ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року

м.Суми

Справа №583/600/14-ц

Номер провадження 22-ц/816/441/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

позивача - ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23 грудня 2019 року в складі судді Плотникової Н.Б., постановленої у м. Охтирка, -

в с т а н о в и в:

13 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Заява мотивована тим, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 19 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 16 жовтня 2014 року, частково задоволено його позовні вимоги. Зобов`язано ОСОБА_3 відновити становище, яке існувало до порушення права позивача шляхом перенесення вхідного дверного отвору до квартири АДРЕСА_1 на попереднє місце його розташування - зовнішню стіну коридору 3-1 довжиною 2 метри квартири АДРЕСА_1 та шляхом перебудови ганку (літ. а 15) з дотриманням відстані не менше 1 м від віконного прорізу коридору 2-1 квартири АДРЕСА_2 , з дотриманням будівельних норм та правил. Зобов`язано ОСОБА_3 відновити становище, яке існувало до порушення права позивача шляхом відновлення лазу на горище домоволодіння по АДРЕСА_3 над кімнатою 3-4 квартири АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_3 не створювати перешкод ОСОБА_1 у вільному проході та проїзді на територію домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_3 , через хвіртку , встановлену зі сторони пров. Правдинського в м. Охтирка, Сумської області та зобов`язано ОСОБА_3 передати ОСОБА_1 дублікат ключів від замка даної хвіртки.

На виконання рішення суду у даній справі 29 жовтня 2014 року були видані виконавчі листи, які перебували на виконанні у відділі державної виконавчої служби Охтирського міськрайонного управління юстиції. Постановою державного виконавця від 23 січня 2015 року виконавче провадження з примусового виконання вказаних виконавчих листів було закінчено на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 чинного на той час Закону України «Про виконавче провадження», тобто, у зв`язку з неможливістю виконати судове рішення без участі боржника. При цьому, як вказав позивач, виконавчі листи йому не поверталися.

У листопаді 2019 року позивач повторно отримав в суді виконавчі листи, після чого 28 листопада 2019 року він звернувся до Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області із заявою про відкриття виконавчого провадження. Однак, відповідно до повідомлення державного виконавця від 03 грудня 2019 року виконавчі листи були повернуті заявнику без прийняття до виконання у зв`язку з пропущенням строку для пред`явлення їх до виконання.

Посилаючись на обставини того, що виконавчий лист йому не повертався та тривалий час позивач не знав, де він знаходиться, у зв`язку з чим він не мав можливості раніше звернути виконавчий лист до повторного виконання, позивач просив суд поновити строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 583/600/14-ц від 29 жовтня 2019 року про зобов`язання ОСОБА_3 відновити становище, яке існувало до порушення права позивача шляхом перенесення вхідного дверного отвору до квартири АДРЕСА_1 на попереднє місце його розташування - зовнішню стіну коридору 3-1 довжиною 2 метри квартири АДРЕСА_1 та шляхом перебудови ганку (літ. а 15) з дотриманням відстані не менше 1 м від віконного прорізу коридору № 2 по АДРЕСА_3 , та з дотриманням будівельних норм і правил.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23 грудня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, виданого 29 жовтня 2014 року у справі № 583/600/14-ц про зобов`язання ОСОБА_3 відновити становище, яке існувало до порушення права позивача шляхом перенесення вхідного дверного отвору до квартири АДРЕСА_1 на попереднє місце його розташування - зовнішню стіну коридору 3-1 довжиною 2 метри квартири АДРЕСА_1 та шляхом перебудови ганку (літ. а 15) з дотриманням відстані не менше 1 м від віконного прорізу коридору № 2 по АДРЕСА_3 , та з дотриманням будівельних норм і правил відмовлено.

Вказану ухвалу суду позивач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить ухвалу суду скасувати і постановити нове судове рішення про задоволення вимог заяви.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції не врахував обставин того, що повторно пред`явлений до виконання виконавчий лист був повернутий Охтирським міськрайонним відділом ДВС виключно з підстави пропуску позивачем строку для пред`явлення його до виконання. Відтак, на думку позивача, суд першої інстанції не розглянув питання про поважність причин пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, які були наведені ним у заяві про поновлення цього строку, а зосередив увагу на можливій поведінці органів ДВС при прийнятті або неприйнятті виконавчого листа до свого провадження.

Від інших учасників справи відзив на апеляційну скаргу не надходив, письмові заперечення також.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 про задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 19 серпня 2014 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . Зобов`язано ОСОБА_3 відновити становище, яке існувало до порушення права позивача шляхом перенесення вхідного дверного отвору до квартири АДРЕСА_1 на попереднє місце його розташування - зовнішню стіну коридору 3-1 довжиною 2 метри квартири АДРЕСА_1 та шляхом перебудови ганку (літ. а 15) з дотриманням відстані не менше 1 м від віконного прорізу коридору 2-1 квартири АДРЕСА_2 , з дотриманням будівельних норм та правил. Зобов`язано ОСОБА_3 відновити становище, яке існувало до порушення права шляхом відновлення лазу на горище домоволодіння по АДРЕСА_3 над кімнатою 3-4 квартири АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_3 не створювати перешкод ОСОБА_1 у вільному проході та проїзді на територію домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_3 , через хвіртку , встановлену зі сторони пров. Правдинського в м. Охтирка, Сумської області та зобов`язано ОСОБА_3 передати ОСОБА_1 дублікат ключів від замка даної хвіртки.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 16 жовтня 2014 року вказане рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 19 серпня 2014 року залишено без змін.

