Головуючий суду 1 інстанції - Фастовець В.М.
Доповідач -Дронська І.О.
Справа № 415/5839/19
Провадження № 22-ц/810/1025/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Луганського апеляційного суду:
головуючого судді Дронської І. О.,
суддів Лозко Ю. П., Яреська А. В.,
за участю секретаря Вовчанської С. В.
учасники справи:
позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»
відповідач ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження
апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 12 вересня 2019 року, ухвалене 12.09.2019 року у складі судді Фастовця В. М. в м. Лисичанську
у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
ВСТАНОВИВ:
У липні 2019 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що відповідач ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву б/н від 25.01.2012 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 4000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Позивач вважає, що відповідач ОСОБА_1 своїм підписом у заяві підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www. privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг, тобто заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.
Позивач свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, а відповідач у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором, станом на 15.05.2019 року має заборгованість в сумі 11619,90 грн, з яких: 767,36 грн- заборгованість за тілом кредиту; 2589,06 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 00,00 грн заборгованість про процентам за користування кредитом, 5833,96 грн заборгованість за нарахованою пенею та комісією; 1400,00 грн заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; заборгованість за штрафами: 500 грн фіксована частина; 529,52 грн процентна складова. Зазначену заборгованість у загальній сумі 11619,90 грн, а також судові витрати в сумі 1921,00 грн позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 .

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 12.09.2019 року позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без задоволення.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в Анкеті-заяві від 25.01.2012 року відсутні будь-які посилання ні на бажаний розмір кредитного ліміту, ні на визначений сторонами розмір у вигляді банківської послуги, тому суд вважає, що сторони не уклали між собою кредитний договір, а відсутність укладеного кредитного договору тягне відмову у задоволенні позову, підставою якого є невиконання чи неналежне виконання умов такого договору.
Крім того, судом першої інстанції зазначено, що доказів внесення відомостей щодо умов кредитування відповідача та всіх здійснених фінансових операцій до програмного комплексу позивача згідно п.3.4 та їх систематизація в регістрах синтетичного та аналітичного обліку на паперових носіях або в електронній формі згідно п.5.1 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України № 254 від 18.06.2003 р., не надано.

Не погодившись з вказаним рішенням АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи просило скасувати рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 12.09.2019 року та ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 25.01.2012 року, з якої вбачається, що відповідач висловив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
06.09.2012 року позичальнику відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, а відповідач після отримання картки здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи, що свідчить про укладення сторонами кредитного договору на визначених ними Умовах про надання та обслуговування сторонами платіжних карток.
Скаржник вважає, що вищезазначений кредитний договір повністю відповідає вимогам ч. 2 ст. 208 ЦК України, ч. 1 ст. 207 ЦК України, а також ч. 2 ст. 642 ЦК України щодо договору приєднання.
Крім того, посилаючись на виписку по руху коштів, скаржник вважає доведеним факт укладення між сторонами договору, який складається не лише з заяви позичальника, а й також з Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів.
Скаржник також вважає, що суд першої інстанції не перевірив розрахунок заборгованості та доводи банку про те, що позичальник користувався грошовими коштами, виконував умови кредитного договору та на протязі 2012-2018 років частково сплачуючи заборгованість за договором, у тому числі відсотки, пеню та комісії, а отже визнав свої зобов`язання за угодою та розміри встановлених обов`язкових платежів.

Відповідач ОСОБА_1 не скористався своїм право щодо подання відзиву на апеляційну скаргу.
Сторони, яких було повідомлено належним чином про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи на адресу апеляційного суду від останніх не надходило.
Отримання позивачем рекомендованого поштового повідомлення з позначкою-судова повістка, підтверджена рекомендованим поштовим повідомленням про вручення позивачу поштового відправлення за адресами у м. Дніпрі та Києві, а.а.с. 115, 117
Що стосується відповідача ОСОБА_1 , то колегією суддів встановлено, що за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС у Луганській області, зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є адреса: АДРЕСА_1 , а.с. 99.
За зазначеною адресою відповідач ОСОБА_1 рекомендовані поштові відправлення щодо виклику до суду не отримує у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою та ці рекомендавні відправлення повернено поштою за зворотною адресою.

У зв`язку із наведеним у відповідності до вимог п. 11 ст.128 ЦПК України судом розміщено оголошення про розгляд справи на офіційному веб-сайті судової влади України на 03.02.2020року, 19.02.2020року, а.а.с.96,107.

