Постанова

Іменем України

12 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 278/3152/15-ц

провадження № 61-1495св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача -ОСОБА_2 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Житомирського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Микитюк О. Ю., Галацевич О. М., Григорусь Н. Й., від 03 грудня 2018 року.

Короткий зміст позовної заяви та її обґрунтування

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), про захист прав споживача шляхом визнання припиненими правовідносин за кредитним договором у зв`язку з їх виконанням та визнанням припиненою застави у зв`язку з припиненням основного зобов`язання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 26 травня 2009 року у справі № 2-1714/09 з нього на користь ПАТ «УкрСиббанк» стягнута заборгованість за кредитним договором від 22 грудня 2006 року, укладеним між ним та ПАТ «УкрСиббанк», у розмірі 25 623,30 грн. Вказував, що рішення ним виконано, 12 квітня

2010 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. У травні 2015 року він звернувся до банку з приводу отримання довідки про зняття заборони на відчуження заставного майна - автомобіля, після з`ясування відомостей про наявність договору купівлі-продажу прав вимог він звернувся з цього питання до відповідача, який відмовився видати таку довідку. На думку позивача, кредитний договір припинився внаслідок виконання, отже припинилася застава, якою він був забезпечений.

Посилаючись на зазначені обставини, уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд визнати зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту від 22 грудня 2006 року № 0 припиненим

з 12 квітня 2010 року у зв`язку з його повним виконанням, визнати припиненою з 12 квітня 2010 року заставу автомобіля марки ВАЗ-210990, реєстраційний номер НОМЕР_1 , виключити відомості про заставу автомобіля з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області, у складі судді Зубчук І. В., від 18 квітня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту від 22 грудня 2006 року № 0, укладеним між ОСОБА_1 та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», припиненим з 12 квітня 2010 року у зв`язку з його повним виконанням. Визнано заставу автомобіля ВАЗ-210990, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску, згідно договору застави транспортного засобу від 22 грудня 2006 року, припиненою з 12 квітня

2010 року у зв`язку з повним виконанням зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту від 22 грудня 2006 року № 0. Виключено з Державного реєстру обтяжень рухомого майна відомості про рухоме майно - автомобіль марки ВАЗ-210990, реєстраційний номер

НОМЕР_1 , 2006 року випуску.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження того, що зобов`язання за кредитним договором від 22 грудня 2006 року № 0 припинено, оскільки заборгованість за кредитним договором, стягнута з позичальника на підставі судового рішення, була повністю погашена, а строк дії договору закінчився.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Житомирського апеляційного судувід 03 грудня 2018 рокуапеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено. Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 18 квітня 2018 року скасовано. Відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до ПАТ «Дельта Банк» про захист прав споживача шляхом визнання припиненими правовідносин за кредитним договором у зв`язку з їх виконанням та визнанням припиненою застави у зв`язку з припиненням основного зобов`язання. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він сплатив заборгованість за кредитним договором, яка утворилась за період після 29 жовтня 2008 року і до строку, на який укладався договір -

до 22 грудня 2011 року, а також на підтвердження дострокового розірвання договору. Станом на 19 грудня 2011 року ОСОБА_1 складає 25 708 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що правовідносини за спірним кредитним договором та договором застави між банком та позичальником припинились, оскільки банк звернувся до суду з вимогою про дострокове повернення кредитних коштів, а рішення суду було у повному обсязі виконано позичальником. Заявник зазначив, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Також заявник посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 28 січня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі.

11 лютого 2019 року справу передано судді-доповідачу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

22 грудня 2006 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно умов якого позивач отримав кошти у розмірі 6 640 доларів США зі сплатою 12% річних та строком повернення коштів 22 грудня 2011 року.

Відповідно до пункту 2.1 договору про надання споживчого кредиту

для забезпечення виконання зобов`язань позичальника за цим договором банком приймається: застава рухомого майна, а саме автомобіля

ВАЗ 210990, згідно договору застави, який є невід`ємною частиною кредитного договору, та порука ОСОБА_3 , згідно договору поруки

від 22 грудня 2006 року № 0.

Умови договору відповідач не виконував належним чином, щомісячно кредит не погашав, сплату відсотків не проводив, загальна заборгованість за спірним кредитним договором станом на 29 жовтня 2008 року

становила 25 623,30 грн.

Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 12 травня 2009 року у справі № 2-1714/09 стягнуто в солідарному порядку з

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь відкритого акціонерного товариства Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 25 623,30 грн, яка складається з: повної суми несплаченого кредиту - 23 878,41 грн, несплачених відсотків за користування кредитом - 1 551,14 грн, пені за кредитом - 151,38 грн, пені за відсотками - 42,39 грн.

На підставі вищевказаного рішення суду 26 травня 2009 року Богунським районним судом м. Житомира видано два виконавчих листи.

06 серпня 2009 року постановами старшого державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції Шклярчук Л. А. відкрито виконавчі провадження

ВП № 14103903 та ВП № 14103725.

Постановами головного державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції Луцюк А. В. від 12 квітня 2010 року закінчено виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь АКІБ «УкрСиббанк» боргу в розмірі 25 918,30 грн на підставі пункту 8 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з повним погашенням заборгованості. Стягувачу перераховано борг згідно платіжних доручень

від 11 березня 2010 року № 132, від 08 квітня 2010 року № 226

(а.с. 136).

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, у тому числі за спірним кредитним договором (а.с. 56-64).

23 червня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Дельта Банк» із заявою про надання довідки про повне погашення заборгованості за кредитним договором (а.с. 15).

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України, зокрема договорів.

Відповідно до частини першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення

параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Звертаючись до суду з позовом до відповідачів у жовтні 2008 року,

ПАТ «УкрСиббанк» посилався до пункти 5.5, 5.7 розділу 11 кредитного договору, відповідно до яких у випадку порушення позичальником термінів погашення зобов`язань за кредитним договором, банк має право змінити термін погашення кредиту та плати за кредит за цим договором. Банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав. При цьому термін повернення кредиту вважається таким, що настав, а кредит - обов`язковим до повернення з моменту отримання позичальником відповідної письмової вимоги банку. В цьому випадку позичальник зобов`язується достроково повернути отриманий кредит та плату за кредит у встановлений заново термін у повному обсязі. Банк вказував, що боржникам були направлені вимоги від 24 липня 2008 року про погашення заборгованості, однак в порушення взятих на себе зобов`язань відповідачі кредит та проценти, нараховані за користування кредитом, не сплачували.

Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 12 травня 2009 року у справі № 2-1714/09 стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь відкритого акціонерного товариства АКІБ «УкрСиббанк» повну суму заборгованості за кредитним договором в сумі 25 623,30 грн, яка складається з: суми несплаченого кредиту - 23 878,41 грн, несплачених відсотків за користування кредитом - 1 551,14 грн, пені за кредитом - 151,38 грн, пені за відсотками - 42,39 грн.

На виконання вказаного рішення суду ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» сплачено кредитну заборгованість у розмірі 25 918,30 грн, у зв`язку із чим 12 квітня 2010 року головним державним виконавцем Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції Луцюк А. В. винесено постанови про закінчення виконавчого провадження (ВП № 14103903 та ВП № 14103725).

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, після звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. Проте такі вимоги банком до позивача не заявлялись.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд, виходячи із змісту

пункту 11.1 договору про надання споживчого кредиту, дійшов неправильного висновку про те, що позивач не довів належного виконання зобов`язань по сплаті заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22 грудня 2006 року.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із частиною першою статті 593 ЦК України право застави припиняється у разі: припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; реалізації предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, районний суд дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 належним чином виконав зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту від 22 грудня 2006 року № 0, повністю виконав заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 12 травня 2009 року у справі № 2-1714/09 про дострокове стягнення з позичальника та поручителя всієї суми заборгованості за кредитним договором, яка була визначена у розмірі 25 623,30 грн, у зв`язку із чим основне зобов`язання припинилось на підставі статті 599 ЦК України, внаслідок чого припинились і зобов`язання за похідним від основного договору - договором застави, укладеним з метою забезпечення виконання умов кредитного договору. Свого права на стягнення платежів на підставі статті 625 ЦК України ані ПАТ «УкрСиббанк», ані його правонаступник ПАТ «Дельта Банк» не реалізували.

Районним судом при вирішенні спору правильно застосовано до спірних правовідносин положення статей 593, 559, 1048 ЦК України.

Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд вищевказаного не врахував, дійшов неправильного висновку про скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції.

Суд касаційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції при винесенні рішення про задоволення позовних вимог були належним чином оцінені подані сторонами докази, точно встановлені обставини справи та правильно застосовані норми матеріального права, а суд апеляційної інстанції помилково скасував законне та по суті правильне рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Житомирського апеляційного суду від 03 грудня 2018 року скасувати.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 18 квітня 2018 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович