ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
______________________________________________________________________
Провадження №2/756/112/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва, в складі:

головуючого судді Диби О.В.

за участю секретаря Табачук Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вищенаведеним позовом до відповідача.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 26.04.2016 було відкрито провадження у справі (суддя Белоконна І.В.).

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 14.06.2016 провадження у справі було закрито у зв`язку із тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18.08.2016 ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 18.08.2016 було скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 25.08.2016 було визначено головуючого суддю Великохацьку В.В.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.01.2017 було визначено головуючого суддю Маринченко М.М.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.05.2017 було визначено головуючого суддю Васалатія К.А.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.08.2019 було визначено головуючого суддю Дибу О.В.

Через канцелярію суду відповідач звернувся до суду із заявою про закриття провадження у справі, посилаючись на те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки спір, який виник між сторонами, належить до публічно-правових.

У зв`язку із надходженням вищенаведеної заяви, судом було поставлено на обговорення питання про закриття провадження у справі.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином, в матеріалах справи містяться заяви представника позивача про розгляд справи у його відсутність та з вимогою про задоволення позовних вимог.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином.

Враховуючи зазначені обставини, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності усіх учасників.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи убачається, що 01.09.2010 між Харківським національним університетом внутрішніх справ, який є суб`єктом публічного права, та ОСОБА_1 було укладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України.

Наказом Харківського національного університету внутрішніх справ №403 о/с від 10.08.2010 відповідача прийнято на службу в органи внутрішніх справ.

01.09.2010 на виконання вимог Закону України від 20.10.1990 «Про міліцію» та наказу МВС України від 14.05.2007 №150 «Про затвердження Типового договору про підготовку фахівців у вищому навчальному закладі МВС України» між відповідачем, позивачем та ГУ МВС України в м. Києві було укладено тристоронній договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України.

Наказом відповідача по особовому складу від 28.02.2014 №32 о/с відповідач був відрахований зі складу курсантів та відкомандирований до ГУ МВС України в м. Києві, сума витрат, пов`язаних з утриманням відповідача складає 41 552, 74 грн.

Згідно наказу Головного управління МВС України в м. Києві від 17.07.2015 №614 о/с відповідача було звільнено у запас Збройних Сил України за власним бажанням.

Таким чином, відповідач звільнився зі служби до спливу трирічного строку перебування на ній.

При зверненні до суду та як на підставу для задоволення позовних вимог позивач посилався на те, що згідно пункту 2.3.6 укладеного між сторонами договору у разі звільнення відповідача з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі з підстав, зазначених у п. 3 договору, відповідач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Підставою для відшкодування фактичних витрат на підготовку є відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання (п. 3.2. договору).

Враховуючи вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача витрати, пов`язані із її утриманням в розмірі 41 552, 74 грн.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 4 КАС України адміністративне судочинство - діяльність адміністративних судів щодо розгляду і вирішення адміністративних справ у порядку, встановленому цим Кодексом

Адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Цією ж статтею передбачено, що публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про міліцію», чинного на час виникнення спірних правовідносин, на курсантів, слухачів, ад`юнктів, інших атестованих працівників, у тому числі й викладацького складу навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України, поширюються права і обов`язки, гарантії правового і соціального захисту та відповідальність працівників міліції.

Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про міліцію» працівник міліції є представником державного органу виконавчої влади, а тому його служба є публічною.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про міліцію» підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається. Типову форму договору затверджує Міністерство внутрішніх справ України за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України.

У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Звертаючись до суду із позовом, позивач виходив із того, що спір між сторонами виник у зв`язку з невиконанням відповідачем цивільно-правової угоди, внаслідок чого у нього виникло зобов`язання відшкодувати вартість навчання, тому вирішення цього спору належить до компетенції цивільного суду.

Разом з тим спори, пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат, відбувається після її звільнення з державної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

У межах цивільного судочинства суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному судочинстві відповідно до ст. 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Аналогічні висновки містяться у правових позиціях викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16 (провадження № 11-669апп18) та від 13 березня 2019 року у справі № 723/18/17 (провадження № 14-563цс18), постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 361/3284/16-ц (провадження № 61-20419св18).

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо, зокрема, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене, суд вважає можливим задовольнити заяву відповідача про закриття провадження у справі, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 255, 353 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у цивільній справі за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ (61080, м. Харків, просп. Л.Ландау, 27, ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) про стягнення боргу;

Роз`яснити позивачу його право на звернення до суду у порядку адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її проголошення через Оболонський районний суд м. Києва.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення суддею.

Суддя О.В. Диба