Баранівський районний суд Житомирської області
Справа № 273/2349/19
Провадження № 2/273/154/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

09 листопада 2020 року Баранівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Новицького Є. А.

за участю секретаря судових засідань Макарчук І.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

представника третьої особи Лисюк Г.В.,

представника третьої особи Іщук Л.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: служба у справах дітей Баранівської районної державної адміністрації, орган опіки та піклування Баранівської міської ради про зміну місця проживання дітей та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

До Баранівського районного суду Житомирської області надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 (надалі також позивач) до ОСОБА_3 (далі також відповідач) про зміну місця проживання дітей та стягнення аліментів.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, який було припинено рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 23.12.2016 року.

Вказаним рішенням суд не лише розірвав вказаний вище шлюб, а й залишив на проживання з матір`ю наших спільних з нею дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до їх повноліття.

На той момент із вказаним рішенням суду позивач погодився, адже діти були ще маленькими і він вважав, що їм буде краще бути з мамою, аби не травмувати їхню психіку.

Його позиція змінилася після того, як колишня дружина почала демонструвати свою байдужість та агресію по відношенні до своїх дітей.

Так, ОСОБА_3 неодноразово дозволяла собі застосовувати до діток фізичну силу, зокрема до сина ОСОБА_8 , вказані факти в судовому засіданні зможе підтвердити свідки, про виклик яких я буду клопотати перед судом.

З огляду на викладене, позивач вирішив звернутися до суду із вказаним позовом.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні наполягав на задоволенні позову.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні наполягав на задоволенні позову. Крім того зазначив про допущені порушення з боку органу опіки та піклування під час складання висновку щодо доцільності зміни проживання дітей від 22.05.2020 року. Також зауважив, що відповідач неналежно виконує свої обов`язки по відношенню до дітей.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечувала. Крім того, подала до суду відзив на позовну заяву згідно якого заявлений позов вважала безпідставним. Також зауважила те, що вона слідкує за дітьми та займається їх вихованням (а.с. 160, 170 т 1).

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову з огляду на те, що відповідач належним чином виконує свої обов`язки по вихованню дітей.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Баранівської районної державної адміністрації Іщук Л.П. щодо вирішення даного позову покладалася на розсуд суду.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Баранівської міської ради Лисюк Г.В. щодо вирішення даного позову покладалася на розсуд суду.

Розглянувши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач та відповідач не перебувають у зареєстрованому шлюбі, при цьому, мають трьох спільних дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 6-8, 13, 14 т 1).

Таким чином між сторонами виник спір щодо визначення місця проживання дітей.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

У відповідності до ст. 161 ч.1 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно характеристики виданої Баранівським ліцеєм №2 на ОСОБА_6 , 2012 р.н. говорить про те, що він не читає вдома та не завжди виконує домашнє завдання, не може писати піддиктовку, неохайно пише та потребує допомоги батьків (а.с. 23 т 1).

Аналогічно характеризують вчителі і ОСОБА_5 , який згідно характеристики не читає, систематично не виконує домашні завдання, на заняття часто приходить без підручників (а.с. 25 т.1).

ОСОБА_8 тяжко хворий та має діагноз «дитяча епілепсія», що підтверджується консультативним висновком (а.с. 9 т. 1)

Згідно акту служби у справах дітей Баранівської міської ради, на момент обстеження в домі де проживає відповідач було неохайно, квартира потребує ремонту, різнополі діти, сплять в одній кімнаті на одному дивані, квартира потребує ремонту (а.с. 24 т. 1).

Згідно акту обстеження умов проживання від 20.11.2019 Служби у справах дітей Баранівської міської ради ОСОБА_1 створив належні умови для проживання дітей (а.с.21 т.1).

З акту обстеження матеріально-побутових умов від 29.01.2020 вбачається що відповідач зі слів сина ОСОБА_8 не надає йому необхідні ліки (а.с 62 т. 1).

З акту обстеження матеріально побутових умов проживання сім`ї від 20.12.2019 вбачається що Службою у справах дітей Баранівської районної державної адміністрації відповідачу рекомендовано здійснювати належний догляд за дітьми. З 2017 діти: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 проживають із батьком. (а.с. 71 т. 1).

З акту обстеження матеріально побутових умов проживання сім`ї від 20.12.2019 вбачається що Службою у справах дітей Баранівської районної державної адміністрації відповідачу рекомендовано здійснювати належний догляд за дітьми, при цьому, у квартирі було виявлено зміни до кращого, адже був зроблений комплексний ремонт, діти забезпечені харчуванням, одягом (а.с. 73 т. 1).

Згідно характеристик наданих із навчальних закладів, що відвідують діти ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , останні мають гарний та охайний вигляд, мама цікавиться дітьми (а.с. 75-77 т.1).

З акту обстеження матеріально побутових умов проживання сім`ї від 20.12.2019 вбачається що Службою у справах дітей Баранівської районної державної адміністрації відповідачу рекомендовано здійснювати належний догляд за дітьми, при цьому, відмічено той факт, що відповідач винайняла житло, зайнялася ремонтом. На момент обстеження діти: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 перебували у батька. (а.с. 185 т. 1).

Згідно висновку виконавчого комітету органу опіки та піклування вбачається за недоцільне змінювати місце проживання дітей ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , адже мама винайняла двокімнатну квартиру, діти охайні, відповідач належним чином відреагувала на зауваження (а.с. 212-224 т. 1).

З акту обстеження матеріально побутових умов проживання сім`ї від 20.12.2019 вбачається що Службою у справах дітей Баранівської районної державної адміністрації відповідачу рекомендовано здійснювати належний догляд за дітьми. На момент обстеження діти перебували у батька. (а.с. 216 т. 1).

Щодо зміни місця проживання дітей

Згідно ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом положень частин 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до статті 3, статті 18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 02 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Стаття 141 СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

Відповідно до частини 2 статті141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Частиною 2 статті 150 СК України передбачено, що, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із частиною 4 статті 150 СК України, батьки зобов`язані поважати дитину.

Відповідно до статті 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Частиною 2 статті 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2).

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Частинами 1,2 стаття 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Судом встановлено, що діти ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем були залишені рішенням суду на проживання із відповідачем по справі. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач тривалий час проживала з дітьми у своєї матері в однокімнатній квартирі, що є неприпустимим з точки зору не лише дотримання побутових умов а й з точки зору моралі, адже однополі діти спали на одному ліжку в одній кімнаті.

З огляду на вище викладене, а також на порушення виховання, навчання та догляду за дітьми ОСОБА_3 виконавчим комітетом Баранівської міської ради прийнято висновок про доцільність зміни місця дітей з батьком ОСОБА_1 (а.с. 56 т. 1).

Після того, як позивач подав даний позов відповідач змінила місце проживання та згідно її доводів переїхала до двокімнатної квартири. Дані доводи підтверджені висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету. При цьому, виконавчий комітет рекомендував дітей залишити на проживання з матір`ю зважаючи на те, що вона виправила свою поведінку (а.с. 212-224).

Однак, суд ставить під сумнів даний висновок органу опіки та піклування та вважає за необхідне не брати його до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до цивільно-процесуального законодавства жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, зазначений висновок органу опіки і піклування не може мати переваги над іншими доказами, а судом належно його оцінено в сукупності з іншими доказами.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у своєму рішенні від 06 вересня 2018 року по справі № 644/9094/16-ц.

Згідно ст. 158 ЖК Української РСР наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов`язки наймодавця і наймача та інші умови найму.

На думку суду, здійснюючи обстеження квартири куди переїхала з дітьми відповідач орган опіки та піклування не поцікавився належністю даної квартири відповідачу, на яких підстава та за яких умов вона користується даною квартирою та чи користується взагалі. Тобто, орган опіки та піклування не взяв до уваги відсутність договору оренди житла, який до речі не був наданий відповідачем і в судовому засіданні, для підтвердження факту користування житлом, а також встановлення умов оренди, зокрема в частині орендної плати, що на думку суду має важливе значення, адже від цього залежить подальший дохід сім`ї та належне проживання дітей.

При цьому, орган опіки та піклування рекомендуючи суду залишити дітей на проживання з матір`ю не врахував і того факту, що відповідач на даний час ніде не працює не зважаючи на те, що діти ходять до школи та до дитячого садочку, не потребують постійного стороннього догляду. Тобто, фінансова стабільність відповідача забезпечена фактично лиш щомісячними платежами по аліментах та соціальної допомоги на дітей, що виплачується державою.

Крім того, суд бере до уваги і те, що згідно акту обстеження матеріально побутових умов проживання сім`ї від 05.12.2019 діти ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 з 2017 року проживають з батьком. Даний акт підписаний ОСОБА_3 . Він жодним чином не оскаржувався відповідачем, що вказує на достовірність інформації зазначеному у ньому.

Тобто, у період з 2017 по грудень 2019 діти фактично постійно проживали з батьком, що свідчить про байдужість відповідача та про її невиконання рішення Баранівського районного суду від 23.12.2016 по справі №273/1334/16-ц, що є неприпустимим, адже рішення суду підлягає обов`язковому виконання на всій території України (а.с. 13).

