КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1560/2020
Головуючий у суді першої інстанції: Писанець В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.,

секретар - Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду м.Києва від 27 серпня 2019 року,

встановив:

у жовтні 2018 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 190 914 грн., а також моральну шкоду в розмірі 30 000 грн., посилаючись на те, що з вини відповідача трапилось залиття належної їй квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 серпня 2019 року позов було задоволено частково - стягнуто з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 190 914 грн., судові витрати в сумі 2 209 грн. 14 коп., у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_4 , представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказувала, що вона є власницею кв. АДРЕСА_1 . 24.06.2018 та в ніч з 28 на 29.06.2018 стались залиття належної їй квартири, внаслідок чого було ушкоджено оздоблення в коридорі, кухні, ванній кімнаті та в туалеті, пошкоджено двері та дверні коробки. Оскільки залиття сталось із розташованої поверхом вище кв. № АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_2 , вона просила стягнути з нього матеріальну шкоду, яка складається з вартості відновлювального ремонту в сумі 190 914 грн., а також моральну шкоду в сумі 30 000 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 серпня 2019 року позов було задоволено частково - стягнуто з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 190 914 грн., судові витрати в сумі 2 209 грн. 14 коп., у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди сторонами по справі не оскаржуються та судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведені підстави для покладення на відповідача відповідальності за нанесену позивачу шкоду, яка складається з вартості відновлювального ремонту належної їй квартири.

Такий висновок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та відповідає встановленим по справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та посилався на положення 22, 23, 386, 1166, 1192 ЦК України.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода заподіяна не з її вини. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Відповідно до ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність одночасно усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини.

Як видно з матеріалів справи, належну позивачу квартиру було ушкоджено внаслідок витікання води з розташованої поверхом вище квартири, власником якої є ОСОБА_2 . Згідно Актів №220 від 03.07.2018 та №237 від 03.08.2018, які були складені працівниками КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва» (інженер ОСОБА_6 , майстри дільниць ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , слюсар-сантехнік ОСОБА_9 ) після огляду квартири АДРЕСА_3 на підставі звернення ОСОБА_1 від 26.06.2018 було виявлено пошкодження оздоблення в кухні, ванній кімнаті, коридорі, а на підставі звернення від 18.07.2018 - додатково в туалеті.

ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в суді апеляційної інстанції були допитані в якості свідків та підтвердили обставини, викладені у вказаних Актах. Причиною залиття в обох Актах було визначено халатне відношення мешканців розташованої вище квартири до сантехнічного обладнання, оскільки інших джерел витікання води в кв. №4 виявлено не було.

Доводи представника відповідача ОСОБА_3 , викладені в апеляційній скарзі, про те, що матеріали справи не містять доказів наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідача, а Акти про залиття не є належними доказами його вини,є необґрунтованими, оскільки відповідач не спростував, що залиття сталось не з його квартири чи було наслідком витікання води з внутрішньо будинкової мережі. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини і якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідно до ст. 151 ЖК Української РСР та ст. 322 ЦК України тягар утримання майна, тобто обов`язок здійснювати за свій рахунок поточний та капітальний ремонти квартири, лежить на власнику квартири. Отже, власник житла зобов`язаний забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартири, при наявності несправностей вживати заходів щодо їх усунення.

Також в суді апеляційної інстанції був допитаний в якості свідка ОСОБА_11 , який є представником ОСОБА_2 на підставі довіреності від 17.06.2016 та здійснює догляд за належною йому квартирою. В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції свідок підтвердив, що йому в червні 2018 року телефонувала ОСОБА_1 з приводу залиття двічі. Він був у неї в квартирі та бачив наслідки залиття на стелі та стінах, але вважає, що причини залиття встановлено не було.

Посилання представника відповідача ОСОБА_3 на Акт №221, складений 03.07.2018 працівниками КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва ОСОБА_7., ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не спростовують висновку суду першої інстанції, оскільки в ньому зазначається, що стояки холодного водопостачання та водовідведення зашиті та облаштовані кахельною плиткою, що унеможливлює проводити профілактичні огляді технічного стану, внутрішньо квартирне розгалуження знаходиться в задовільному стані, пошкоджень та витоків не виявлено. Саме в зв`язку з відсутністю пошкоджень в квартирі АДРЕСА_2 свідками було встановлено причину залиття як халатне ставлення мешканців квартири до сантехнічного обладнання.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок спростування презумпції вини шляхом доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При визначенні вартості відновлювального ремонту належної ОСОБА_1 квартири судом першої інстанції було правильно покладено в основу рішення Звіт №58/18 від 27.08.2018, складений ФОП ОСОБА_12 , який має Кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ №6335, видане 04.10.2008 та є Суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Сертифіката №892/16, виданого 07.11.2016 (а/с 33-35). В даному Звіті визначено обсяг, локалізацію та характер пошкоджень в кв. АДРЕСА_1 .

Відповідач та його представники не висловлювали своїх заперечень щодо розміру вартості відновлювального ремонту, обсягу та характеру пошкоджень і не заявляли в суді апеляційної інстанції клопотання про призначення по справі судово-товарознавчої експертизи щодо визначення обсягу пошкоджень та вартості відновлювального ремонту.

Згідно чч. 1 і 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, рішення було ухвалено судом першої інстанції при дотриманні норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 серпня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 21 лютого 2020 року.

Головуючий

Судді