УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про забезпечення позову

"17" листопада 2020 р. Київський районний суд м. Харкова в складі головуючого судді Колесник С.А.., за участю секретаря судового засідання Кудінової К.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Харківської міської ради, треті особи: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Бондаренко Ганна Юріївна, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Марюхніч Жанна Євгеніївна, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Непочатих Вікторія Володимирівна про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання договору іпотеки недійсним, скасування рішення, відповідно до якого просить:

визнати недійсним та скасувати пункт 4 Додатку № 2 Рішення 13 сесії Харківської міської ради 7 скликання № 685/17 від 21.06.2017 року «Про передачу громадянам у власність, надання в оренду земельних ділянок та припинення права користування (оренди) земельними ділянками», а саме: 4. ОСОБА_3 , ОСОБА_5 передати у спільну сумісну власність земельну ділянку, яка належить територіальній громаді м. Харкова (кадастровий номер :01:018:0019) за рахунок земель житлової та громадської забудови (код КВЦПЗ - 02.01) для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0227 га за адресою: АДРЕСА_2 , індексний № рішення державної реєстрації: 35992838, та скасувати державну реєстрацію права власності за вказаними особами; визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки недійсним, серія та номер: 1203, від 21.05.2018 року, укладений між відповідачами: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Бондаренко Г.Ю., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний № 41204089 від 21.05.2018 о 17 год. 51 хв. 22 сек., та скасувати його державну реєстрацію; визнати договір купівлі-продажу житлового будинку недійсним, серія та номер: 1199, від 21.05.2018 року, укладений між відповідачами: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Бондаренко Г. Ю., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний № 41204089 від 21.05.2018 о 17 год. 51 хв. 22 сек., та скасувати його державну реєстрацію; визнати недійсним договір іпотеки, серія та номер: 1196, виданий 24.04.2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Марюхніч Жанною Євгеніївною, державна реєстрація № 53028492 від 08.07.2020 року, та скасувати його державну реєстрацію; стягнути з відповідачів на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 3 515 грн. 20 коп., а також витрати на правову допомогу та інші судові витрати.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.11.2020 справу передано для розгляду судді Колесник С.А.

Відповідно до вимог ч.6 ст.187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

На виконання вказаних вимог 16.11.2020 судом було сформовано запити до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичних осіб - відповідачів у справі та отримано відповідні довідки.

Ухвалою суду від 17.11.2020 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків позовної заяви.

Одночасно із поданням позовної заяви, ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, яка відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, в якій заявник просить в якості забезпечення позову заборонити державним реєстраторам Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, будь - якого іншого обтяження та інше) на наступне майно: житлову будівлю за адресою: АДРЕСА_3 , що належить на праві приватної власності гр. ОСОБА_6 ; земельну ділянку, кадастровий номер :01:018:0019, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0227 га за адресою: АДРЕСА_2 .

