Житомирський апеляційний суд
Справа №296/9331/19 Головуючий у 1-й інст. Сингаївський О. П.
Категорія 84 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Шевчук А.М., Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання Пеклін Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №296/9331/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 27 січня 2020 року, яке ухвалене суддею Сингаївським О.П. в м.Житомирі

встановив:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с.34-35), просила: змінити розмір аліментів, які стягуються на її користь на утримання доньки ОСОБА_3 з ОСОБА_2 з 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на тверду грошову суму у розмірі 3000 грн, що підлягає індексації відповідно до закону, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з ОСОБА_2 на її користь додаткові витрати на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком спортивних здібностей дитини), наперед щомісячно в сумі 1000 грн. до досягнення дитиною повноліття або до припинення занять спортом; стягнути з ОСОБА_2 на її користь 2832 грн. 57 коп. понесених додаткових витрат на дитину, що викликані хворобою доньки.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 19.12.2011 у справі №2-2956/11 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.07.2011 і до повноліття дитини. На даний час вказане судове рішення належним чином не виконується, про що свідчить довідка-розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, видана ВДВС за № 61394 від 14.08.2019. Позивач зазначила, що її матеріальний стан суттєво погіршився, додаткових доходів, окрім заробітної плати за основним місцем роботи, яка становить 3470,30 грн, вона не отримує. Цих коштів недостатньо для утримання дитини на належному рівні, оскільки донька навчається у школі та займається спортом на відділенні тріатлону в КЗПО «Житомирська ДЮСШ «Авангард»» з 2016 року, має спортивний розряд «Кандидат у майстри спорту України», мінімум 12 разів на рік бере участь у спортивних змаганнях в різних містах України. До того ж, дитина потребує відповідного спортивного екіпірування, одягу та взуття, якісного та здорового харчування, що потребує збільшення витрат на її утримання. Вказані витрати в повному обсязі несе позивач.

Також, ОСОБА_1 вказує, що в період з 16.09.2019 по 01.10.2019 її дочка перебувала на стаціонарному лікуванні в КУ «Житомирська обласна дитяча клінічна лікарня» із діагнозом: ЗЧМТ, струс головного мозку, забійні рани лоба, верхньої губи, травматичне видалення L1 та L2 зубів, видалення кореня L2 зуба. При цьому, відповідач дитину не відвідував, жодної допомоги не надавав, а тому просить стягнути з нього кошти витрачені нею на лікування дитини в сумі 2832,57 грн. Натомість, позивач зазначає, що з моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів, майновий стан відповідача значно покращився, оскільки він більше двох років постійно проживає та працює у Республіці Польща. Позивач вказує, що відповідач не має інших дітей або осіб, які перебувають на його утриманні, є фізично здоровою людиною та не має будь-яких медичних протипоказань щодо фізичної праці. А тому батько в повній мірі, на думку позивача, може сплачувати аліменти у більшому розмірі та нести витрати пов`язані з розвитком та лікуванням дитини.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 27 січня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. Збільшено розмір аліментів, які стягуються згідно рішення Корольовського районного суду м.Житомира №2-2956/11 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінивши їх розмір на 3000 грн. щомісячно, що підлягає індексації відповідно до закону, з моменту набуття рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що викликані особливими обставинами (розвитком спортивних здібностей дитини), наперед щомісячно в сумі 1000 грн. до досягнення дитиною повноліття або до припинення занять спортом. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2832,57 грн. понесених нею додаткових витрат на дитину, що викликані хворобою доньки ОСОБА_4 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Державного бюджету України 1536,80 грн. судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції представником ОСОБА_2 адвокатом Янчуком М.О., подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, скаржник просить скасувати рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 27 січня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов частково. Стягнути (одноразово) з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину в сумі 2832,57 грн, в решті позовних вимог відмовити.

На підтвердження доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що на даний час відповідач створив нову сім`ю, має дружину та утримує двох її дітей, одна з яких навчається у ВИШі на платній основі. Відповідачем зазначено, що твердження позивача про те, що він працює в Польщі з 2017 року та отримує заробітну плату в розмірі 2500 злотих не відповідає дійсності, оскільки він дійсно проживає та працює в Польщі, однак лише з 2020 року, а розмір його заробітної плати становить 1300 злотих, що еквівалентно 9000 грн. Зазначає, що дійсно перебував Республіці Польща до 2020 року, оскільки там працювала його дружина, однак він не працював там, бо не мав на той час робочої візи. Також скаржник зазначає, що за останній час його сім`я понесла значних витрат пов`язаних з лікуванням тещі, її похованням та похованням сестри дружини, після смерті якої залишилось двоє малолітніх дітей, якими опікується сім`я відповідача. Скаржник зазначає, що рішення суду не ґрунтується на належних та допустимих доказах, що порушує принцип рівності обов`язку батьків щодо утримання своїх дітей. Позивачем не було надано доказів на підтвердження суми витрат на утримання доньки, яка займається спортом. Крім того, під час перебування дитини в лікарні відповідач не мав змоги відвідувати доньку, оскільки знаходився у Республіці Польща, однак він передавав кошти на лікування дитини через бабусю дитини. Відповідач не відмовляється компенсувати вартість зазначеного лікування, однак брати це за основу для збільшення в значній мірі розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на тривалий період суд не мав права. Крім того, оскаржуване рішення суду ґрунтується на припущеннях, оскільки жодних відомостей щодо покращення майнового стану відповідача позивачем не було надано суду.

