ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

11 листопада 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 728/2243/19

Головуючий у першій інстанції Пархоменко П. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/994/20

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.

секретар: Поклад Д.В.

учасники справи:

позивач-відповідач: ОСОБА_1

відповідач-позивач: ОСОБА_2

третя особа: Акціонерне товариство Державний ощадний банк України

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області у складі судді Пархоменка П.І. від 16 червня 2020 року, місце ухвалення рішення м.Бахмач, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю, третя особа: Акціонерне товариство Державний ощадний банк України,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в якому, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог (а.с.47), просила в порядку поділу спільного майна подружжя:

1) залишити у її власності:

житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 62,2 кв.м, житловою площею 24,4 кв.м, що розташований по АДРЕСА_1 ;

земельну ділянку, площею 0,25 га, що розташована по АДРЕСА_1 та призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :04:001:0068;

земельну ділянку, площею 0,15 га, що розташована по АДРЕСА_1 та призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :04:001:0069;

грошовий вклад в АТ Ощадбанк в сумі 10 000 доларів США.

2) залишити у власності ОСОБА_2 :

трикімнатну квартиру, загальною площею 61,80 кв.м., житловою площею 39,80 кв.м., що розташована по АДРЕСА_2 ;

автомобіль КIA CEED, 2008 року випуску, об`єм двигуна 1591 куб.см.

Вимоги заявленого позову ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що з 24.11.1990 року вона перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі ними за сумісні кошти набуто вищезазначене у позові ОСОБА_1 спільне майно. При цьому, ОСОБА_1 у позові вказувала, що, оскільки шлюбні відносини між нею та ОСОБА_2 припинено, то виникло питання про розподіл майна, яке було набуто в період шлюбу за сумісні кошти.

У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю, в якому просив:

визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,25 га, що призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :04:001:0068;

визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,15 га, що призначена для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером :04:001:0069;

визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину трикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину грошового вкладу у Бахмацькому відділенні АТ Ощадбанк в сумі 10 000 доларів США, а саме, - 5 000 доларів США;

стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за вартість частки у неподільній речі - автомобілі КIA CEED, 2008 року випуску, у розмірі 2 500 доларів США (або суму, еквівалентну їй у гривні, згідно курсу НБУ на момент прийняття рішення по даній справі);

визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,25 га, що призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :04:001:0068;

визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,15 га, що призначена для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :04:001:0069;

визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину трикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину грошового вкладу у Бахмацькому відділенні АТ Ощадбанк в сумі 10 000 доларів США, а саме, - 5 000 доларів США;

автомобіль КIA CEED, 2008 року випуску, залишити у власності ОСОБА_1

ОСОБА_2 також ставив питання про відшкодування за рахунок ОСОБА_1 понесених судових витрат.

Вимоги заявленого зустрічного позову ОСОБА_2 обґрунтовував тим, що з 24.11.1990 року вони з ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі. У зустрічному позові ОСОБА_2 вказував, що подружжя ОСОБА_3 має вищезазначене у його зустрічній позовній заяві майно, яке підлягає поділу. При цьому ОСОБА_2 зазначав, що він не погоджується із способом поділу майна подружжя, запропонованим ОСОБА_1 у її позові, і за даних обставин, просить суд задовольнити вимоги заявленого ним зустрічного позову.

Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 16.06.2020 року:

1.Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, задоволено повністю.

2.В порядку поділу спільного майна подружжя судом визнано за ОСОБА_1 право власності на:

2.1. житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 62,2 кв.м., житловою площею 24,4 кв.м., що розташований по АДРЕСА_1 ;

2.2. земельну ділянку площею 0,25 га, що розташована по АДРЕСА_1 та призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :04:001:0068;

2.3. земельну ділянку площею 0,15 га, що розташована по АДРЕСА_1 та призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :04:001:0069;

2.4. грошовий вклад в Акціонерному товаристві Державний ощадний банк України в сумі 10 000 доларів США, який відкритий на ім`я ОСОБА_2 .

