Справа № 310/3332/19
РІШЕННЯ

Іменем України

13 лютого 2020 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Мороки С.М.,

за участю секретаря судового засідання Олійник Н.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Забаріна А. Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердянську в загальному позовному провадженні позовну заяву ОСОБА_1 до територіальної громади м. Бердянська в особі БМР Запорізької області про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності, та зустрічний позов територіальної громади м. Бердянська в особі БМР Запорізької області до ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою,

В с т а н о в и в:

ОСОБА_1 у травні 2019 року звернувся до суду з позовом до територіальної громади м. Бердянська в особі БМР Запорізької області про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності, зазначивши в позові, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Бердянським МВ УМВС України в Запорізькій області 16 вересня 1997 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , є спадкоємцем за законом після смерті своєї матері - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 29.11.2017). Інших спадкоємців у померлої не має.

За життя ОСОБА_4 набула право власності на однокімнатну квартиру загальною площею 30,3 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується Договором міни від 03 лютого 2017 року, посвідченим приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Градовою В.Г., зареєстрованим в реєстрі за №139.

ОСОБА_4 була вже літньою жінкою та потребувала постійного догляду, через ці обставини позивач став постійно проживати з нею за адресою: АДРЕСА_3 .

Згодом після укладення договору міни від 03.02.2017 проживав з мамою і продовжує проживати до цього часу за адресою: АДРЕСА_2 , цей факт підтверджується актом про фактичне проживання від 18.01.2019. Вище вказана квартира є єдиним житлом позивача.

Згідно положень ст. 1297 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

При зверненні позивача до нотаріуса щодо подачі заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, йому в усній формі було роз`яснено що, оскільки ним не надано документів на підтвердження факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, в його паспорті громадянина України відсутня відмітка про його реєстрацію на день смерті матері в квартирі, в якій вона була зареєстрована, по АДРЕСА_2 , то йому необхідно звернутись до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем - ОСОБА_4 .

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Як стало відомо позивачу, в Бердянському міськрайонному суді Запорізької області знаходиться заява Бердянської міської ради, заінтересовані особи ОСОБА_1 та Бердянська державна нотаріальна контора, про визнання спадщини відумерлою, справа №310/657/19. Таким чином виник спір стосовно майна, а саме квартири по АДРЕСА_2 .

З огляду на всі обставини позивач звернувся до суду та просить встановити факт постійного проживання на час відкриття спадщини із спадкодавцем - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 , та визнати за ним право власності на вище вказану квартиру.

Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Здійснення права на спадкування визначено Главою 87 ЦК України.

Із роз`яснень викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму ВСК України «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008, слідує, що виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

З огляду на те, що в складі спадщини наявне нерухоме майно, в силу вимог ч. 1 ст. 1299 ЦК України спадкоємці зобов`язані зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, для цього заявнику необхідно отримати свідоцтво про право на спадщину. Так як такі документи у заявника відсутні, то він звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, маючи за мету оформлення та видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину.

Згідно з п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Відповідно до п.п.3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем під час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа - свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно).

Згідно з частиною 2 статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, із якого вона оголошується померлою.

Частиною 2 ст. 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено інший порядок їх встановлення.

Таким чином, оскільки заявник, як спадкоємець за законом, постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини в одному помешканні та протягом шести місяців із часу відкриття спадщини не заявив про свою відмову від спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину.

Відповідно до п. 211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року - доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Як зазначає Апеляційний суд м. Києва у своєму рішенні від 20.08.2013 по аналогічній справі №22-11122/2013 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини: «Недотримання заявником вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» щодо реєстрації за місцем проживання, не свідчить про те, що він не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини».

У своїй ухвалі №505/2085/14-ц від 14.09.2016 Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку - «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З наведених підстав колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів.»

Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України №6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №6048327св14 від 11 листопада 2015 р., ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №6-20158св15 від 21 жовтня 2015 року.

Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013, заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи.

