КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 369/7524/19 Головуючий у 1 інстанції - Пінкевич Н.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3.11.2020 р. Київський Апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду

цивільних справ :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Заришняк Г.М., Рубан С.М.

При секретарі - Гаврюшенко К.О.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного

суду в порядку спрощеного позовного провадження

Цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_1

на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 червня 2020 р.

в справі за позовом ОСОБА_1 до

ОСОБА_2

про поділ майна подружжя

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з`явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 червня 2020 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 червня 2020 року та постановити нове, яким :

визнати період проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю з 2010 р. по 2018 рік;

визнати квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіль Nissan Juke, загальний легковий хетчбек-В, номер шасі НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 спільно нажитим майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля Nissan Juke, загальний легковий хетчбек-В, номер шасі НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ;

в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля Nissan Juke, загальний легковий хетчбек-В, номер шасі НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 ;

стягнути 50% судового збору з відповідачки, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з`ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом 23 вересня 2015 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №3000.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 грудня 2018 року шлюб між сторонами розірвано.

Сторони мають неповнолітню дочку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Положення ч.2 статті 3 СК України, згідно з яким подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно, стосуються лише офіційно зареєстрованих шлюбів.

Згідно ст. 18 СК України кожен учасник сімейних правовідносин має право звернутись до суду за захистом свого права або інтересу. Способами захисту є встановлення правовідношення.

Згідно ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України.

Тобто, при застосуванні ст.74 СК України слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, а також якщо вони проживають однією сім`єю без шлюбу в період, протягом якого придбано спірне майно.

Як встановлено судом під час розгляду справи, відповідачка заперечувала щодо тверджень ОСОБА_1 про проживання ними з 2010 року саме як подружжя.

Зазначала, зокрема, що до реєстрації шлюбу вони зустрічалися, проте, усталених та притаманних подружжю відносин між ними на той час не було, як і набуття ними майна саме, як спільного сумісного майна подружжя.

Доказів встановленого факту, що має юридичне значення, а саме проживання однією сім`єю позивачем суду не надано. Доводи позову щодо наявності доказів спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу із відповідачкою висновків не спростовують, оскільки суд таких обставин не встановлював, дотримуючись положень ст.13 ЦПК України, яка визначає диспозитивність цивільного судочинства.

Статтею 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України визначено, що при здійснені подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Статтями 68, 69 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Отже дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст.70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до п.п. 22-25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11, від 21 грудня 2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Згідно п.23 вказаної постанови, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Відповідно до п.24 до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Згідно п.25 вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Встановлено, що 13 березня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 отримали свідоцтво про право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , згідно якого вказана квартира належить сторонам на праві спільної сумісної власності без визначення часток (а.с.33, т.1).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль Nissan Juke, державний номерний знак НОМЕР_4 , був придбаний ОСОБА_3 17 березня 2015 року, тобто до реєстрації шлюбу сторін.

У судовому засіданні позивачем не подано доказів того, що дане майно було придбане ними за час перебування сторін в шлюбі, або за спільні кошти.

Суд правильно вважав, що наявність у позивача доходу на той час не може ототожнюватись з вкладенням цих коштів у купівлю майна.

Відповідачка ж посилалася на те, що автомобіль був придбаний за кошти її батьків, які вони дали їй, тобто дочці, що позивач до цього ніякого відношення не має, та до реєстрації шлюбу. Тому, автомобіль поділу не підлягає.

Враховуючи викладене, суд обґрунтовано дійшов висновку, що вказаний автомобіль був придбаний до реєстрації шлюбу, тому не може бути віднесений до спільної сумісної власності подружжя. Доказів того, що автомобіль придбаний за кошти позивача або спільні кошти суду не надано.

Що стосується поділу квартири, то вона також була придбана до реєстрації шлюбу із зазначенням у свідоцтві про право власності - права спільної сумісної власності сторін.

Щодо вимог позивача про визнання за ним права власності на ѕ ч. квартири, а за відповідачкою на Ѕ ч., то суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що ці вимоги не підлягають задоволенню, оскільки не підтверджуються належними доказами та не ґрунтуються на вимогах закону.

Зважаючи, що ОСОБА_5 просив поділити дане майно саме як придбане за час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, тому в задоволенні вимог в цій частині суд також відмовив.

Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

При купівлі квартири сторони самостійно визначили вид власності, отримали правовстановлюючі документи на майно та зареєстрували право власності у відповідному реєстрі, тому, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову в цій частині.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з`ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.268, 352, 367, 368, 374, 375, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 червня 2020 р. - залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 13.11.2020 р.

Головуючий :

Судді :