3.В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на:

3.1. трикімнатну квартиру загальною площею 61,80 кв.м., житловою площею 39,80 кв.м., що розташована по АДРЕСА_2 ;

3.2. автомобіль КIA CEED, 2008 року випуску, об`єм двигуна 1591 куб.см.

4. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 6 607 грн. 34 коп. (шість тисяч шістсот сім гривень 34 копійки) та витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 4 000 грн. 00 коп. (чотири тисячі гривень 00 копійок).

5. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю, - відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі, з врахуванням уточнень (а.с.211), ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 16.06.2020 року та ухвалити нове рішення. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 16.06.2020 року підлягає скасуванню, оскільки висновки суду щодо фактичних обставин, які стосуються надбання ОСОБА_2 належного йому особисто майна (грошових коштів), не є об`єктивними з причини формального та упередженого ставлення до тих обставин у справі, на детальному дослідженні яких ОСОБА_2 наголошував під час судового розгляду даної справи. Доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції формально і не в повному обсязі з`ясував обставини справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, а також суд першої інстанції невірно застосував процесуальні норми. Доводи апеляційної скарги стверджують, що за участі адвоката Мироненка С.В. було складено зустрічний позов до ОСОБА_1 , в якому ОСОБА_2 фактично відмовився від половини грошових коштів, які були передані ним особисто на депозитний рахунок в Ощадбанку. Доводи апеляційної скарги вказують, що адвокату Мироненку С.В. було відомо про те, що вказані грошові кошти сумі 10 000 доларів США 28.04.2019 року у м.Бахмачі були передані ОСОБА_2 його рідною сестрою ОСОБА_4 , яка постійно проживає у м.Сєвєродонецьку, за договором безвідсоткової позики, підписаним обома сторонами в цей же день. Доводи апеляційної скарги зазначають, що вказана сума позики була надана ОСОБА_2 його сестрою для його власних (сімейних) потреб, і мала бути повернута до 26.11.2019 року. Мотивами передачі даних грошових коштів, як стверджує ОСОБА_2 , були обставини, пов`язані з проблемами із здоров`ям матері ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , яка проживає у м.Бахмачі. Доводи апеляційної скарги вказують, що під час розгляду даної справи судом першої інстанції ОСОБА_2 неодноразово просив свого представника звернути увагу суду на дані обставини, але його представник вважав дані кошти спільними коштами подружжя. Доводи апеляційної скарги зазначають, що ОСОБА_2 звертався до суду з клопотаннями щодо виклику в судове засідання в якості свідків з даного приводу дочки ОСОБА_6 , а також співробітника філії Ощадбанку - ОСОБА_7 , проте, його клопотання з даного приводу задоволені не були. Доводи апеляційної скарги стверджують, що питання походження грошових коштів в сумі 10 000 доларів США судом належним чином з`ясовано не було, суд також не вирішив питання щодо приналежності відсоткового прибутку за період перебування коштів на депозиті. Доводи апеляційної скарги вказують, що суд першої інстанції не надав відповідної оцінки поясненням ОСОБА_2 щодо передачі йому особисто сестрою ОСОБА_4 коштів в сумі 6 000 доларів США на придбання садиби за адресою: АДРЕСА_1 . Доводи апеляційної скарги зазначають, що факт надання ОСОБА_2 вказаних коштів ОСОБА_4 підтверджується розпискою від 18.11.2017 року. Доводи апеляційної скарги стверджують, що частину даних коштів в сумі 4 000 доларів США ОСОБА_2 повернув, а решта боргу - 2 000 доларів США, є невиплаченою. Доводи апеляційної скарги вказують, що суд першої інстанції необґрунтовано залишив без відповідного реагування суперечливий характер даних обставин, та прийняв до уваги пояснення представника ОСОБА_2 , а не ОСОБА_2 , не звернувши при цьому уваги на інтереси позикодавця, а також на ті обставини, що купівля садиби у с.Слобідка відбулась за рахунок кредитованих особисто ОСОБА_2 коштів.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 16.06.2020 року.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач-відповідач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Ковалюх В.М. просили залишити апеляційну скаргу без задоволення у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 16.06.2020 року.

