Справа № 417/9763/19
Провадження № 2/417/90/20
РІШЕННЯ

Іменем україни

"17" лютого 2020 р. смт Марківка

Марківський районний суд Луганської області в складі головуючого судді Шкирі В. М., за участі секретаря Грибєнік О. В., розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у с. Марківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Об`єднаної територіальної громади в особі Марківської селищної ради Марківського району Луганської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за правом представлення,-

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом до об`єднаної територіальної громади в особі Марківської селищної ради Марківського району Луганської області, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за правом представлення право власності на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Марківською районною державною адміністрацією від 05.02.1996 р. на підставі розпорядження Марківської районної державної адміністрації від 31.01.1996 р. № 33/5.

В обгрунтування своїх вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її баба по батьковій лінії - ОСОБА_2 .

Після її смерті відкрилась спадщина на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належала їй та її чоловіку ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності.

Померла ОСОБА_2 заповіт не склала, а тому спадкування здійснюється за законом.

Відповідно до вимог ст.ст. 1261, 1268 ЦК України її дід ОСОБА_3 є спадкоємцем по закону першої черги спадкодавця ОСОБА_2 , як чоловік померлої, так як на момент її смерті він постійно проживав з нею, а тому вважається таким, що фактично прийняв спадщину. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину не має.

Отже, дід ОСОБА_3 спадщину після смерті своєї дружини та відповідно її баби прийняв, але у встановленому законодавством порядку не оформив своїх спадкових прав.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її дід по батьковій лінії - ОСОБА_3 .

Після його смерті відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить йому та померлій дружині ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності. Тобто, 1/2 частина квартири, яка належить померлій дружині ОСОБА_2 фактично перейшла у володіння спадкоємця ОСОБА_3 , оскільки ним була прийнята, хоча і не переоформлена і відповідно на неї також відкрилась спадщина після його смерті.

Померлий ОСОБА_3 заповіт не склав, а тому спадкування здійснюється за законом.

Її батько, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , є рідним сином померлих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а тому відповідно до ст. 1261 ЦК України мав би право на спадкування по першій черзі спадкоємців за законом.

Вона, як донька ОСОБА_4 та відповідно онука ОСОБА_3 , здійснює спадкування за правом представлення, так як відповідно до ч.1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

На час відкриття спадщини спадкодавця ОСОБА_3 вона постійно проживала разом із дідом, заяву про відмову від неї не подавала, а тому вважаюся такою, що фактично прийняла спадщину. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину не має.

10.09.2019 вона звернулася до державного нотаріуса Марківської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте державний нотаріус відмовив їй у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину, мотивуючи це тим, що вона заяву про прийняття спадщини не подала, разом зі спадкоємцем не проживала.

З 30 серпня 2017 року вона постійно проживала разом з дідом та здійснювала догляд за ним, піклувалась про нього, допомагала по господарству, хоча і була зареєстрована за іншою адресою.

Сторони в судове засідання не з`явилися.

Позивач та його представник в своїй заяві просили розглянути справу в їх відсутнсть.

Представник відповідача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує.

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У такому випадку фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно копії свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 від 15.12.1993 позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є донькою ОСОБА_4 (а.с.6), який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Марківського району Луганської області 16.09.1997р. (а.с.9).

Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №5, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.7).

ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 17.03.1961р., що підтверджується копією свідоцтва про одруження, серії НОМЕР_3 (а.с.8).

Згідно копії свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_4 від 19.01.2015, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с.10).

Після її смерті відкрилась спадщина на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить їй та її чоловіку ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим Марківською районною державною адміністрацією від 05.02.1996 р. (а.с.12).

Відповідно до вимог ст. ст. 1261, 1268 ЦК України дід позивачки - ОСОБА_3 є спадкоємцем по закону першої черги спадкодавця ОСОБА_2 , як чоловік померлої, так як на момент її смерті він постійно проживав з нею, а тому вважається таким, що фактично прийняв спадщину, що підтверджується довідкою, виданою Марківською селищною радою Марківського району Луганської області № 2619 від 13.09.2019 р. (а.с.20).

Отже, дід ОСОБА_3 спадщину після смерті своєї дружини та відповідно баби позивача фактично прийняв, але у встановленому законодавством порядку не оформив своїх спадкових прав.

Згідно копії свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_5 від 17.12.2018, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11).

Після його смерті відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить йому та померлій дружині ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності.

Верховний суд в постанові від 14.08.2019 у справі № 523/3522/16-ц зробив правовий висновок про те, що право на спадщину входить до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державної реєстрації цього права.

Тобто, 1/2 частина квартири, яка належить померлій дружині ОСОБА_2 фактично перейшла у володіння спадкоємця ОСОБА_3 , оскільки ним була прийнята, хоча і не переоформлена і відповідно на неї також відкрилась спадщина після його смерті.

Оскільки батько позивача ОСОБА_4 , який є рідним сином померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а тому відповідно до ст, 1261 ЦК України мав би право на спадкування по першій черзі спадкоємців за законом.

Позивач, як донька ОСОБА_4 та відповідно онука ОСОБА_3 , здійснює спадкування за правом представлення, так як відповідно до ч.1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Згідно довідки, виданої Марківською селищною радою Марківського району Луганської області № 2756 від 24.09.2019р. та Акту обстеження фактичного проживання осіб від 18.09.2019р., складеним секретарем Марківської селищної ради Кривошлик Н.В., який засвідчили своїм підписом сусіди - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , 1939 р.н. мешкав по АДРЕСА_1 з 1963 року по день смерті, що послідувала 13.12.2018. На момент смерті з ним фактично, без реєстрації, проживала онука ОСОБА_1 , 1993 року народження. (а.с.21- 22).

Тобто, на час відкриття спадщини спадкодавця ОСОБА_3 , позивач постійно проживала разом із дідом, заяву про відмову від неї не подавала, а тому вважається такою, що фактично прийняла спадщину. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину не має.

Із інформаційних довідок зі Спадкового реєстру встановлено, що у спадковому реєстрі інформація відносно ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутня. (а.с. 41,62).

Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірне, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 1218 ЦК України, встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

У відповідності до положень частин першої та другої статті 1268 ЦК України спадкоємець за законом чи за заповітом може прийняти спадщину або не прийняти її. He допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Згідно зі ст.ст.1297,1298 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці 3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Отже, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

10.09.2019 ОСОБА_1 звернулася до державного нотаріуса Марківської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте державний нотаріус відмовив їй у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину, мотивуючи це тим, що вона заяву про прийняття спадщини не подала, разом зі спадкоємцем не проживала. (а.с.19).

За змістом норм статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже, відсутність реєстрації місця проживання за адресою діда не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що ОСОБА_1 не проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, так як обставини, встановлені ч.3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються іншими наданими нею належними доказами - довідкою про проживання та актом обстеження фактичного проживання осіб.

Спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому порядку.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці 3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Отже, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Керуючись ст.ст.4,12,13,76-78,81,89,141,259,263-265,268 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) до Об`єднаної територіальної громади в особі Марківської селищної ради Марківського району Луганської області (, розташована за адресою: 92400, Луганська область, смт Марківка, вул. Центральна, 18) про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за правом представлення - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , в порядку спадкування за правом представлення, право власності на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно свідоцтва про право власності н житло, виданого Марківською районною державною адміністрацією від 05.02.1996 на підставі розпорядження Марківської районної державної адміністрації від 31.01.1996 №33/5.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня з дня складання цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 24.02.2020.

Суддя В. М. Шкиря