Згідно ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то воно виникає з моменту проведення такої реєстрації.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень частини першої ст. 182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються Законом (частина четверта ст. 182 Цивільного кодексу України, ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності.

За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у разі їх відсутності, територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно.

Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права.

Відсутність державної реєстрації майнових прав за спадкодавцем не позбавляє спадкоємців права на спадщину.

Як роз`яснено у п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята ст. 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 , посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві, позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх у повному обсязі.

Представник Бердянської міської ради Забарін А.Ф. в судовому засіданні заперечував проти вказаного позову, виходячи з наступного:

В позовній заяві позивач вказує на те, що за життя його мати - ОСОБА_4 03.02.2017 набула права власності на однокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_4 була вже літньою жінкою та потребувала постійного догляду, через ці обставини позивач став постійно проживати з нею за адресою: АДРЕСА_3 . Згодом, після укладення договору міни від 03.02.2017, позивач начебто продовжив проживати з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 .

У зв`язку із цим, позивач просить суд встановити факт постійного проживання на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 та визнати за ним право власності на однокімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_5 вважає, що факт постійного проживання позивача зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено жодними належними та допустимими доказами, а дане твердження позивача є необґрунтованим.

Так, по-перше, позивач на момент смерті матері був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а не за адресою: АДРЕСА_2 .

При цьому, акт про фактичне проживання від 18.01.2019 є неналежним та недопустимим доказом. Даний акт вказує на те, що ОСОБА_1 , починаючи з 03.02.2017, начебто фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2 . Проте, проживав за даною адресою позивач один чи разом зі своєю матір`ю, у даному акті не вказано. Більше того, даний доказ є недопустимим та не повинен прийматися до уваги судом, адже особи, які склали даний акт не є посадовими особами а ні ОСББ, а ні органу самоорганізації населення, та не несуть жодної відповідальності за його достовірність. Директор ТОВ «КК «Коменерго-Бердянськ» засвідчив лише підписи даних осіб. При цьому, взагалі не зрозуміло, на підставі яких повноважень директор юридичної особи приватного права засвідчив підписи інших фізичних осіб.

Окрім цього, взагалі невідомо чи проживали особи, які підписали даний акт з 03.02.2017 в будинку АДРЕСА_4 , або були лише зареєстровані за даною адресою, а фактично проживали в іншому місці.

Відповідно до п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання, доказом постійного проживання зі спадкодавцем може бути довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Проте даної довідки в матеріалах справи не має.

Окрім цього, факт постійного проживання позивача разом зі спадкодавцем не можуть підтвердити й заявлені свідки, адже вони проживають за іншою адресою, не є сусідами позивача, а ОСОБА_6 взагалі проживає в іншому населеному пункті.

При цьому, в матеріалах справи відсутній жодний доказ, який би вказував на те, що померла ОСОБА_4 на момент смерті постійно проживала саме за адресою: АДРЕСА_2 .

Твердження позивача, що квартира АДРЕСА_5 , є його єдиним житлом також є необґрунтованим, адже позивач, починаючи з 26.09.1997 по сьогоднішній день зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , де й фактично мешкає (саме цю адресу він зазначив у позовній заяві).

Більше того, 12.09.2018, на твердження представника відповідача, позивач вже звертався до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області із позовною заявою про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті його матері - ОСОБА_4 .

У поданій позовній заяві він вказував на те, що не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, оскільки у зв`язку зі своєю роботою перебував у відрядженні, а не тому, що він вважав себе таким, що прийняв спадщину внаслідок постійного проживання зі спадкодавцем.

Вказані обставини в сукупності вказують на необґрунтованість твердження позивача про факт постійного проживання зі спадкодавцем на момент його смерті, та ставлять під сумнів надані ним докази.

