Справа №522/4271/20
Провадження № 2/522/4141/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання - Лисенко А.О.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на окрему ізольовану квартиру,

ВСТАНОВИВ:

До суду 13.03.2020 року надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання виділеного в натурі майна окремою квартирою, за яким позивач просив: Визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на окрему ізольовану самостійну квартиру АДРЕСА_1 у складі кімнати "3" площею 20,6 кв.м та комори "4" площею 6,2 кв.м. згідно експлікації до плану квартири - сумарною загальною площею 26,8 кв. м, з самостійним виходом із кімнати "3" та визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на окрему ізольовану самостійну квартиру без номеру у житловому будинку АДРЕСА_1 у складі кімнати "2" площею 10,2 кв.м, коридор "1" площею 2,9 кв.м, вбиральня "5" площею 2,5 кв.м та кухня "6" площею 3,7 кв.м згідно експлікації до плану квартири - сумарною загальною площею 19,3 кв.м. з самостійним виходом із коридору "1".

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 13.03.2020 року справа розподілена на суддю Домусчі Л.В..

Ухвалою суду від 18.03.2020 року справу було залишено без руху з наданням часу позивачу на усунення недоліків позову. Вимоги ухвали суду від 18.03.2020 року були виконанні позивачем та 01.04.2020 року надано до суду позов у новій редакції.

Ухвалою суду від 13.04.2020 року справу було призначено до розгляду в загальному позовному провадженні в підготовчому засіданні на 15.06.2020 року.

У підготовче засідання 15.06.2020 року з`явився позивач, який позов підтримав та просив задовольнити. Відповідачка не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Сторони не заперечували проти закриття підготовчого провадження.

Ухвалою суду від 15.06.2020 року по справі було закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті на 17.09.2020 року.

У судове засідання 17.09.2020 року з`явився позивач, відповідачка у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. По справі було оголошено перерву до 04.11.2020 року.

У судове засідання 04.11.2020 року позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. За згодою сторін, з огляду на положення ч.1, 3 ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідачки ОСОБА_2 .

Згідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи , фіксування судового процесу не здійснюється.

Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення.

На вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 16.11.2020 року.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді справи, суд встановив наступні факти та обставини.

Предметом позову є вимоги про право власності на житлове приміщення - квартиру, загальною площею 46,1 кв. м, розташоване на 1-му поверсі 2-х поверхового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у результаті її поділу на дві ізольовані.

Приморський районний суд м. Одеси 13.05.2016 року у справі 522/14659/15-ц вирішив виділити ОСОБА_2 в натурі 58/100 квартири АДРЕСА_1 у вигляді відокремленої частини квартири у складі кімнати № 3 площею 20,6 кв.м. та комори №4 площею 6,2 кв.м. згідно експлікації до плану квартири - загальною площею 26,8 кв.м., з самостійним виходом із кімнати № 3; та залишити у власності ОСОБА_1 42/100 квартири АДРЕСА_1 в складі коридору № 1 площею 2,9 кв.м, кімнати №2 площею 10,2 кв.м , вбиральні № 5 площею 2,5 кв.м , кухні №6 площею 3,7 кв.м згідно експлікації до плану квартири - загальною площею 19,3 кв.м з самостійним виходом з коридору № 1. Це рішення набрало законної сили 24.05.2016 року.

Як вбачається з Витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 101 від 17.1.2017 року № 78302621 та № 78302713, внесених на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 33457359 від 17.01.2017 , - власниками квартири АДРЕСА_1 на праві приватної спільної часткової власності відповідно зареєстровано ОСОБА_1 з розміром частки 42/100 (складається з коридору № 1 площею 2,9 кв.м., кімнати №2 площею 10,2 кв.м , вбиральні № 5 площею 2,5 кв.м, кухні №6 площею 3,7 кв.м) та ОСОБА_2 з розміром частки 58/100 (складається з кімнати № 3 площею 20,6 кв.м. та комори №4 площею 6,2 кв.м.).

У позові зазначено, що відповідачка не визнає поділ квартири АДРЕСА_1 на дві окремі одиниці. Позивач вважає незаконним збереження спільної часткової власності вказаної квартири АДРЕСА_1 та звернувся до суду з даним позовом. Позивач зазначив, що за даною адресою, фактично розташовані два відокремлені об`єкти, які між собою не стикаються та мають різні входи.

Просить:

- визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на окрему ізольовану квартиру АДРЕСА_1 , у складі кімнати № 3 площею 20,6 кв.м. та комори №4 площею 6,2 кв.м., заг. пл. 26,8 кв.м. із самостійним виходом з кімнати 3.;

- визнати за позивачем право приватної власності на окрему ізольовану квартиру без номеру за адресою: АДРЕСА_1 у складі: коридору № 1 площею 2,9 кв.м., кімнати №2 площею 10,2 кв.м , вбиральні № 5 площею 2,5 кв.м, кухні №6 площею 3,7 кв.м, сумарною площею 19,3 кв.м. з самостійним виходом із коридору 1.

Вирішуючи спір, суд виходить із наступного.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року №14, рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Рішення є законним тоді, коли виконавши всі вимоги цивільного судочинства, суд вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із законом №2269-ХІІ нерухоме майно поділяється на будівлі, споруди, приміщення (ст.4).

Відповідно до закону «Про державну реєстрацію речових правна на рухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-ІV об`єктами нерухомого майна є житлові будинки; квартири, житлові та нежитлові приміщення (ст.5). Визначення «квартира» міститься у гл.28 ЦК України. Пунктом 1 ст. 382 ЦК України « Квартира як об`єкт права власності» дано визначення квартири - «Квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання».

Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності із змінами і доповненнями» - з метою забезпечення правильного та однакового застосування законодавства про приватну власність судам слід мати на увазі, що судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про поділ спільного майна або виділ з нього частки. У пункті 14 вказано « Роз`яснити судам, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири» .

Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст.183,358,364,379 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) квартири, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину квартири із самостійним виходом.

Даний висновок узгоджується з позицією Пленуму Верховного суду України, висловленою в п. 14 постанови № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22.12.1995 року, згідно з якою квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири.

Відповідно до висновку 141/2015 судової будівельно-технічної експертизи Одеського Науково-Дослідницького Центру експертних Досліджень ім. Скибинського від 09.10.2015, здійсненої у рамках цивільної справи 522/14659/15-ц, - «виділити в натурі частку квартири АДРЕСА_1 у повному складі жилих та підсобних приміщень, регламентованих нормативними документами, що діють на території України - можливо.» Експертом запропонований варіант поділу квартири, згідно якого ОСОБА_2 можливе виділення в натурі у вигляді відокремленої частини квартири яка складається з кімнати "3" площею 20,6 кв.м та комори "4" площею 6,2 кв.м. згідно експлікації до плану квартири - сумарною загальною площею 26,8 кв. м, з самостійним виходом із кімнати "3" . У власності ОСОБА_1 залишається відокремлена частина квартири що складається з кімнати "2" площею 10,2 кв.м, коридор "1" площею 2,9 кв.м, вбиральня "5" площею 2,5 кв.м та кухня "6" площею 3,7 кв. м згідно експлікації до плану квартири - сумарною загальною площею 19,3 кв.м. з самостійним виходом із коридору "1". Цей варіант поділу квартири вказаний у Рішенні від 13.05.2016 року судді Приморського районного суду Тарасова А.В. по справі 522/14659/15-ц у провадженні №2/522/1894/16, що набрало законної сили 24.05.2016 року.

Згідно пункту 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що «Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.»

Отже, суд вбачає, що сторони фактично володіють відокремленими об`єктами нерухомого майна з окремими входами, при цьому належні сторонам об`єкти не мають спільного входу.

Належні сторонам об`єкти відповідають наданому пунктом 1 ст. 382 ЦК України « Квартира як об`єкт права власності» визначенню квартири - (Квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання).

Як вбачається з наявного в матеріалах справи технічного паспорту 473675.63.16 від 23.6.2016р (АЕ № 002132) на вказану квартиру, ці окремі приміщення спірної квартири, якими володіє позивач - є відокремленими, ізольованими від інших приміщень квартирі та мають самостійний вихід.

Згідно технічного паспорту від 22.07.2016р (АЕ № 002019) відповідач володіє окремою ізольованою самостійною квартирою АДРЕСА_1 у складі приміщень : кімнати "3" площею 20,6 кв.м та комори "4" площею 6,2 кв.м. згідно експлікації до плану квартири загальною площею 26,8 кв. м, з самостійним виходом із кімнати "3".

Тож належні позивачу та відповідачу об`єкти нерухомості на першому поверсі 2-х поверхового будинку за адресою АДРЕСА_1 - відповідно є ізольованими самостійними квартирами.

Виділення частки позивача та відповідача в натурі не потребує ремонтно-будівельних та інших робіт.

Згідно ст. 364 Цивільного кодексу України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України N 7 від 04.10.91 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності із змінами і доповненнями», судам слід мати на увазі, що судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визначення порядку володіння, користування і розпорядження майном, що є спільною власністю та про поділ спільного майна або виділ з нього частки.

Постанова роз`яснює судам, що квартира, яка є спільною сумісною власністю на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділяти сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири.

Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ житлової кімнати у квартирі, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено хоча б одну відокремлену житлову кімнату із самостійним виходом.

Згідно п.п.1.2., 2.2. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 N 55, поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна.

Присвоєння самостійної адреси визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна від 6 липня 2007 року за №774/14041 та не входить до компетенції судів.

Згідно ст. 152 Житлового кодексу України "Виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується".

Згідно з п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна (затверджено наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 24.05.2001 №127; зареєстровано в Мін`юсті 10.07.2001 за №582/5773) - не є самочинним будівництвом, зокрема: для квартир багатоквартирних житлових будинків: перепланування, пов`язані зі збільшенням житлової або підсобної площі за рахунок демонтажу перегородок без порушення капітальних несучих стін, несучих конструкцій, за рахунок площ коридорів та допоміжних приміщень, влаштування чи закриття дверних (віконних) прорізів у внутрішніх некапітальних стінах; демонтування або влаштування комор тощо.

За викладених обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15,16, 183, 356, 358, 364, 379, 380, 382, 392 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 10-13, 27, 43, 49, 76, 81, 82, 89, 95, 133, 141, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на окрему ізольовану квартиру - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованою за адресою АДРЕСА_1 ) право особистої приватної власності на окремий об`єкт нерухомого майна - окрему ізольовану самостійну квартиру АДРЕСА_1 у складі приміщень : кімнати "3" площею 20,6 кв.м та комори "4" площею 6,2 кв.м. згідно експлікації до плану квартири - сумарною загальною площею 26,8 кв. м, з самостійним виходом із кімнати "3" ;

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованим за адресою АДРЕСА_3 ) право особистої приватної власності на окремий об`єкт нерухомого майна - окрему ізольовану самостійну квартиру без номеру на першому поверху у житловому будинку АДРЕСА_1 у складі приміщень : кімнати "2" площею 10,2 кв.м, коридор "1" площею 2,9 кв.м, вбиральня "5" площею 2,5 кв.м та кухня "6" площею 3,7 кв.м згідно експлікації до плану квартири - сумарною загальною площею 19,3 кв.м. з самостійним виходом із коридора "1".

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Приморського районного суду м. Одеси протягом 30 днів (ст.ст.354, 355 ЦПК України). Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 16.11.2020 року.

Суддя: Домусчі Л.В.