Також, з метою з`ясування місця роботи ОСОБА_1 для належного повідомлення про розгляд справи за місцем роботи, на запит апеляційного суду, а.с. 98, Головним управлінням Пенсійного фонду України повідомлено, що за січень-жовтень 2019 року на застраховану особу ОСОБА_1 надіслані внески від страхувальника Військова частина НОМЕР_1 , код за ЄДРПОУ НОМЕР_2 . Дані за листопад-грудень 2019 року відсутні, а.с. 100.
Апеляційним судом на адресу військової частини для належного повідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи, було направлено рекомендоване повідомлення, яке відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення було отримано військовою частиною, але належного повідомлення про вручення ОСОБА_1 судової повістки від військової частини на адресу апеляційного суду не надійшло, а.а.с. 112, 116.
Колегія суддів, вважає, що апеляційним судом вжиті всі заходи щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, за адресою, зазначеною як позивачем ПАТ КБ «Приватбанк», так і відповідачем у анкеті-заяві про видачу кредиту так і за повідомленим Пенсійним Фондом місцем роботи.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У рішенні в справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.
Тому з урахуванням наведеного, тривалості судового провадження у теперішній справі, зокрема, права сторони позивача на розгляд його справи впродовж розумного строку, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу на підставі ч. 2 ст. 372 ЦПК України без участі сторін
Справу розглянуто на підставі ч. 2 ст. 372 ЦПК України без участі сторін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до положень ч.ч. 1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Зазначеним вимогам рішення суду першої не відповідає.
Так, судом першої інстанції встановлено, що 25.01.2012 року відповідач підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» суд першої інстанції, встановивши, що в Анкеті-заяві відсутні будь-які посилання ні на бажаний розмір кредитного ліміту, ні на визначений сторонами розмір у вигляді банківської послуги, дійшов висновку про те, що сторони не уклали між собою кредитний договір, а відсутність укладеного кредитного договору тягне відмову у задоволенні позову, підставою якого є невиконання чи неналежне виконання умов такого договору.
При цьому судом першої інстанції зазначено, що відповідчем не доведено надання кредитних коштів позивачем саме відповідачу, а не користування ними іншою особою, в анкеті-заяві взагалі відсутня така графа як «отримання кредитної (платіжної) картки», в якій би був підпис відповідача про таке отримання, доказів внесення відомостей щодо умов кредитування відповідача та всіх здійснених фінансових операцій до програмного комплексу позивача згідно п.3.4 та їх систематизація в регістрах синтетичного та аналітичного обліку на паперових носіях або в електронній формі згідно п.5.1 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України № 254 від 18.06.2003 року, не надано.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, адже до них він дійшов поспішно, з певними порушеннями норм процесуального права щодо повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, їх вивчення та оцінки, а також неправильним застосуванням норм матеріального права щодо спірних правовідносин, що призвело до помилкового висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» у повному обсязі.
Як вірно установлено судом першої інстанції 25.01.2012 року відповідач ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.
У судовому засіданні апеляційного суду, враховуючи, що судом першої інстанції справу було розглянуто у спрощенному провадженні без повідомлення сторін, колегією суддів було долученно до матеріалів справи, як складових до наданих суду першої інстанції доказів, довідку про термін дії кредитних карток відповідача ОСОБА_1 , а.с. 64, та виписку руху коштів по рахунку ОСОБА_1 за кредитними картками, а.а.с. 58-60.
Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за домомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Як вбачається з довідки позивача відповідачем ОСОБА_1 були отримані кредитні картки з термін дії останньої картки 04/22, а.с. 64.
Як вбачається з виписки руху грошових коштів ОСОБА_1 , останній активно користувався кредитними коштами, викорстовуючи кредитну картку для оплати продуктів харчування, ліків, зняття готівкових коштів та внесення грошових коштів на рахунок.
На підставі зазначеного колегія суддів вважає, що між сторонами було укладено кредитний договір від 25.01.2012 року, згідно якого відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 4000 грн у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок.
За доводами позовної заяви позивач АТ КБ «Приватбанк» посилається на те, що відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором та з урахуванням внесенних останнім коштів на погашення заборгованості, станом на 15.05.2019 року має заборгованість в сумі 11619,90 грн, з яких: 767,36 грн- заборгованість за тілом кредиту; 2589,06 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 00,00 грн заборгованість про процентам за користування кредитом, 5833,96 грн заборгованість за нарахованою пенею та комісією; 1400,00 грн заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; заборгованість за штрафами: 500 грн фіксована частина; 529,52 грн процентна складова, що підтверджує наданим розрахунком заборгованості, а.с. 5-7, здійсненим на підставі інформації щодо руху грошових коштів.
Згідно з п.п. 1-5 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити…