В судові засідання апеляційного суду представник третьої особи - Акціонерного товариства Державний ощадний банк України, належним чином повідомленої про час і місце судового розгляду даної справи, не з`явився.

В судове засідання апеляційного суду 07.10.2020 року відповідач - позивач ОСОБА_2 , належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду даної справи (а.с.224), не з`явився, надавши апеляційному суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю догляду за матір`ю, яка захворіла (а.с.225). Після оголошеної апеляційним судом перерви у розгляді даної справи, в судове засідання апеляційного суду 11.11.2020 року відповідач - позивач ОСОБА_2 , належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду даної справи (а.с.231,235,236), повторно не з`явився, надавши апеляційному суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із необхідністю дотримання режиму лікування, рекомендованого лікарем. Жодних підтверджуючих документів щодо поважності причин своїх неявок до судових засідань апеляційного суду відповідачем-позивачем ОСОБА_2 не надано.

Відповідно до ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Приймаючи до уваги приписи статей 223,372 ЦПК України, апеляційний суд вважає за можливе проводити розгляд даної справи за відсутності відповідача-позивача ОСОБА_2 , представника третьої особи, належним чином повідомлених про час і місце судового розгляду даної справи. При цьому, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що відповідач-позивач ОСОБА_2 двічі не з`явився в судове засідання апеляційного суду, звернувшись із заявами про відкладення розгляду справи, не надавши апеляційному суду жодних підтверджуючих документів щодо поважності причин своїх неявок до судових засідань апеляційного суду.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що сторони даного спору перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.11.1990 року (а.с.8). Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 10.06.2020 року, яке набрало законної сили 07.08.2020 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано.

Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 24.10.2019 року №185964049 (а.с.9-10) підтверджується час набуття та особа - ОСОБА_1 , за якою зареєстровано право власності на квартиру по АДРЕСА_2 , загальною площею 61,80 кв.м., житловою - 39,80 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі за №2-3919, від 21.10.2004 року.

Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 24.10.2019 року №185964119 (а.с.11-12) підтверджується час набуття та особа - ОСОБА_2 , за яким зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер :04:001:0068 та земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер :04:001:0069, за адресою: АДРЕСА_1 .

Витягом з Єдиного державного реєстру МВС України підтверджується, що ОСОБА_1 є власником автомобіля КIA CEE`D, 2008 року випуску, зареєстрованого 11.04.2015 року.

Як вбачається з ухвали Бахмацького районного суду Чернігівської області від 27.04.2018 року (а.с.53-54), ОСОБА_2 , який обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 статті 125 Кримінального кодексу України, було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі статті 46 Кримінального кодексу України у зв`язку із примиренням винного з потерпілою ( ОСОБА_1 ). Заявами ОСОБА_1 та відповідями на них (а.с.65-70) підтверджується звернення ОСОБА_1 до Бахмацького відділу поліції ГУНП в Чернігівській області щодо дій ОСОБА_2 .

Звітом з експертної грошової оцінки земельної ділянки, що є власністю ОСОБА_2 та знаходиться по АДРЕСА_1 , від 02.04.2020 року (а.с.78-85) підтверджується, що ринкова вартість земельної ділянки загальною площею 2500 кв.м., кадастровий номер :04:001:0068, яка знаходиться за зазначеною адресою, становить (без урахування ПДВ), 32 850 грн.

Звітом про оцінку майна від 12.03.2020 року (а.с.86-94) підтверджується, що ринкова вартість житлового будинку загальною площею 62,2 кв.м., житловою площею 24,4 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , становить 354 353 грн. 00 коп.

Звітом про оцінку майна від 13.03.2020 року (а.с.95-103) підтверджується, що ринкова вартість трикімнатної квартири загальною площею 61,80 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_2 , становить 538 587 грн. 00 коп.

Звітом з експертної грошової оцінки земельної ділянки, що є власністю ОСОБА_2 та знаходиться по АДРЕСА_1 від 02.04.2020 року (а.с.104-112) підтверджується, що ринкова вартість земельної ділянки загальною площею 1500 кв.м., кадастровий номер :04:001:0069, яка знаходиться за зазначеною адресою, становить (без урахування ПДВ) 10 470 грн. 00 коп.

Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 16.06.2020 року:

1.Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, задоволено повністю.

2.В порядку поділу спільного майна подружжя судом визнано за ОСОБА_1 право власності на:

2.1. житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 62,2 кв.м., житловою площею 24,4 кв.м., що розташований по АДРЕСА_1 ;

2.2. земельну ділянку площею 0,25 га, що розташована по АДРЕСА_1 та призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :04:001:0068;

2.3. земельну ділянку площею 0,15 га, що розташована по АДРЕСА_1 та призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :04:001:0069;

2.4. грошовий вклад в Акціонерному товаристві Державний ощадний банк України в сумі 10 000 доларів США, який відкритий на ім`я ОСОБА_2 .

3.В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на:

3.1. трикімнатну квартиру загальною площею 61,80 кв.м., житловою площею 39,80 кв.м., що розташована по АДРЕСА_2 ;

3.2. автомобіль КIA CEED, 2008 року випуску, об`єм двигуна 1591 куб.см.

4.Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 6 607 грн. 34 коп. (шість тисяч шістсот сім гривень 34 копійки) та витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 4 000 грн. 00 коп. (чотири тисячі гривень 00 копійок).

5.В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю, - відмовлено повністю.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що висновок оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 16.06.2020 року в частині задоволення вимог первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, не узгоджується із фактичними обставинами справи та нормами права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 16.06.2020 року у вказаній частині, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції формально і не в повному обсязі з`ясував обставини справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, а також суд першої інстанції невірно застосував процесуальні норми. Доводи апеляційної скарги стверджують, що за участі адвоката Мироненка С.В. було складено зустрічний позов до ОСОБА_1 , в якому ОСОБА_2 фактично відмовився від половини грошових коштів, які були передані ним особисто на депозитний рахунок в Ощадбанку. Доводи апеляційної скарги вказують, що адвокату Мироненку С.В. було відомо про те, що вказані грошові кошти сумі 10 000 доларів США 28.04.2019 року у м.Бахмачі були передані ОСОБА_2 його рідною сестрою ОСОБА_4 , яка постійно проживає у м.Сєвєродонецьку, за договором безвідсоткової позики, підписаним обома сторонами в цей же день. Доводи апеляційної скарги зазначають, що вказана сума позики була надана ОСОБА_2 його сестрою для його власних (сімейних) потреб, і мала бути повернута до 26.11.2019 року. Мотивами передачі даних грошових коштів, як стверджує ОСОБА_2 , були обставини, пов`язані з проблемами із здоров`ям ОСОБА_5 - матері ОСОБА_2 , яка проживає у м.Бахмачі. Доводи апеляційної скарги вказують, що під час розгляду даної справи судом першої інстанції ОСОБА_2 неодноразово просив свого представника звернути увагу суду на дані обставини, але його представник вважав дані кошти спільними коштами подружжя. Доводи апеляційної скарги зазначають, що ОСОБА_2 звертався до суду з клопотаннями щодо виклику в якості свідків в судове засідання з даного приводу дочки ОСОБА_6 , а також співробітника філії Ощадбанку - ОСОБА_7 , проте, його клопотання з даного приводу задоволені не були. Доводи апеляційної скарги стверджують, що питання походження грошових коштів в сумі 10 000 доларів США судом належним чином з`ясовано не було, суд також не вирішив питання щодо приналежності відсоткового прибутку за період перебування коштів на депозиті. Доводи апеляційної скарги вказують, що суд першої інстанції не надав відповідної оцінки поясненням ОСОБА_2 щодо передачі йому особисто сестрою ОСОБА_4 коштів в сумі 6 000 доларів США на придбання садиби за адресою: АДРЕСА_1 . Доводи апеляційної скарги зазначають, що факт надання ОСОБА_2 вказаних коштів ОСОБА_4 підтверджується розпискою від 18.11.2017 року. Доводи апеляційної скарги стверджують, що частину даних коштів в сумі 4 000 доларів США ОСОБА_2 повернув, а решта боргу в сумі 2 000 доларів США, є невиплаченою. Доводи апеляційної скарги вказують, що суд першої інстанції необґрунтовано залишив без відповідного реагування суперечливий характер даних обставин, та прийняв до уваги пояснення представника ОСОБА_2 , а не ОСОБА_2 , не звернувши при цьому уваги на інтереси позикодавця, а також на ті обставини, що купівля садиби у с.Слобідка відбулась за рахунок кредитованих особисто ОСОБА_2 коштів.