Крім того, в липні 2019 року Бердянська міська рада звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою, зазначивши в позові, що у відповідності до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 , виданого 29.11.2017 Бердянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, померла ОСОБА_4 , про що 29.11.2017 складено відповідний актовий запис №1882.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 10.07.2019 №173311897, померла була власником однокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ст. 1221 Цивільного кодексу України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

З листа Бердянської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 31.10.2018 №3447/01- 16 вбачається, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , будь-які спадкоємці померлої до Бердянської державної нотаріальної контори Запорізької області не зверталися. Заповіти від імені ОСОБА_4 Бердянською державною нотаріальною конторою не посвідчувалися.

Ухвалою від 16.01.2019 по справі №310/7713/18 позовну заяву ОСОБА_1 (син померлої) до територіальної громади м. Бердянськ в особі Бердянської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини залишено без розгляду.

Таким чином, станом на сьогоднішній день, спадщину після смерті ОСОБА_4 у визначені законом строки жодна особа не прийняла.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини

На підставі викладеного ОСОБА_5 просить суд задовольнити зустрічний позов БМР Запорізької області до ОСОБА_1 , та визнати відумерлою спадщину, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_3 після смерті ОСОБА_4 у вигляді однокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 заперечували проти позову про визнання спадщини відумерлою за обставинами, зазначеними у їх первинному позові.

Вислухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, дослідивши надані письмові докази, допитавши свідків, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , та у наявності підстав для відмови в задоволенні позову Бердянської міської ради до ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.78, ч.ч.1, 5 ст.81 ЦПК України обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст.1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ст.1221 Цивільного кодексу України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ч.1 ст.1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до положень ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Здійснення права на спадкування визначено Главою 87 ЦК України.

Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку у шість місяців він не заявив про відмову від неї.

Статтею 3 Сімейного кодексу України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно п.21 постанови № 5 від травня 2008 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємця за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Із роз`яснень викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму ВСК України «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008, слідує, що виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

З огляду на те, що в складі спадщини наявне нерухоме майно, в силу вимог ч.1 ст. 1299 ЦК України спадкоємці зобов`язані зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, для цього заявнику необхідно отримати свідоцтво про право на спадщину. Так як такі документи у заявника відсутні, то він звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, маючи за мету оформлення та видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину.

З листа Бердянської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 31.10.2018 №3447/01- 16 вбачається, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , будь-які спадкоємці померлої до Бердянської державної нотаріальної контори Запорізької області не зверталися.

Заповіти від імені ОСОБА_4 Бердянською державною нотаріальною конторою не посвідчувалися.

Із листа приватного нотаріуса Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Степаненко Т.А. слідує, що при зверненні 21.08.2018 позивача ОСОБА_1 до нотаріуса щодо подачі заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, йому в усній формі було роз`яснено що, оскільки ним не надано документів на підтвердження факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, в його паспорті громадянина України відсутня відмітка про його реєстрацію на день смерті матері в квартирі, в якій вона була зареєстрована, по АДРЕСА_2 , то йому необхідно звернутись до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем - ОСОБА_4 (а.с.102).

Судом також встановлено, що 31.01.2019 Бердянська міська рада звернулась до Бердянського міськрайонного суду, заінтересовані особи ОСОБА_1 та Бердянська державна нотаріальна контора, з заявою про визнання спадщини відумерлою після смерті ОСОБА_4 (справа №310/657/19), яка була залишена судом без розгляду ухвалою від 04.07.2019 на підставі того, що по справі виник спір про право стосовно майна, а саме квартири по АДРЕСА_2 , який підлягає розгляду у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тобто виник спір про право.

З огляду на всі обставини позивач і звернувся до суду з позовом про встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини із спадкодавцем - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 , та визнання за ним права власності на вище вказану квартиру.

Встановлення зазначеного факту має для позивача юридичне значення, оскільки він матиме право на отримання спадщини.

Згідно свідоцтва про народження (повторне) НОМЕР_3 від 16.05.2018, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є сином ОСОБА_4 , про що складено актовий запис №791 від 01.06.1972 (а.с.12).

Відповідно свідоцтва про смерть НОМЕР_4 від 29.11.2017, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померла в м. Бердянську Запорізької області ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що здійснено актовий запис №1882 від 29.11.2017 (а.с.13).

