П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2020року м. Київ

Справа № 362/1850/19

Провадження: № 22-ц/824/14573/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар Гулієв М.Д.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Герасименка Марка Валерійовича в інтересах ОСОБА_1

на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2020 року, постановлену під головуванням судді Марчука О.Л.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Золота середина» про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування інформації, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Герасименко М.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити додаткове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрати, пов`язаних із залученням експерта та проведенням експертизи в загальній сумі 117 895 грн.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції помилково не відніс до судових витрат витрати на проведення дослідження за договором № 26/062020-ФПЯ про надання послуг від 26 червня 2020 року, оскільки законодавством передбачена можливість проведення експертизи не тільки на підставі ухвали суду, а і на замовлення учасника справи. Зазначав, що на виконання умов договору 20.07.2020 року спеціалістом виставлено на оплату рахунок 22/07/2020-ФПЯ на загальну суму 117 895 грн, який оплачений представником позивача 28 липня 2020 року, отже, позивач поніс саме витрати, пов`язані із розглядом справи у розумінні статті 133 ЦПК України. Також, на його думку, суд першої інстанції безпідставно зазначив про пропуск представником позивача строку на подання відповідних доказів, оскільки у зв`язку із тривалим перебуванням спеціаліста за кордоном акт здачі-приймання виконаних робіт був підписаний лише 28.09.2020 року. Документами, що підтверджують розмір понесених позивачем витрат, пов`язаних із розглядом справи, є договір № 26/062020-ФПЯ про надання послуг від 26 червня 2020 року, додаток № 1 до договору № 26/062020-ФПЯ про надання послуг від 26 червня 2020 року, квитанція про оплату послуг від 28.07.2020 року та акт здачі-приймання виконаних робіт від 28.09.2020 року. Вважав, що він, як представник позивача, об`єктивно був позбавлений можливості підписати та долучити до справи акт здачі-приймання виконаних робіт, який був підписаний лише 28.09.2020 року, та інші документи в якості доказів понесення судових витрат на проведення дослідження в строки, встановлені ч. 8 ст. 141 ЦПК України, але відповідну заяву про подання доказів щодо розміру судових витрат було ним зроблено до закінчення судових дебатів та шляхом викладення її ще у тексті позовної заяви в орієнтовному розрахунку судових витрат.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 23 листопада 2020 року та 02 грудня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Захарова О.М. в інтересах ТОВ «Золота середина» зазначила, що ні представником позивача, ні позивачем не був поданий розрахунок суми судових витрат, понесених у зв`язку із проведення експертизи, разом із першою заявою по суті спору, а також не було зроблено відповідної заяви про доручення доказів щодо понесених витрат до закінчення судових дебатів. Вказаний висновок експерта складений особою, яка не є судовим експертом, а тому наданий позивачем висновок не є експертним висновком у розумінні вимог чинного законодавства. Такий письмовий доказ не має процесуального статусу висновку експертизи, витрати на яку підлягають стягненню зі сторін. Окрім того, судом першої інстанції при вирішення спору по суті було вирішено питання щодо судових витрат та стягнуто з відповідача на користь позивача 17 305,20 грн. Також вважала, що витрати на проведення дослідження у розмірі 117 895 грн є неспівмірними із складністю проведеної роботи, обсягом такої роботи та часом, витраченим на його проведення. Просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні адвокати Адамчук Н.В. та Тюріна Ю.Є. в інтересах ОСОБА_1 підтримали апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, та просили її задовольнити.

Адвокат Захарова О.М. в інтересах ТОВ «Золота середина» заперечувала проти апеляційної скарги, просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Відмовляючи в ухваленні додаткового рішення, суд першої інстанції виходив із того, що представником позивача без поважних причин пропущено строк подання відповідних доказів на підтвердження вказаних витрат, підстав для поновлення такого строку суд першої інстанції не вбачав.Також суд першої інстанції вважав, що відсутні правові підстави для зменшення розміру судових витрат за клопотанням відповідача, оскільки питання про розподіл судових витрат вже вирішено рішенням суду і не підлягає перегляду.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи у судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Згідно ч. 4. ст. 141 ЦПК України якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Абзацом 3 ч. 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що у разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини 3 статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі,і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина 1 статті 182 ЦПК України).

Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі частина 2 статті 182 ЦПК України).

Частиною 2 ст. 174 ЦПК України визначено, що заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини 1 статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними (частина 9 статті 83 ЦПК України).

Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч.ч. 1?3 статті 246 ЦПК України).

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування судових витрат одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Як неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West AllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§95)).

Із матеріалів справи убачається, що позивачем разом із позовною заявою був поданий попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат про вартість понесених судових витрат у розмірі 17 305, 20 грн. Проте, вказаний розрахунок не містить відомостей про те, що позивач поніс або планує понести судові витрати, пов`язані із проведенням експертизи (т. 1 а.с. 18).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04.10.2019 року було закрито підготовче провадження у справі та задоволено клопотання позивача про призначення семантико-текстуальної експертизи.

При проведенні підготовчого судового засідання та порушеного позивачем питання останнім не було заявлено про існування намірів провести психологічну експертизу та включити витрати на її проведення до складу судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 04 березня 2020 року вищевказана ухвала суду першої інстанції була скасована, справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Висновок психолога ОСОБА_2 від 20.07.2020 року був поданий представником позивача більше ніж через рік після початку розгляду справи.

При цьому, позивачем не заявлялось жодних клопотань про встановлення додаткового строку для подання доказів на підтвердження понесення таких витрат.

Відповідної заяви також не було висловлено представником позивача і до закінчення судових дебатів, що підтверджується аудиозаписом судового засідання від 16 вересня 2020 року (т. 3 а.с. 2-3).

Посилання адвоката Герасименка М.В. в інтересах ОСОБА_1 на неможливість вчасно подати до суду акт здачі-приймання виконаних робіт від 28.09.2020 року не можуть бути взяті до уваги колегії суддів, оскільки договір про надання послуг з проведення дослідження із застосуванням спеціальних знань в галузі психології № 26/06/2020 року був укладений 26.06.2020 року, рахунок на оплату послуг експертом виставлений 22.07.2020 року та оплачений представником позивача 28.07.2020 року, тобто, через шість днів.

Відповідно до абз. 11 ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 2.1 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 первинні документи - це документи, які містять відомості про господарські операції. Тобто, це не документи, які фіксують та підтверджують господарські операції, як це було встановлено в нормативних актах в редакції станом на 01.01.2015 року, а документи, які містяться відомості та є ключовими для ведення бухгалтерського обліку.

Інформацію про господарську операцію також містять і інші документи, а не лише первинні. Частина 8 ст. 141 ЦПК України передбачає, що такими документами зокрема є договір, рахунок і цей перелік не є вичерпним.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що за період з моменту оплати послуг за проведення дослідження пстхолога до закінчення розгляду справи по суті в суді першої інстанції, позивач та його представник мали можливість надати суду докази про понесення таких витрат, проте такі документи були надані суду лише 02.10.2020 року, тобто, із пропуском строку, встановленого ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Несвоєчасне підписання акту здачі-приймання виконаних робіт не позбавляло представника позивача права подати суду докази сплати послуг спеціаліста та заявити відповідне клопотання.

Необґрунтованими колегія суддів вважає і посилання представника позивача на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 23.04.2019 року у справі № 820/1678/16, оскільки предмети спору у цій справі та у справі, що переглядається, є різними. У справі № 820/1678/16 предметом розгляду було скасування податкового повідомлення-рішення, де контролюючий орган не погоджувався з фактичними витратами часу для надання юридичних послуг, і акт наданих послуг був прийнятим судом як належний доказ витраченого часу.

Також слід відмітити, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено та стягнуто з ТОВ «Золота середина» на користь ОСОБА_1 17 305, 20 грн у відшкодування судових витрат.

Тобто, судом першої інстанції при вирішенні спору по суті заявлених вимог було вирішено питання щодо розподілу судових витрат, а відтак підстави для застосування положень статті 270 ЦПК України у суду першої інстанції були відсутні.

Окрім того, згідно з положенням ч. 7 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Як убачається із матеріалів справи, 28.07.2020 року представником позивача було перераховано ФОП ОСОБА_2 117 895,00 грн за проведення дослідження в галузі психології. Однак, в платіжних документах не зазначено кількості годин, які були витрачені психологом на проведення дослідження в галузі психології та вартості його години роботи.

Вартість проведеного психологічного дослідження у розмірі 117 895,00 грн. є значно завищеною в порівнянні з цінами на аналогічні послуги судових експертів, що містяться у відкритому доступі, та майже в сім разів перевищує суму, зазначену позивачем в попередньому (орієнтовному) розрахунку (т. 1 а.с. 18). Отже, така сума не відповідає складності проведеної роботи, її обсягу та витраченому часу на її проведення.

У підсумку вищенаведеного колегія суддів доходить висновку про те, що позивачем не доведено в розумінні процесуального закону, що він не міг передбачити ці витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав, апеляційна скарга адвоката Герасименка М.В. в інтересах ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2020 року - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Герасименка Марка Валерійовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 13 січня 2021 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль