Справа № 309/1160/20
Провадження № 2/309/987/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2020 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого-судді Сідей Я.Я.

при секретарі: Орос Г.Ю.

з участю представника позивача: Фекете Р.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Хуст цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1

до

ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» про визнання публічного договору

про надання фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів, с у д

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» про визнання публічного договору про надання фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів. Посилається на те, що 26.02.2019 р. між ним та ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» було підписано договір про приєднання до публічного договору №АРСN6896 у вигляді заяви про приєднання до публічного договору фінансового лізингу на умовах, визначених публічним договором про надання фінансового лізингу, що розміщений на офіційному веб-сайті Компанії www.planetavto.cm.ua. За цим Договором Лізингодавець передає Лізнгоодержувачу в лізинг - автомобіль згідно Специфікації, викладеної у Додатку №1, строк лізингу 60 місяців. Згідно додатку №2 до договору про надання фінансового лізингу, сторонами погоджено графік та суми платежів за договором №АРСN6896. На виконання умов договору відповідач ТОВ «Автокредит Плюс» передав позивачу автомобіль марки «SUBARU LEGASY», 2007 року випуску, згідно Додатку №1 до Договору, після внесення авансового платежу у розмірі 45900 грн. Окрім того, згідно додатку №2 до Договору ОСОБА_1 вносились платежі у розмірах згідно графіку на загальну суму 80000 грн. За період користування автомобілем він неодноразово виходив з ладу, після ДТП, при відновлюванні автомобіля було встановлено, що він був пошкоджений раніше в інших ДТП. Після цього та повного відновлення автомобіля позивач прийняв рішення повернути автомобіль ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС». Згідно акту прийому-передачі від 04.03.2020 року. Позивач зазначив, що спірний договір лізингу, в порушення вимог ст. 220 ЦК України, не посвідчений нотаріально, що є підставою для визнання цього договору нікчемним з відповідним настанням наслідків, передбачених ст. 216 ЦК України, а тому просив визнати публічний договір про надання фінансового лізингу недійсним, стягнути з ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» на його користь грошові кошти в розмірі 45900 грн., інфляційні втрати в розмірі 1475 грн. та понесені ним судові витрати.

16.07.2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача ОСОБА_2 вказав, що позов ОСОБА_1 є безпідставним та необґрунтованим. Викладені в позовній заяві обставини не відповідають дійсності, не підтверджені доказами, а тому позовна заява не підлягає задоволенню. Позивач вважає, що нікчемність правочину прямо встановлена законом (ст. 220 ЦК), оскільки в момент його укладення не було дотримано нотаріальної форми, а тому додатково визнання судом недійсності правочину не вимагається. З такою позицією позивача, представник відповідача не погоджується, оскільки відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Спірний правочин, укладений між сторонами на підставі ЗУ «Про фінансовий лізинг». Окрім того, складовою лізингового платежу з договором є плата за користування предметом лізингу, яка за своєю природою є платою за користування наймачем майном, переданого в лізинг. З довідки, щодо розрахунку собівартості послуг з користування автомобілем за період з 01.03.2019 р. по 11.03.2020 р. позивач мав сплатити на користь ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» 37 632,55 грн. Також, з даної довідки вбачаються збитки, завдані ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» протиправними діями позивача при порушені умов виконання договору лізингу, сума яких складає в сукупності 101 497, 13 гривень, тобто сума грошових коштів, сплачених позивачем менша від суми, яку позивач повинен сплатити за період фактичного користування автомобілем. У задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Фекете Р.М., позовні вимоги підтримав повністю та просив задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Представником ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» Прохода Р.С. було подано клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 26.02.2019 року за № АРСN6896 між ОСОБА_1 та ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» укладений договір фінансового лізингу, за яким відповідач, як лізингодавець, зобов`язується, передати за плату у лізинг позивачу, як лізингоодержувачу, транспортний засіб марки «SUBARU LEGAСY», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 190 000 грн., строк лізингу 60 місяців. Розмір авансового платежу - 45900 гривень.