На підставі договору міни від 03.02.2017 ОСОБА_4 належала квартира АДРЕСА_5 (а.с.14-16).

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 суду повідомив, що він знайомий з ОСОБА_1 , якого неодноразово на своєму автомобілі підвозив на роботу та з роботи, декілька разів заходив додому до ОСОБА_1 , який мешкав разом з матір`ю по АДРЕСА_6 , яка знаходиться на другому поверсі будинку, що розташований поряд з дитячим клубом «Сучасник» по вул. Морській . Мама ОСОБА_1 була хворою, потребувала стороннього догляду, тому ОСОБА_7 жив разом з нею в однокімнатній квартирі. Коли він заходив до ОСОБА_1 додому, то вони розташовувались на кухні, де пили чай, а мама ОСОБА_1 знаходилась в кімнаті. Коли мама ОСОБА_1 померла, то свідок допомагав ОСОБА_8 в організації поховання його матері, після смерті матері ОСОБА_7 продовжує мешкати в квартирі по АДРЕСА_7 , де раніше мешкав разом з матір`ю.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що підтримує дружні відносини з ОСОБА_1 довгі роки, неодноразово був у нього вдома, був знайомий з його матір`ю. Раніше ОСОБА_7 разом з матір`ю мешкав у двокімнатній квартирі по АДРЕСА_8 , а декілька років тому вони поміняли двокімнатну квартиру на однокімнатну по АДРЕСА_7 ) в будинку, що розташований неподалік від дитячого клубу «Сучасник». Мама ОСОБА_1 останні роки хворіла, потребувала сторонньої допомоги, тому ОСОБА_7 мешкав разом з нею, та доглядав за матір`ю, а після її смерті продовжує мешкати в тій же квартирі на АДРЕСА_7

Відповідно до акту від 18.01.2019 мешканки будинку АДРЕСА_4 ОСОБА_10 та ОСОБА_11 засвідчують, що ОСОБА_7 з лютого 2017 року мешкає в квартирі АДРЕСА_5 (а.с.17).

При цьому суд враховує, що згідно зі ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

З наведених підстав суд погоджується із доводами представника позивача про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч.3 ст.1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів

Дослідивши та оцінивши зазначені докази з точки зору їх належності та достовірності, а їх сукупність - з точки зору їх взаємозв`язку, суд приходить до висновку про належність та достовірність цих доказів, а також про доведеність того, що ОСОБА_7 з лютого 2017 року до дня смерті його матері ОСОБА_4 - до ІНФОРМАЦІЯ_3 (часу відкриття спадщини), проживав з матір`ю однією сім`єю, вів з померлою спільне господарство, що у них був спільний побут, що вони мали взаємні права та обов`язки, приймали участь у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності, що на переконання суду, є підставами для задоволення позовних вимог позивача.

Суд також вважає беззастережно встановленим, що після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємцем першої черги за законом є її рідний син - ОСОБА_7 (а.с.12), який не був усунений від права на спадкування після смерті його матері, та який у встановленому законом порядку не відмовлявся від прийняття спадщини після смерті матері, що слідує з листа Бердянської нотаріальної контори та витягу зі Спадкового реєстру (а.с.95, 96).

З урахуванням доведеності, на переконання суду, позовних вимог ОСОБА_1 щодо встановлення факту того, що він на час відкриття спадщини мешкав разом зі спадкодавцем, та фактично прийняв спадщину, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови в задоволення позову Бердянської міської ради про визнання спадщини відумерлою.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.10-12, 78-81, 193, 258, 263-265, 268, 273 ЦПК України, ст.1216-1218, 1223,1261-1265, 1270, 1299 ЦК України суд, -

У х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , на час відкриття спадщини зі спадкодавцем ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відмовити в задоволенні позову Бердянської міської ради Запорізької області про визнання відумерлою спадщини, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_3 після смерті ОСОБА_4 у вигляді однокімнатної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне судове рішення складено 18 лютого 2020 року.

Суддя Бердянського міськрайонного суду С. М. Морока