На думку апеляційного суду, вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції від 16.06.2020 року в частині задоволення судом вимог первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, виходячи із наступного.

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 16.06.2020 року, задовольняючи вимоги первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, суд першої інстанції виходив із фактичних обставин справи та норм права, які регламентують спірні правовідносини. Виходячи із особливостей даних правовідносин, судом першої інстанції по справі визначено: обсяг та вартість майна, що підлягає поділу; належність даного майна сторонам спору на праві спільної сумісної власності; наявність підстав для поділу вказаного майна, і способи такого поділу.

В ході судового розгляду даної справи судом першої інстанції сторони спору не заперечували щодо належності до спільного майна подружжя вищезазначених: автомобіля, квартири, житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та двох земельних ділянок. За даних обставин, є обґрунтованим висновок суду першої інстанції відносно того, що вказане майно підлягає поділу між сторонами спору. Разом з тим, ОСОБА_2 в ході розгляду справи в суді першої інстанції заперечував щодо віднесення депозиту до спільного майна подружжя, який, на його думку, є особистою власністю ОСОБА_2 , хоча і був відкритий в період шлюбу з ОСОБА_1 .

Судом першої інстанції обґрунтовано прийнято до уваги положення статті 60 Сімейного кодексу України, яка регламентує підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.4 статті 263 ЦПК України, судом першої інстанції враховано висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а саме, у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року у справі №654/5243/14-ц, у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року у справі 6-843цс17. А саме, в сімейних правовідносинах при поділі спільного майна подружжя передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. У такому разі позивач звільняється від доведення цієї обставини, яка має значення для правильного вирішення справи, а відповідач, якщо заперечує проти цього, має довести протилежне (спростувати матеріально-правову презумпцію).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що в даних правовідносинах ОСОБА_2 не спростував презумпції віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя, будь-яких доказів того, що депозит є його особистою власністю, суду не надав, у зв`язку з чим суд першої інстанції обґрунтовано зазначив у оскаржуваному рішенні, що даний об`єкт цивільних правовідносин підлягає поділу між сторонами.

Судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про виклик в судове засідання свідків, у зв`язку із порушенням вимог статті 91, ч.3 статті 244 ЦПК України.

Приймаючи до уваги положення ч.1 статті 61; статті 63; ч.1 статті 69 Сімейного кодексу України, та враховуючи доведеність обставин про те, що перелік вищезазначеного спірного майна відноситься до спільної сумісної власності подружжя, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що вказане майно підлягає поділу між сторонами даного спору.

При обранні способів поділу спільного майна подружжя, суд першої інстанції врахував, що поділ майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Сімейного кодексу України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України). При цьому, за змістом статті 71 Сімейного кодексу України, при поділі майна суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

При розгляді даної справи в суді першої інстанції сторони спору не заперечували обставин щодо вартості спірного автомобіля, яку вони визначили в сумі 5 тисяч доларів США, яка і була врахована судом першої інстанції при вирішенні даного спору по суті, відповідно до роз`яснень пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя.

Визначаючи вартість іншого майна, а саме квартири, житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельних ділянок, суд першої інстанції врахував, що позивач - відповідач ОСОБА_1 на підтвердження вартості спірного майна надала суду відповідні звіти про оцінку майна. Приймаючи до уваги вказані звіти про оцінку майна при вирішенні питання щодо визначення вартості спірного майна, судом першої інстанції враховано, що інших доказів вартості спірного майна сторони спору суду не надали, при цьому клопотань про призначення по справі відповідної експертизи, не заявлялось.

