Постанова

Іменем України

18 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 643/674/18

провадження № 61-10924св19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Мартєва С. Ю., Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Акціонерне товариство Банк «Фінанси та кредит», Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Цимбалюка Сергія Васильовича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 30 січня 2019 року у складі судді Майстренко О. М. та постанову Харківського апеляційного суду від 14 травня 2019 року у складі колегії суддів: Сащенко І. С., Коваленко І. П., Овсяннікової А. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Банк «Фінанси та Кредит», ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» про визнання кредитного договору частково недійсним.

28 січня 2019 року ОСОБА_1 надав до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом заборони вчиняти будь-які дії щодо внесення записів та змін в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та/або Державному реєстрі прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єкти цих прав щодо об`єкта нерухомого майна, а саме: нежитлових приміщень 1-го поверху F144-1-:-144-12 в літ. «А-9», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_2 , а також шляхом заборони будь-яким третім особам, у тому числі представникам ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал», ОСОБА_2 , вчиняти будь-які дії щодо вказаних приміщень.

В обгрунтування заяви посилався на те, що 25 січня 2006 року між ним та ТОВ Банк «Фінанси та кредит» було укладено кредитний договір № 3/01-Ф, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати кредит (грошові кошти) в іноземній валюті на придбання нерухомого майна в сумі 53 000 доларів США на строк до 25 січня 2026 року зі сплатою 12 % річних. 25 січня 2006 року між позивачем та банком укладено іпотечний договір, відповідно до якого, позивач передав в іпотеку банку нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Вищезазначена квартира була передана в іпотеку для забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих позивачу за кредитним договором № 3/01-Ф від 25 січня 2006 року.

19 січня 2018 року ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» та АТ «Банк «Фінанси та кредит» уклали договір про відступлення прав вимоги № 2288, за яким ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» стала кредитором та іпотекодержателем у зазначених зобов`язаннях, а також придбала право вимоги за договором кредиту та договором іпотеки.

18 січня 2019 року позивачу стало відомо, що право власності на належне йому майно - нежитлові приміщення 1-го поверху № 144-1-:-144- 12 в літ. «А-9», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , перейшло до іншої особи - ОСОБА_2 .

Зазначав, що реєстрація права власності на нежитлові приміщення за ОСОБА_2 дозволяє останній у будь-який момент продати приміщення, що у разі задоволення позову, призведе до істотного ускладнення виконання або неможливості виконання в майбутнього рішення суду. У зв`язку з викладеним просив задовольнити заяву.

Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 30 січня 2019 року, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного суду від 14 травня 2019 року, клопотання ОСОБА_1 задоволено частково. Заборонено вчиняти будь-які дії щодо внесення записів та змін в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та/або Державному реєстрі прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єкти цих прав щодо об`єкта нерухомого майна, а саме: нежитлових приміщень 1-го поверху № 144-1-:-144-12 в літ. «А-9», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_2 . В іншій частині заявлених вимог про забезпечення позову відмовлено.

В обґрунтування рішення суд зазначав, що враховуючи наявність між сторонами спору стосовно нежитлових приміщень, з урахуванням обставин справи та ймовірності здійснення відчуження спірного майна власником, що, в свою чергу, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання в майбутньому рішення суду в разі задоволення позову, а тому суд дійшов висновку про забезпечення позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2019 року Цимбалюк С. В., який діє в інтересах ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій, у якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні заяви, стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної та касаційної скарги.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 червня 2020 року вказану справу призначено судді-доповідачеві Петрову Є. В.

Ухвалою Верховного Суду від 18 червня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що іпотекодавець хоча і залишалишається власником переданого в заставу майна, проте в період забезпечення позбавлений можливості розпорядження цим майном, а іпотекодержатель у свою чергу у випадку порушення боржником забезпеченого зобов`язання має право у будь-який момент переважно перед іншими кредиторами такого боржника задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на заставне майно. У зв'язку з чим іпотекодержатель має власний приоритетний майновий інтерес до отриманого в заставу майна боржника, який може бути реалізований ним у будь-який момент у разі порушення забезпеченого зобов`язання.

ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» реалізувало свої права іпотекодержателя, шляхом набуття у власність предмета іпотеки з яким розпорядилось на власний розсуд, уклавши 18 січня 2019 року зі ОСОБА_2 договір купівлі-продажу нежитлових приміщень № 144-1-:-144-12 в літ. «А-9», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Станом на час постановлення оскаржуваної ухвали суду першої інстанції ОСОБА_2 була власником майна, щодо якого судом вжито заходи забезпечення позову. Тобто вирішено питання про вжиття заходів забезпечення позову щодо майна, законні права на яке має ОСОБА_2 , яка не є учасником даної справи.

Таким чином, доводи суду першої та апеляційної інстанції є безпідставними, оскільки як на момент постановлення оскаржуваної ухвали судом першої інстанції та і на момент її перегляду судом апеляційної інстанції майно вже було реалізовано, спочатку іпотекодержателем звернуто стягнення на іпотечне майно, а потім за нотаріальним договором купівлі-продажу право власності на майно перейшло до фізичної особи, яка у свою чергу передала його в іпотеку третій особі ОСОБА_3 .

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

25 січня 2006 року між ОСОБА_1 та ТОВ Банк «Фінанси та кредит», правонаступником якого є АТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладений кредитний договір № 3/01-Ф, відповідно до якого банк надав кредит на придбання нерухомого майна в сумі 53 000 доларів США на строк до 25 січня 2026 року зі сплатою 12 % річних.

В цей же день між банком та позивачем було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого, позивач передав в іпотеку банку нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

30 січня 2008 року сторони уклали договір про внесення змін №1 до іпотечного договору від 25 січня 2006 року, відповідно до якого банку було передано в іпотеку нерухоме майно: нежитлові приміщення 1-го поверху №144-1-: 144-12, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

19 січня 2018 року ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» уклали договір про відступлення прав вимоги № 2288.

28 грудня 2018 року відповідачем ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» внесено запис у Державний реєстр про реєстрацію права власності на зазначені приміщення, а 17 січня 2019 року на підставі іпотечного договору від 25 січня 2006 року право власності зареєстровано за ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал».

18 січня 2019 року на підставі договору купівлі-продажу №140 право власності зареєстровано за ОСОБА_2 . Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Ільїною І. М.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду апеляційної інстанцій відповідає вказаним вимогам закону.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, з огляду на наступне.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, умовою застосування забезпечення позову, як сукупності процесуальних дій, є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову, перелік яких визначений статтею 150 цього Кодексу, а також інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 частини першої статті 150 ЦПК України.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити, якщо такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Встановивши, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, та врахувавши, що вказаний спосіб забезпечення є адекватним захистом для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність забезпечення позову.

Доводи касаційної скарги про те, що судом протиправно накладено арешт на майно, що не належить відповідачу, Верховний Суд визнає необґрунтованими, оскільки положення пункту 1 частини першої статті 150 ЦПК України не виключає можливість накладення арешту на майно, що не належить відповідачу, якщо це питання становить предмет спору.

Доводи, що наведені у касаційній скарзі, підлягають перевірці та з`ясуванню під час вирішення спору по суті судом. Зазначені заявником обставини впливають на вирішення судом за заявленим позовом, не встановлені судами першої та апеляційної інстанції.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Цимбалюка Сергія Васильовича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 30 січня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 14 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко