Справа № 226/3404/19

Провадження №2/226/59/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2020 року Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді Клепка Л.І.

секретаря - Тіссен О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у заочному судовому засіданні в залі суду в м.Мирноград Донецької області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа комунальне підприємство «Служба єдиного замовника» про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа комунальне підприємство «Служба єдиного замовника» про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування вимог вказала, що вона є наймачем квартири АДРЕСА_1 , яка у зв`язку з трудовими відносинами з шахтою «Центральна» була надана в користування її матері ОСОБА_4 . Після того як мати виписалася з зазначеної квартири, особовий рахунок на підставі рішення спільного засідання адміністрації та профкому шахти «Центральна» від 06.11.1993, затвердженого рішенням виконкому 29.12.1993 за №506 замість вибувшого наймача було переписано на неї, як члена сім`ї. Після одруження з відповідачем ОСОБА_2 він також був прописаний у вказаній квартирі в якості члена її сім`ї. 22.09.2009 року їх шлюб з відповідачем було розірвано, але, незважаючи на припинення сімейних стосунків, відповідач проживав на спірній жилплощі до серпня 2016 року, поки не забрав з собою свої особисті речі та добровільно залишив своє місце поживання. З вказаного часу він жодного разу квартиру не відвідував, з нею не спілкувався і де він проживає в теперішній час, їй невідомо. Зазначаючи на тому, що відповідач в спірній квартирі не проживає більше шести місяців без поважної причини, участі в її утриманні не приймає і добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає, позивач, посилаючись на норми ст.ст.71,72 ЖК України просить визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивачка вимоги підтримала, пояснивши суду, що відсутність відповідача на спірній жилплощі не пов`язана з поважними причинами. Відповідач залишив вказане жиле приміщення добровільно, з 2016 року в квартирі не з`являється, речей його в квартирі немає. З зазначеного часу вони з відповідачем не спілкуються і місце перебування його їй невідомо. Посилаючись на те, що тривала відсутність відповідача в спірному жилому приміщенні не пов`язана з поважними причинами, що перешкод у користуванні спірною житловою площею вона йому не чинила та що квартиру він залишив за власної волі, просила суд позов задовольнити.

Відповідач, судовий виклик якого здійснювався у відповідності з вимогами процесуального закону, до судового засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву на позов не надав, що дає суду підстави зі згоди позивача розглянути справу у заочному судовому засіданні на підставі наявних у справі доказів.

Третя особа до судового засідання також не з`явилася, надавши суду заяву про розгляд справи у відсутність свого представника.

Вислухавши пояснення позивача, свідків та надавши юридичну оцінку дослідженим у справі доказам, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 жилою площею 26,1 кв.м, що складається з двох кімнат, є об`єктом комунальної власності. Її основним наймачем згідно виписки з протоколу №6 від 06.11.1993 року спільного засідання адміністрації і профкому шахти «Центральна», затвердженого рішенням виконкому №506 від 29.12.1993 року, є позивач ОСОБА_1 (до шлюбу ОСОБА_5 ) (арк.спр.8).

Згідно довідки відділу ведення Реєстру територіальної громади виконавчого комітету Мирноградської міської ради, в цій квартирі, крім позивачки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований її колишній чоловік відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шлюб з яким розірвано 22 вересня 2009 року.

Відповідно до акту координаційного комітету органів самоорганізації населення міста Мирноград від 05.11.2019, відповідач ОСОБА_2 в зазначеній квартирі не проживає з серпня 2016 року (арк.спр.11).

Зазначена обставина знайшла своє повне підтвердження і в показаннях допитаних судом свідків ОСОБА_6 сусідки позивачки, та ОСОБА_7 її невістки, які суду підтвердили, що колишній чоловік позивачки ОСОБА_2 близько трьох останніх років з нею не проживає. Позивачка мешкає в квартирі одна, її колишнього чоловіка вони з зазначеного часу жодного разу не бачили і де він проживає в теперішній час їм, як і позивачці, невідомо.

Згідно ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У разі не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців без поважної причини, така особа за правилами ст.ст.71,72 ЖК може бути визнана такою, що втратила право користування житлом. Отже, при вирішенні питання про втрату членом сім`ї наймача права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності.

Про це ж зазначається і в абз. 1 п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування Житлового Кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням ( ст.71 ЖК).

Cудом встановлено, що відсутність відповідача в квартирі понад встановлені законом строки, а саме з серпня 2016 року, яка носить безперервний характер, не пов`язується з поважними причинами.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили про поважність причин відсутності відповідача у житловому приміщенні, таких як: перебування у відрядженні, вимушеність залишення ним спірного житлового приміщення внаслідок неправомірної поведінки щодо нього зі сторони інших членів сім`ї чи перешкоджання з боку наймача користуватися йому жилим приміщенням, що могло б бути підставою для продовження строку. Отже, доводи позивачки щодо відсутності відповідача у спірному житловому приміщенні без поважних причин понад встановлені законом строки свідчать про доведеність її вимог, що надає суду правові підстави для визнання його таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням.

На підставі ст.ст.71, 72 ЖК України, керуючись ст.ст. 4,7,12, 76,258,259,263,265,280-282 Цивільного процесуального Кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , податковий номер НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , третя особа: комунальне підприємство «Служба єдиного замовника», , місце розташування: м.Мирноград Донецької області, м-н «Молодіжний», буд.37-А, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано до Димитровського міського суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом, шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Вступна і резолютивна частини рішення проголошені 13 лютого 2020 року, повний текст судового рішення виготовлено 20.02.2020 року.

Суддя Л.І.Клепка