Справа №461/5164/19>
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 року

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Фролової Л.Д.,

за участі:

секретаря судового засідання Збожної О.Р.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

третьої особи ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_5 , приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Цьолковської Ірини Степанівни, про усунення від права на спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

11 липня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд усунути свого сина ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 . Свої вимоги мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина мати відповідача. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з належного померлій майна, в тому числі з 2/5 частин квартири АДРЕСА_1 . Спадкоємцями за законом є позивач чоловік померлої, та їх діти: ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . Позивач зазначає, що перед смертю ОСОБА_6 тривалий час хворіла, важко пересувалася по квартирі, себе майже не обслуговувала та потребувала сторонньої допомоги. Відповідач, який є сином померлої, був зобов`язаний надавати їй таку допомогу, проте уникав будь-якого контакту з хворою. Крім цього, відповідач не надавав жодної фінансової допомоги на утримання матері та проведення дороговартісного лікування.

Ухвалою від 12 липня 2019 року провадження у справі було відкрите, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. 30 вересня 2019 року суд ухвалив закрити підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили задовольнити.

Допитаний у якості свідка позивач (в порядку ст.234 ЦПК України) суду пояснив, що відповідач є його сином, проживає в їх квартирі, займаючи окрему кімнату. У 2015 році мати відповідача захворіла на важку хворобу, потребувала догляду, медичного обслуговування та лікування. Відповідач жодної допомоги матері не надавав: ні в побуті, ні матеріальної. У сторін склалися вкрай складні стосунки. Зазначає, що ОСОБА_3 забрав документи на квартиру, грошові кошти, неодноразово провокував конфлікти, які доходили до бійки. Хоча ОСОБА_3 після смерті матері постійно в квартирі не проживає, проте його кімната замкнена. Позивач зазначив, що лікування та догляд ОСОБА_6 був цілковито на ньому та його дочці ОСОБА_5 . Після смерті матері відповідач відразу почав піднімати питання поділу квартири для окремого проживання зі своєю родиною.

Відповідач під час розгляду справи проти задоволення позову заперечив. Суду пояснив, що в квартирі АДРЕСА_1 він проживав до смерті матері, останні роки зі своєю дружиною. Зазначив, що він разом зі своєю дружиною також брали участь у лікуванні та догляді за хворою матір`ю, купували ліки. Звернув увагу, що у них з матір*ю були дуже теплі стосунки, які погіршилися коли сестра з донькою переїхала жити в квартиру батьків. На його думку, сестра обмовляла його та налаштовувала матір проти нього та його дружини.

Третя особа ОСОБА_5 в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити. Допитана у якості свідка (в порядку ст. 234 ЦПК України) суду пояснила, що їх мати ОСОБА_6 захворіла на важку хворобу у 2015 році. Догляд за хворою, її утримання, годування та лікування здійснювала виключно вона та її батько. Відповідач жодної допомоги не надавав. Йому не подобалось, що вона проживає в квартирі, а також те, що там зареєстрована її дочка.

Третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Цьолковська І.С. в письмовій заяві просила розгляд справи проводити без її участі, чпір вирішити на підставі наданих доказів.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами першою та другою статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Верховний Суд України у п. 6 постанови "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року N 7 роз`яснив, що при встановленні судом факту ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця слід враховувати поведінку особи і розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливостей для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Статтями 202, 203 Сімейного кодексу України встановлено обов`язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги, мають тяжкі хвороби, інвалідність або є безпомічними.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Судова практика ґрунтується на тому, що спадкоємець може бути усунений від спадкування лише при одночасному встановленні трьох складових:

- факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво;

- потребу спадкодавця в допомозі особи, про усунення від спадкування якої йдеться;

- факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги.

Такі правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14листопада 2018 року у справі № 712/4709/15-ц, від 04 березня 2019 року у справі № 321/1573/17-ц, від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц, від 18 вересня 2019 року у справі № 760/21117/15-ц.

Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте, у відповідності до вказаних норм закону позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення відповідачем умисних дій, які свідчили про його ухилення від надання допомоги спадкодавцю.

Відповідно до свідоцтва про смерть, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок важкої хвороби (а.с.6-7). За життя заповіт нею складений не був.

Згідно пояснень позивача, відповідача, третьої особи ОСОБА_6 , не дивлячись на важку хворобу працювала до червня 2016 року.

Зазначений факт був підтверджений також свідком ОСОБА_7 , яка показала, що її онука навчалася у класі, де викладала ОСОБА_6 останні три роки до смерті. Свідок та померла подружилися та певний час спілкувалися, оскільки онука брала у ОСОБА_6 додаткові музичні уроки з періодичністю приблизно один раз на місяць (до літніх канікул червня 2016 року). При цьому свідок зазначила, що ОСОБА_6 ніколи нічого поганого про відносини з сином не говорила, добро про нього відзивалася.

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зазначили, що є сусідами померлої. Відповідач ОСОБА_3 проживав в квартирі ОСОБА_6 та ОСОБА_1 з 2000 по 2019 рік, допомагав батькам. Померла добре відгукувалася про сина.

Свідок ОСОБА_10 показала, що зі слів померлої ОСОБА_6 її син ОСОБА_3 проживав з ними, добре до неї відносився. Звернула увагу, що померла навіть більше розповідала про сина, ніж про дочку ОСОБА_11 .

Свідки, допитані за клопотанням сторони позивача, пояснили суду наступне.

- ОСОБА_12 , зазначила, що є подругою померлої ОСОБА_6 . Зі слів останньої свідку відомо, що відповідач проживав спільно з померлою та позивачем, по господарству не допомагав, в квартирі нічого не робив;

- ОСОБА_13 , пояснила, що є сусідкою та подругою сім`ї ОСОБА_14 . З 2015 року ОСОБА_6 тяжко хворіла, стосунки у родині були напружені. Син ОСОБА_3 пропонував гроші на лікування, проте ОСОБА_6 відмовлялася від допомоги. Тривалий час хвороба надавала можливість обслуговувати себе, проте приблизно за місяць до смерті ОСОБА_6 дійсно потребувала сторонньої допомоги;

- ОСОБА_15 ОСОБА_16 , яка показала, що вона працювала разом із третьою особою ОСОБА_5 . Зі слів останньої свідку відомо, що останній рік життя її матері був тяжкий у зв`язку із хворобою. ОСОБА_5 постійно доглядала за нею;

- ОСОБА_17 , яка зазначила, що вона є подругою ОСОБА_5 , а її дочка навчалася у класі, де викладає остання. Їй відомо, що декілька разів в школі збирали грошові кошти для лікування матері ОСОБА_5 , які вона приносила їм додому та бачила там батька ОСОБА_11 та її саму.

При цьому заслухавши покази сторін, третьої особи, свідків під час розгляду судом не було встановлено, що свідками надавались пояснення з приводу того, що спадкодавець, або позивач зверталися до відповідача з проханням надання матеріальної допомоги на ліки, а також вчинення ним конкретних дій по догляду за хворою людиною та відмови відповідача надавати таку допомогу.

Покази свідків сторони позивача, які повідомили про існування певних сімейних конфліктів між членами родини не є достовірними та достатніми доказами того, що відповідач відмовлявся надавати допомогу.

Інших доказів, які б доводили умисне ухилення відповідача від надання допомоги (матеріальної або ж по догляду) позивачем суду не надавалось.

Неспростовані також в судовому засіданні пояснення відповідача, що оскільки вони всі разом проживали з мамою, батьком та сестрою, то і він відвідував померлу в лікарні, придбавав за свої кошти ліки, разом з дружиною готував та прибирав у квартирі. Суд вважає за необхідне зазначити, що фактична допомога під час хвороби матері з боку сина може й була меншою ніж чоловіка та доньки, але це не є підставою для задоволення позову.

Таким чином, оскільки позивачем не було доведено сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; потреба спадкодавця в допомозі цієї особи, перебування спадкодавця в безпорадному стані, правових підстав для усунення відповідача від права на спадщину на підставі ст.1224 ЦК України, у суду немає.

Надані позивачем листи (записки) ОСОБА_6 , що з його слів адресовані сину відповідачеві ОСОБА_3 (а.с.8-10) не містять відомостей, які б спростовували викладені вище висновки суду.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України питання розподілу сплаченого позивачем судового збору не вирішується судом.

Керуючись ст. ст. 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_5 , приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Цьолковської Ірини Степанівни, про усунення від права на спадкування відмовити повністю.

Рішення ухвалене в нарадчій кімнаті, в судовому засіданні 12 лютого 2020 року проголошено його вступну та резолютивну частини.

Повний текст рішення складений 21 лютого 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.Д. Фролова