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Колегія суддів вважає, що позивачем доведена наявність заборгованості за кредитним договором від 25.01.2012 року, укладеного з відповідачем за тілом кредиту в сумі 3356,42 грн, оскільки зазначена сума підтверджена позивачем розрахунком заборгованості, який перевірено колегією суддів з урахуванням руху коштів за розрахунковим рахунком відповідача ОСОБА_1 .
Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення виконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Саме на таке порушення посилається позивач у позовній заяві та аргументує підстави для стягнення з відповідача пені за прострочене зобов`язання, за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, а також штрафів, фіксованої частини та процентної складової приєднанням відповідача ОСОБА_1 до Умов та правил надання банківських послуг та погодження останнього із запропонованими банком умовами користування послугами банку, про що свідчить підпис ОСОБА_1 на заяві, тобто позивач вважає, що з моменту підписання фізичною особою заяви, між Банком та клієнтом був укладений кредитний договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору.
Дійсно, у ч. 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому ці умови повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено колегією суддів відповідач ОСОБА_1 не підписував Умови та правила надання банківських послуг, Умови користування послугами банку, Витяг з Тарифів, копії яких додані позивачем АТ КБ «Приватбанк» до позовної заяви в обгрунтування позовних вимог до ОСОБА_1 , а.а.с. 09-24.
Більш того, зазначені копії витягів з Умов та витяг з Тарифів взагалі не містять необхідних реквізитів щодо посвідчення копій документів.
Крім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяги Умов та Тарифів розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та пені і комісії, та, зокрема, що саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядку мають здійснюватися нарахування платежів.
Оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), на що посилається позивач неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, позивач міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову, тому у даному випадку також неможливо застосувати до спірних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України.
Як вбачається з матеріалів справи анкета-заява № б/н від 25.01.2012 року ОСОБА_1 не містить домовленості сторін про сплату пені за несвоєчасне погашення кредиту та її розміру та сплату штрафів, а тому колегія суддів вважає, що за таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, позивачем АТ КБ «Приватбанк» не доведена наявність підстав для висновку про те, що при укладенні договору АТ КБ «Приватбанк» дотримав вимог, передбачених ч. 2 ст. 11Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Колегія суддів вважає, що позивачем не доведено того, що надані Тарифи банку та Умови і правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, укладеного з ОСОБА_1 , оскільки не підтверджено, що відповідач був ознайомлений з ними, підпис відповідача у вказаних документах відсутній.
Враховуючи, що у заповненій і підписаній відповідачем анкеті-заяві відсутні умови про сплату пені і штрафів, на нього не може бути покладений обов`язок по сплаті цієї частини визначеної позивачем кредитної заборгованості.
Оскільки, фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а строк виконання такого зобов`язання, який не встановлено, починається з моменту пред`явлення відповідної вимоги, колегія суддів вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення заборгованості за тілом кредиту в загальній сумі 3356,42 грн.
Наведені висновки відповідають висновкам, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), в якій відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14), а також постанові Верховного Суду від 11 вересні 2019 року у справі № 649/137/17, провадження № 61-25802св18.
Колегія суддів вважає недоведеними доводи апеляційної скарги про те, що підтвердженням домовленості між сторонами щодо сплати відповідачем ОСОБА_1 пені і штрафів є внесення останнім грошових коштів на погашення заборгованості, у тому чеслі процентів, пені, штрафів, комісії.
Як встановлено колегією суддів та вбачається з руху коштів ОСОБА_1 по розрахунковому рахунку останнього, грошові кошти на свій рахунок ОСОБА_1 вносилися без зазначення призначення платежу, а вже АТ КБ «Приватбанк» з власної ініціативи розподіляв ці грошові кошти за різним призначенням, а також автоматично списував внесені ОСОБА_1 грошові кошти на погашення кредиту на оплату нарахованих пені та штрафів ( відповідно до меж позовних вимог), без наявної про такі дії домовленності між сторонами при укладенні договору від 25.01.2012 року.
З урахуванням вищезазначеного колегія суддів вважає, що за доводами апеляційної скарги скаржником не доведена наявність підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» у повному обсязі.
Щодо інших доводів скаржника, з посиланням останнього на постанови Верховного Суду, то колегія суддів вважає, що у зазначеній справі слід керуватися висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), оскільки саме Велика Палата Верховного Суду, з метою забезпечення однакового застосування судами норм права, формулює певну практику, яка необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої та судової практики, у той час як висновки, викладені у постановах Верховного Суду, на які скаржник посилається у апеляційній скарзі, обґрунтовуючи підстави для задоволення його позовних вимог, ухвалені судом у конкретних справах щодо конкретних обставин справи та не стосуються виключних правових проблем.
Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні судом першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, а тому на підставі ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та відмові у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості: 5833,96 грн за нарахованою пенею та комісією; 1400,00 грн за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; за штрафами: 500 грн фіксованої частини; 529,52 грн процентної складової з інших підстав, викладених у мотивувальній частині постанови, ніж підстави, зазначені судом першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.
Як встановлено колегією суддів та вбачається з матеріалів справи позивачем сплачено судовий збір в сумі 1921,00 грн за звернення з позовом до суду першої інстанції, а.с. 1, та 2881,50 грн за звернення з апеляційної скаргою до апеляційної інстанції, а.с. 52.
З урахуванням наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог в сумі 3356,42 грн із заявлених позивачем позовних вимог на суму 11619,90 грн, колегія суддів вважає, що стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягають витрати останнього щодо сплати судового збору у загальному розмірі 1387,20 грн пропорційно до задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.
Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 12 вересня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», , місце знаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д заборгованість за договором № б/н від 25.01.2012 року за тілом кредиту станом на 15.05.2019 року в сумі 3356,42 грн, а також судовий збір в сумі 1387,20 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 24.02.2020 року.
Головуючий І. О. Дронська

Судді Ю. П. Лозко

А. В. Яресько