Згідно специфікації та акту приймання-перендачі, який є Додатком №1 до Договору фінансового лізингу, вартість автомобіля марки «SUBARU LEGAСY», 2007 року випуску, становить 190000 грн.

Розмір щомісячних платежів за спірним договором лізингу передбачений сторонами у Додатку №2 до Договору лізингу, який становить графік щомісячних лізингових платежів.

Як вбачається з виписки по транзитному рахунку, наданих позивачем, ОСОБА_1 було внесено на рахунок відповідача, у період з 22.02.2019 р. по 06.03.2020 р. 165 300 грн..

З платіжного доручення № 607210898 від 22.02.2019 вбачається, що ОСОБА_1 було внесено авансовий платіж на автомобіль «SUBARU LEGAСY» у розмірі 45900 грн. та лізингові платежі за договором № АРСN6896 від 26.02.2019 р., за період.

04.03.2020 р. ОСОБА_1 повернув Лізингодавцю предмет лізингу - автомобіль марки «SUBARU LEGAСY», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Згідно до ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про фінансовий лізинг», істотними умовами договору лізингу є: - предмет лізингу; - строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); - розмір лізингових платежів; - інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною 1 ст. 806 ЦК України передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Отже, спірний договір фінансового лізингу є непрямим, оскільки сторонами обумовлено, що лізингодавець зобов`язується придбати предмет лізингу в майбутньому (отримати право власності) та передати в подальшому у користування лізингоодержувачу.

Статтею 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно з ч.1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, такий договір за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Звертаючись до суду з позовом до ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» про стягнення сплачених коштів на загальну суму 47375 грн., ОСОБА_1 посилався на те, що при укладенні договору фінансового лізингу від 26.02.2019 р. за № АРСN6896 не було дотримано вимог законодавства щодо його обов`язкового нотаріального посвідчення.

Також, умови указаного договору не відповідають положенням законодавства про захист прав споживачів, оскільки є несправедливими та створюють істотний дисбаланс між договірними правами і обов`язками сторін, що є окремою підставою для визнання цього договору недійсним, відповідно до ЗУ «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Частиною 1 ст. 220 ЦК України визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі №6-2766цс15 від 16.12.2015 року.

Частиною 1 ст. 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Враховуючи те, що укладений між сторонами договір не відповідає вимогам закону щодо форми правочину в частині обов`язкового нотаріального посвідчення, а отже, є нікчемним; умови договору є несправедливими і порушують принцип добросовісності, а тому мають місце правові підстави для визнання договору нікчемним та стягнення у відповідності до ст. 216 ЦК України, з ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» на користь позивача сплаченої суми у розмірі 45900 грн., а саме в межах заявлених позовних вимог.

Що стосується позовних вимог позивача про стягнення з відповідача ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» на користь останнього інфляційних втрат у вигляді трьох процентів річних, що становить на дату подання позову 1475 грн., то в цій частині суд вважає за доцільне відмовити.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд вважає, що в даному випадку не відбулось прострочення виконання зобов`язання боржником, тому що зобов`язання боржника (відповідача) по поверненню коштів позивачу, на думку суду, настане після набрання даним рішенням законної сили.

Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати в сумі 840,80 гривень сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 81, 141, 229, 247, 259, 263-265, 274-279, 280-282 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» про стягнення коштів - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» на користь ОСОБА_1 45 900 (сорок п`ять тисяч дев`ятсот) гривень.

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт № НОМЕР_3 , виданий 23.03.2018 р., орган, що видав 2124.

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС», , місцезнаходження: 49126, м. Дніпро, проспект Праці, будинок 2-Т.

Повний текст рішення виготовлено 13.11.2020 року.

Суддя Хустського

районного суду: Сідей Я.Я.