Позивач направила на адресу суду відзив на вказану апеляційну скаргу, в якому просила відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначила, що визначаючи розмір аліментів суд врахував матеріальне положення сторін, стан здоров`я дитини, розмір витрат понесених позивачем під час лікування дитини та розмір витрат пов`язаних з розвитком доньки, які несе позивач щомісячно, як мати дитини. При цьому, судом було враховано, що матеріальне становище відповідача значно покращилось з моменту ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів на утримання доньки, а тому рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_1 щодо збільшення розміру аліментів та стягненні додаткових витрат на дитину через недоведеність даних вимог.

Позивач та її представник доводи апеляційної скарги заперечили. Просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 19.12.2011 у справі №2-2956/11 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.07.2011 і до повноліття дитини (а.с.6).

З довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданої ВДВС за № 61394 від 14.08.2019 слідує, що на даний час судове рішення про стягнення з відповідача аліментів перебуває на примусовому виконанні у Богунському ВДВС м. Житомир ГТУЮ у Житомирській області, проте, належним чином не виконується (а.с.14).

Судом встановлено, що донька сторін навчається у школі та займається спортом на відділенні тріатлону в КЗПО «Житомирська ДЮСШ «Авангард»» з 2016 року, має спортивний розряд «Кандидат у майстри спорту України» (а.с.12-13), бере участь у спортивних змаганнях та зборах в різних містах України та за кордоном. Для занять тріатлоном дитина потребує відповідного спортивного екіпірування, що потребує значних фінансових витрат, зокрема: спортивний велосипед, велоаксесуари, велоодяг, набір для плавання, гідрокостюм, одяг для бігу та бігові кросівки, а для участі у змаганнях необхідний окремий комплект одягу та взуття. Вказані витрати на утримання дитини несе її матір (а.с.42-48).

В період з 16.09.2019 по 01.10.2019 ОСОБА_4 перебувала на стаціонарному лікуванні в КУ «Житомирська обласна дитяча клінічна лікарня» із діагнозом: ЗЧМТ, струс головного мозку, забійні рани лоба, верхньої губи, травматичне видалення L1 та L2 зубів, видалення кореня L2 зуба. Витрати на лікування склали 2832,57 грн. (а.с. 36-41) .

Позивач працює у ФОП ОСОБА_5 на посаді продавця продовольчих товарів. Розмір її щомісячної заробітної плати на дату звернення до суду становить 4310,94 грн., а після відрахування всіх податків та зборів 3470,30 грн (а.с. 15).

Згідно Інформаційної довідки № 180758998 від 12.09.2019, за відповідачем зареєстроване наступне майно: земельна ділянка кадастровий номер :06:007:0032, площею 0,0584 га та 63/100 ід.ч. житлового будинку, загальною площею 72.3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , яке набуто у власність 24.11.2017, тобто після ухвалення рішення у справі про стягнення аліментів (а.с.17-19).

Відповідно до довідки, яка видана ТОВ «Мистерія» від 28.07.2020 року, яке розташоване в місті Краків, республіка Польща, відповідач ОСОБА_2 з 01 вересня 2019 року працевлаштований в даному товаристві на підставі договору на визначений період з 01 вересня 2020 року по 30 червня 2022 року, та за липень 2020 року отримав заробітну плату в розмірі 1307,97 злотих (а.с.102).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача в частині збільшення розміру аліментів є обґрунтованими та доведені умови, передбачені ч.1 ст. 192 СК України для визначення розміру аліментів, а також позивачем доведено наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положеннями ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, в тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно ч. 1, 2 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи матеріальний стан позивача, відповідача, розмір додаткових витрат, пов`язаних з розвитком доньки, які несе позивач щомісячно, та право дитини на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати її до повноліття, як спосіб захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності та розвитку, суд першої інстанції надав належну оцінку наявним доказам та прийшов до вірного висновку про наявність підстав для збільшення розміру аліменти на утримання дитини до 3000 грн. щомісячно та додаткових витрат, пов`язаних з розвитком спортивних здібностей дитини в сумі 1000 грн. щомісячно. При цьому, судом було враховано, що матеріальне становище відповідача значно покращилось з моменту ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів на утримання доньки, а тому рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Разом з тим, той факт, що відповідач створив нову сім`ю, має дружину та утримує двох її дітей, як і понесення значних витрат пов`язаних з лікуванням тещі, її похованням та похованням сестри дружини, після смерті якої залишилось двоє малолітніх дітей, якими опікується сім`я відповідача, не позбавляє його обов`язку утримувати свою рідну доньку ОСОБА_6 , так-як відповідач є працездатною особою, зобов`язаний та спроможній утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття у визначеному судом розмірі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду, обґрунтовано викладені в мотивувальній частині рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 27 січня 2020 року в частині зміни розміру аліментів та стягнення додаткових витрат, що викликані особливими обставинами (розвитком спортивних здібностей дитини) залишити - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 листопада 2020 року.

Головуючий Судді