При цьому, заявник посилається на те, що ним було подано вказану позовну заяву, об`єктами укладань спірних договорів є: житловий будинок та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 . Свої вимоги обґрунтовує тим, що на прибудинковій території будинку АДРЕСА_3 (серед двору) ОСОБА_3 та ОСОБА_4 самовільно побудували будинок та в 2012 році на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова набули право власності. Постановою Харківського апеляційного суду від 30.06.2020 (за апеляційними скаргами одних з співвласників будинку АДРЕСА_2 ) рішення Київського районного суду міста Харкова від 28 грудня 2012 року по справі № 2018/20027/2012 було скасоване, а в задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання право власності на будинок було відмовлено. Набуття права власності на житловий будинок (що скасовано апеляційним судом), стало підставою для отримання у власність земельної ділянки для обслуговування самовільно побудованого житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0227 га за адресою: АДРЕСА_2 . В подальшому ОСОБА_3 та ОСОБА_4 згідно договору купівлі-продажу продали як житловий будинок, так і земельну ділянку ОСОБА_2 , який, в свою чергу, уклав договір іпотеки з ОСОБА_6 , відповідно до якого право власності на житловий будинок і на земельну ділянку перейшло вже до останнього. Тобто, вбачається постійний перехід права власності на зазначені об`єкти від однієї особи до іншої, відповідачі навмисно такі дії вчиняють, щоб утруднити виконання рішення суду, якщо воно буде на користь мешканців будинку АДРЕСА_2 . Хоч власність перейшла до ОСОБА_6 , фактично власником є ОСОБА_3 Інспекцією ДАБК 09.10.2018 було здійснено вихід за вказаною адресою, в ході якого встановлено факт наявності будівлі складної конфігурації, орієнтовними розмірами 9,0* 7,0 м., яка складається з трьох поверхів. У грудні 2018 року новобудова вже мала три поверхи з боку будинку за АДРЕСА_2 та чотири поверхи з протилежного боку (новобудова розташована на краю схилу). Станом на 2020 рік площа самочинно побудованої споруди по АДРЕСА_3 вже складає 269,4 кв. м. Якщо не заборонити відчуження спірної нежитлової будівлі та земельної ділянки дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, адже вже спірна нерухомість два рази переходила від однієї особи до іншої, і зараз як стало відомо відповідачі хочуть поділити даний будинок на частини і перепродати по частинам, що взагалі неможливо буде виконати рішення суду про задоволення позову. Даний вид забезпечення позову жодним чином не порушить прав та інтересів власника - ОСОБА_6 , адже ніхто йому не забороняє володіти та користуватися нерухомим майном. Ця обставина дасть можливість уникнути того, що відповідач впродовж розгляду зазначеної цивільної справи буде намагатися позбутися всього свого майна.

На підставі викладеного заявник звернувся до суду з даною заявою.

Суд, вивчивши подану заяву, дослідивши матеріали справи зазначає наступне.

Згідно з частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо доцільності забезпечення позову у спосіб, про який просить позивач, суд також враховує правову позицію Верховного Суду України.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», роз`яснено про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Конституційний Суд України неодноразово вказував на необхідність забезпечення основного завдання правосуддя ефективного поновлення в правах. Так, в п. 9 рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 КСУ зазначає, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що право на доступ до суду повинно бути реальним та ефективним.

Зокрема, ЄСПЛ зазначав: «Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава учасниця Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, в тому числі і процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити, щоб судовий процес перетворився в безладний рух. Разом з тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимогам, так як доступ до правосуддя повинен бути не тільки фактичним, а й реальним» (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, повинен бути достатнім для забезпечення права людини на суд, враховуючи принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в його права».

Відповідно до ч.5,6 ст.153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Судом встановлено та підтверджено наданими заявником документами, що між сторонами виник спір з приводу передачі земельної ділянки у власність та самочинно побудованого будинку, тому суд вважає, що обраний захід забезпечення позову є співмірним з заявленими позовними вимогами, оскільки відчуження спірної нежитлової будівлі та земельної ділянки може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову, а тому суд вважає за необхідне задовольнити вказану заяву.

Вказаний вид забезпечення на переконання суду є співмірними із заявленими позовними вимогами, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав уважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання можливого рішення суду в разі задоволення позову, що, в силу положень ст. ст. 149-153 ЦПК України свідчить про обґрунтованість поданої заяви.

Обраний судом вид забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, не порушує прав юридичної особи, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте, тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання можливого судового рішення.

Підстави для застосування зустрічного забезпечення позову відсутні.

Відповідно до ч. 6 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Згідно ч.1 ст.157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 149-153, 157, 258, 260, 261, 263, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) про забезпечення позову задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову у цивільній справі № 953/18523/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Харківської міської ради, треті особи: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Бондаренко Ганна Юріївна, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Марюхніч Жанна Євгеніївна, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Непочатих Вікторія Володимирівна про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання договору іпотеки недійсним, скасування рішення, шляхом заборони державним реєстраторам Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, будь - якого іншого обтяження та інше) на наступне майно: житлову будівлю за адресою: АДРЕСА_3 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_6 ; земельну ділянку, кадастровий номер :01:018:0019, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0227 га за адресою: АДРЕСА_2 .

Копію ухвали направити на виконання.

Відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

При цьому, відповідно до Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 ЦПК України, а також інші процесуальні строки щодо, зокрема, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги продовжуються на строк дії такого карантину.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud2020.

Суддя Колесник С.А.