На виконання вказаного рішення суду 29 жовтня 2014 року Охтирським міськрайонним судом Сумської області були видані виконавчі листи (т. 1, а.с. 313, 315, 317, 320).

17 листопада 2014 року позивач звернувся до відділу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання вказаного рішення суду, у зв`язку з чим постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Охтирського міськрайонного управління юстиції від 17 листопада 2014 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 583/600/14-ц, виданого 29 жовтня 2014 року про зобов`язання ОСОБА_3 відновити становище, яке існувало до порушення права шляхом перенесення вхідного дверного отвору до квартири АДРЕСА_1 на попереднє місце його розташування - зовнішню стіну коридору 3-1 довжиною 2 метри квартири АДРЕСА_1 та шляхом перебудови ганку (літ. а 15) з дотриманням відстані не менше 1 м від віконного прорізу коридору № 2 по АДРЕСА_3 , та з дотриманням будівельних норм і правил (т. 2, а.с. 34).

Однак, в подальшому постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Охтирського міськрайонного управління юстиції від 23 січня 2015 року вказане виконавче провадження було закінчено на підставі пункту 11 частини 1 статті 49 чинного на той час Закону України «Про виконавче провадження», тобто, у зв`язку з неможливістю виконати судове рішення без участі боржника (т. 1, а.с. 316).

У зв`язку із зазначеним, виконавчий лист разом з постановою державного виконавця від 23 січня 2015 року про закінчення виконавчого провадження 28 січня 2015 року були повернуті до Охтирського міськрайонного суду Сумської області, який його видав (т. 1, а.с. 315а, 316, 317).

Відмовляючи у задоволенні вимог заяви про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів поважності причин пропуску такого строку, ураховуючи також і обставини того, що постановою державного виконавця, яка є чинною, виконавче провадження завершено і не може бути розпочате знову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони є законними і обґрунтованими.

За змістом положень частин першої, другої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року за № 606-ХIV (в редакції, яка була чинною станом на момент видачі виконавчого листа стягувачу) виконавчий лист, виданий на підставі рішення суду в цивільній справі, може бути пред`явлений до примусового виконання протягом одного року з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Згідно з пунктом 11 частини 1, частинами 2, 3 статті 49 вказаного Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону.

У випадках, передбачених пунктами 1-6, 8, 9, 11-13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов`язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Як передбачено частиною 3 статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року за № 606-ХIV (в редакції, яка була чинною станом на момент закінчення виконавчого провадження), у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

При цьому, за положеннями частини 1 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року за № 606-ХIV (в редакції, яка була чинною станом на момент закінчення виконавчого провадження) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справу «Пономарьов проти України» (№ 3236/03) 03 квітня 2008 року, установив, що вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (пункт 41 рішення).

З урахуванням наведених норм права та встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки позивач не навів належних і допустимих доказів для підтвердження причин поважності пропуску такого строку, а ті підстави, на які він посилається в апеляційній скарзі, такими не являються.

Зокрема, посилання в апеляційній скарзі про поважність причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання на те, що заяник не отримував від державної виконавчої служби виконавчого листа не заслуговують на увагу колегії суддів, так як державний виконавець, повернувши виконавчий документ до Охтирського міськрайонного суду Сумської області, тобто до суду, який його видав, а не позивачу, діяв відповідно до вимог частини 2 статті 49 та частини 3 статті 75 чинного на той час Закону України «Про виконавче провадження».

Твердження в апеляційній скарзі про те, що позивач тривалий час не знав про місце перебування виконавчих листів також не заслуговує на увагу колегії суддів, ураховуючи обставини того, що з часу завершення виконавчого провадження і повернення виконавчого листа до суду, який його видав, до дня звернення позивача до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання сплинуло майже чотири роки, натомість, позивач не надав належних і допустимих доказів для підтвердження обставин того, що ним вживались достатні заходи, щоб дізнатись про стан виконання у відомому йому виконавчому провадженні.

У зв`язку із зазначеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви, оскільки позивачем не наведено обґрунтованих аргументів на підтвердження поважності причин для поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання. Суд не має права поновлювати строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання за відсутності відповідних поважних причин пропуску цього строку.

Також, на думку колегії суддів, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання з огляду на обставини того, що постанова державного виконавця від 23 січня 2015 року про закінчення виконавчого провадження є чинною, тому в силу вимог частини 1 статті 50 чинного на момент її винесення Закону України «Про виконавче провадження» завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову. При цьому, посилання в апеляційній скарзі на те, що державний виконавець повернув позивачу повторно пред`явлений до виконання виконавчий лист виключно з підстави пропуску ним строку для пред`явлення його до виконання вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки висновки суду повністю узгоджуються з нормами матеріального права, які були чинними на час винесення постанови від 23 січня 2015 року про закінчення виконавчого провадження.

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Оскільки у задоволенні вимог апеляційної скарги відмовлено, тому відсутні підстави для відшкодування позивачу судових витрат зі сплати судового збору за апеляційний перегляд ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до п. 24 ч. 1 ст. 353, п. 2 ч. 1 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374 ч. 1 п. 1; 375; 381 ч.ч. 1, 3; 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23 грудня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 20 лютого 2020 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик (суддя - доповідач)

Судді: О.І. Собина

Т.А. Левченко