Визначаючи спосіб поділу спільного майна, суд першої інстанції керувався положеннями пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, частини дев`ятої статті 7 Сімейного кодексу України, згідно із якими загальними засадами цивільного та сімейного законодавства (окрім іншого) є справедливість, добросовісність та розумність. Також судом першої інстанції було враховано приписи статті 71 Сімейного кодексу України, та висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 29.01.2020 року у справі № 359/11696/14-ц, провадження № 61-19649св18.

Суд першої інстанції зазначив у оскаржуваному рішенні від 16.06.2020 року, що ОСОБА_2 проживає в спірній квартирі, змінив замки в ній, про що він пояснив в судовому засіданні, а ОСОБА_1 , навпаки доступу до спірної квартири не має, тобто характер таких правовідносини носить стабільний характер для ОСОБА_2 , який зробив певне переобладнання спірного майна. За даних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що визнання за відповідачем за первісним позовом права власності на вказане майно буде відповідати інтересам сторін і взаємовідносинам, які склались після припинення сімейних відносин. Суд першої інстанції також зазначив у оскаржуваному рішенні від 16.06.2020 року, що ОСОБА_2 здійснює користування спірним автомобілем, а ОСОБА_1 доступу до нього не має, і вказані обставини сторони підтвердили в судовому засіданні, а тому наведений об`єкт спірного майна також необхідно залишити за ОСОБА_2 . Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку у оскаржуваному рішенні від 16.06.2020 року, що буде відповідати рівності часток при поділі подружжя залишення за позивачем за первісним позовом житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, це буде узгоджуватись з тим, що до ОСОБА_2 перейшов один об`єкт у вигляді житла, і відповідно до принципу розумності та справедливості, буде відповідати перехід іншого житлового об`єкту до ОСОБА_1 . При цьому, оскільки ОСОБА_1 переходить у власність будинок, розумним і справедливим буде залишення за нею земельних ділянок, використання яких пов`язано з його обслуговуванням, що також враховує принцип рівності часток. Суд першої інстанції також зазначив у оскаржуваному рішенні від 16.06.2020 року, що враховуючи загальну вартість спірного майна, і докази, надані на її підтвердження, частка позивача за первісним позовом буде наближена до рівної, у випадку визнання за нею права власності на депозитні кошти, які є об`єктом спільної власності подружжя.

На підставі положень статей 137,141 ЦПК України, судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні від 16.06.2020 року проведено розподіл судових витрат між сторонами.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги відносно того, що висновок оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 16.06.2020 року в частині задоволення вимог первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, не узгоджується із фактичними обставинами справи та нормами права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 16.06.2020 року у вказаній частині, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Доводи апеляційної скарги зазначають, що ОСОБА_2 звертався до суду першої інстанції з клопотаннями щодо виклику в судове засідання в якості свідків з питання щодо грошових коштів в сумі 10 000 доларів США, дочки ОСОБА_6 , а також співробітника філії Ощадбанку - ОСОБА_7 , проте, його клопотання з даного приводу задоволені не були.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 16.06.2020 року, виходячи із наступного. Судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про виклик в судове засідання свідків, у зв`язку із порушенням вимог статті 91, ч.3 статті 244 ЦПК України. Крім того, необхідно зазначити, що відповідно до статті 90 ЦПК України, показання свідка є одним із видів доказів по справі. При цьому ч.2,ч.3 статті 89 ЦПК України регламентовано, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 вказують, що грошові кошти в сумі 10 000 доларів США та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 62,2 кв.м., житловою площею 24,4 кв.м., що розташований по АДРЕСА_1 , не належать до спільного майна подружжя. При цьому, ОСОБА_2 в доводах апеляційної скарги зазначає, що грошові кошти в сумі 10 000 доларів США були передані йому 28.04.2019 року в м.Бахмачі його рідною сестрою ОСОБА_4 , яка постійно проживає у м.Сєвєродонецьку, за договором безвідсоткової позики, а купівля садиби у с.Слобідка Бахмацького району Чернігівської області відбулась за рахунок кредитованих особисто йому сестрою ОСОБА_4 коштів в сумі 6 000 доларів США.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 16.06.2020 року, виходячи із наступного. З даного приводу суд першої інстанції обґрунтовано зазначив у оскаржуваному рішенні від 16.06.2020 року, що в даних правовідносинах ОСОБА_2 не спростував презумпції віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя, будь-яких доказів того, що депозит є його особистою власністю, суду не надав, у зв`язку з чим даний об`єкт цивільних правовідносин підлягає поділу між сторонами.