Також суд звертає увагу на те, що не зважаючи на даний позов, відповідач не спробувала офіційно працевлаштуватися не стала й на облік у центрі зайнятості, як безробітна та не змогла підтвердити свого неофіційного працевлаштування.

Натомість позивач офіційно працевлаштований, гарно характеризується за місцем роботи, має власне житло, яке забезпечене всім необхідним для проживання дітей, турбується їхнім життям та здоров`ям (а.с. 21, 40).

Згідно акту обстеження умов проживання від 05.10.2020 будинок позивача перебуває в гарному стані, укомплектований всім необхідним, наявні речі дітей (а.с. 87 т 2).

Факт проживання дітей із позивачем підтверджується і повідомленням служби у справах дітей Баранівської районної державної адміністрації (а.с. 83 т. 2).

Також, суд бере до уваги покази свідків, так зокрема:

ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснив, що живе поруч із позивачем і бачив як той гарно ставиться до дітей, постійно грається з ними, збудував іграшковий будиночок. У період коли позивач та відповідач проживали разом, були постійні конфлікти між матір`ю та дітьми, але коли додому приходив батько, все заспокоювалося, адже той дуже гарно проводить дітям роз`яснювальну роботу. Крім того зазначив, що діти ходять охайнішими тоді, коли перебувають із позивачем.

ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що позивач та відповідач спершу жили добре, але в останні роки їхні відносини вкрай зіпсувалися. Відповідачка має звичку словесно ображати дітей, застосовувати до них нецензурну лексику. Одночасно додала, що діти більше часу проводять з батьком.

ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що дітьми більше займався тато під час спільного шлюбу із відповідачем, так як остання постійно спала. На даний час діти більше перебувають у позивача, крім того вони постійно скаржаться на матір, так як вона нічого їм не купує і ходить увесь час до сусідів.

ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що сім`ю ОСОБА_15 знає давно, так як позивач являється її двоюрідним братом. Також пояснила суду, що діти більш доглянуті у час коли перебувають із батьком, який їх постійно учить, розвиває, з матір`ю все навпаки. Одночасно додала, що відповідач має звичку нецензурно висловлюватися до дітей.

ОСОБА_16 у судовому засіданні пояснила, що вона навчала в першому класі ОСОБА_9 та проводила позакласні заняття і з ОСОБА_8 - дітьми позивача та відповідача. В той період і мати і батько цікавилися справами сина ОСОБА_9 у школі, але останній часто спізнювався на уроки, погано вчився. Згодом все змінилося, він почав вчасно приходити до школи, гарно вчитися, став товариським, як виявилося, все це пов`язане із тим що дитина зараз перебуває з батьком. Також зазначила, що позивач дуже гарно грається з дітьми, збудував їм іграшковий будинок.

ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що про проблеми сім`ї знає протягом останнього року. Брала неодноразову участь в огляді житла відповідача де проживали діти, умови були задовільні. Під час огляду, діти двічі були вдома, а двічі їх не вдавалося застати. Позивач часто забирає їх додому та налаштовує проти матері. Висновок органу опіки та піклування видавався на підставі характеристик з школи та опитуванні сусідів.

ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснив, що проживає поряд з відповідачем у Першотравенську. Не може сказати, що відповідач погано дивиться за дітьми, адже вони охайні та нагодовані, в школі на неї також не нарікають. Зараз відповідач винаймає двокімнатну квартиру.

ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснив, що він проживає в сусідньому під`їзді, в будинку матері відповідача і знає, що діти гарно доглянуті, одягнені та нагодовані. Крім того зазначив, що відповідач винаймає квартиру у свого хрещеного батька. Також зауважив, що відповідачу допомагає її мати.

ОСОБА_20 у судовому засіданні пояснила, що живе через будинок із позивачем та одного разу чула як відповідач привезла і кинула дітей на позивача.

ОСОБА_21 у судовому засіданні пояснила, що вона з 11.12.2019 навчає сина позивача та відповідача ОСОБА_9 . До кінця 2019 вона була на лікарняному, при цьому, відзначила що відповідач неодноразово телефонувала до неї, цікавилася питанням одержання її сином підручників. Частіше ОСОБА_9 залишався з батьком, але мати також неодноразово забирала його додому, виконувала домашні завдання. Траплялися ситуації коли по дитину приходили як батько, так і мати. Тоді ОСОБА_9 не знав до кого з них йти. Щодо ОСОБА_8 , то він навчається в 4-класі разом з її сином, а щодо документів на зархування в штат, то їй нічого не відомо.

ОСОБА_22 у судовому засіданні пояснив, що він проживає неподалік від позивача, є хрещеним батьком їх дитини. Відзначив те, що діти майже завжди проживали з батьком. Батько гарно ставиться до дітей, натомість коли відповідач проживала з позивачем, то він був свідком ситуацій коли вона кричала до них, била. Відповідач жодного разу не з`являлася на дні народження до дітей.

Із вище вказаних показів свідків суд встановив факт проживання дітей як із позивачем так і відповідачем. Свідки підтвердили і те, що діти належно виховуються як матір`ю так і батьком.

Однак суд, оцінює всі докази в сукупності та з урахуванням всіх обставин справи.

Так судом було встановлено, що ОСОБА_3 неналежно виконувала свої батьківські обов`язки перебуваючи у п`яному вигляді 13.12.2019, що підтверджується постановою Баранівського районного суду Житомирської області від 04.02.2020 по справі №273/10/20, яка була досліджена судом.

Згідно ст. 161 СК України діти не можуть залишатися з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Судом враховано, пояснення представників третіх осіб, які повідомили в судовому засіданні, що відповідачу ОСОБА_3 була виділена допомога на дітей в розмірі 21тисячі гривень, в свою чергу відповідач мала надати звіт про використання даних коштів, но на даний момент ухиляється та відмовляється від надання даного звіту.

Також, суд звертаю увагу на те, що судові засідання за клопотанням представника позивача декілька разів відкладалися, для того щоб дійти згоди щодо місця проживання та навчання дітей та укладання відповідної угоди та посвідчення її нотаріально, але відповідач не зявлялася та ігнорувала будь-які на те спроби дійти згоди по вихованню дітей.

З огляду на вище викладене, суд приходить до висновку, що інтереси дітей переважають над інтересами батьків.

Велика Палата ВС відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме ст. 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини про обов`язковість брати до уваги принцип 6 цієї Декларації стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Судді Великої Палати ВС вважають, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини з огляду на вимоги ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

В ситуації, що склалася, на думку суду, інтереси дітей будуть краще забезпечені в результаті проживання з батьком. Натомість дане рішення суду не позбавляє матір у вільному доступі до дітей, вона має право та можливість приймати участь у їх життєдіяльності.

Щодо припинення та стягнення аліментів на утримання дітей

Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Також, у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції).

Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до положень Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

З огляду на вище викладне, зважаючи на те, що суд змінює місце проживання дітей та залишає їх на проживання із батьком, суд вважає за необхідне припинити стягнення аліментів із ОСОБА_1 за виконавчим листом № 273/1542/15-ц та з тих же підстав із урахуванням вимог закону стягнути аліменти із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей до досягнення ними повноліття.

Щодо стягнення судового збору

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються громадяни, які у випадках, передбачених законодавством, звернулися із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

При цьому, будучи малолітніми вони не мають змоги здійснювати захист своїх прав в судовому чи іншому порядку.

Натомість, ч. 2 ст. 154 СК України надає право батькам звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень.

Таким чином, вимога про визначення місця проживання дітей стосується їх прав та інтересів, а тому, позивач звільнений від сплати судового збору за п. 7 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (далі - Закон), судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону, розмір судового збору за подання фізичною особою до суду позовної заяви немайнового характеру становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб визначений у розмірі 2 102 грн., що був встановлений станом на 01.01.2020.

Таким чином, за немайному вимогу вказану у позовній заяві слід сплачувати судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

З огляду на викладене, суд вважає, що відповідачу слід сплатити судовий збір за кожною самостійною вимогою зазначену в уточненій позовній заяві з урахуванням сплаченої суми судового збору, що становитиме 2 522 (дві тисячі п`ятсот двадцять дві) грн 40 коп

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 7, 8, 10-13, 83, 247, 258, 259, 263, 265 Цивільного процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Змінити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з їх батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за виконавчим листом №273/1542/15-ц.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , у розмірі:

1/2 частини від усіх доходів ОСОБА_3 , але не менше 50 % прожиткового мінімума для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду 13.12.2019 та до досягнення повноліття ОСОБА_5 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_11 , затим у розмірі 1/3 від усіх доходів ОСОБА_3 , але не менше 50 % прожиткового мінімума для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 01.11.2028 та до повноліття ОСОБА_6 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_12 , затим у розмірі 1/4 від усіх доходів ОСОБА_3 , але не менше 50 % прожиткового мінімума для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 14.07.2030 та до повноліття ОСОБА_7 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_13 .

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 2 522 (дві тисячі п`ятсот двадцять дві) грн 40 коп

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 18.11.2020.

Суддя: Є.А. Новицький