Додана відповідачем-позивачем ОСОБА_2 до апеляційної скарги копія розписки від 18.11.2017 року про отримання ним від ОСОБА_4 в борг 6 000 доларів США (а.с.191) та додана до апеляційної скарги копія договору безпроцентної позики від 28.04.2019 року (а.с.192-193), а також копія акту приймання-передачі готівкових коштів від 28.04.2019 року (а.с.194), відповідно до яких ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_4 позику в сумі 10 000 доларів США, всупереч вимогам статті 83 ЦПК України, не були надані ОСОБА_2 суду першої інстанції. Відповідно до приписів ч.3 статті 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Відповідач-позивач ОСОБА_2 не надав апеляційному суду доказів неможливості подання вказаних документів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Посилання ОСОБА_2 на неузгодженість його позиції та позиції його представника - адвоката Мироненка С.В., не можуть бути визнані поважною причиною неподання відповідних доказів до суду першої інстанції, оскільки відповідач-позивач ОСОБА_2 особисто приймав участь у судових засіданнях суду першої інстанції 08.04.2020 року (а.с.115-116), 04.05.2020 року (а.с.123), 15.06.2020 року (а.с.143), але відповідного клопотання не заявляв. Крім того, з копії договору безпроцентної позики від 28.04.2019 року вбачається, що позика в сумі 10 000 доларів США надана ОСОБА_2 для його власних (сімейних) потреб. Обидві позики отримані ОСОБА_2 під час його перебування у шлюбі з ОСОБА_1 , яка, як його дружина, була членом сім`ї ОСОБА_2 . На підставі наведеного, дані доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованого висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 16.06.2020 року відносно того, що грошовий вклад в Акціонерному товаристві Державний ощадний банк України в сумі 10 000 доларів США, який відкритий на ім`я ОСОБА_2 та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 62,2 кв.м., житловою площею 24,4 кв.м., розташований по АДРЕСА_1 , є спільним майном подружжя, яке підлягає поділу між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 вказує, що суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні від 16.06.2020 року не вирішив питання щодо приналежності відсоткового прибутку за період перебування грошових коштів в сумі 10 000 доларів США на депозиті.

Апеляційний суд вважає, що дані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 16.06.2020 року, оскільки вказані позовні вимоги не заявлялись ні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_2 відповідно до приписів ч.1 статті 13 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За даних обставин, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 16.06.2020 року в частині задоволення вимог первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з`ясованих обставин, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вказав суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні від 16.06.2020 року, суд вважає, що обраний у зустрічному позові варіант поділу майна не буде відповідати принципам розумності та справедливості та інтересам подружжя, оскільки враховуючи взаємовідносини подружжя, наявність між ними конфлікту, унеможливлює нормальне спільне використання об`єктів власності, особливо це стосується житла, а тому у задоволені зустрічного позову необхідно відмовити.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вірно вирішивши спір між сторонами про поділ спільного майна подружжя, суд першої інстанції помилково у оскаржуваному рішенні від 16.06.2020 року зазначив про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю. Оскільки фактично суд першої інстанції провів поділ майна, що є спільною сумісною власністю, застосувавши варіант поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, про який йдеться мова у вимогах первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності. І вказана обставина не є підставою для відмови у задоволенні вимог зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно задовольнити частково. При цьому прийняти постанову, якою рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 16.06.2020 року змінити, виклавши п.5 резолютивної частини у наступній редакції: «Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю задовольнити частково. » В іншій частині рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 16.06.20020 року необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 376 ч.1 п. 4, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 16 червня 2020 року змінити, виклавши п.5 резолютивної частини у наступній редакції: «Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю задовольнити частково. »

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 16.11.2020 року.

Головуючий: Судді: