№ 207/257/19
№ 2/207/68/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2020 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Погребняк Т.Ю.,

при секретарі Білецькій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янське цивільну справу за позовом Акціонерного товариства "Комерційний банк "Земельний капітал" до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , - про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

28 січня 2019 року позивач - Акціонерне товариство "Комерційний банк "Земельний капітал"звернувся в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за простроченими нарахованими процентами за період з 26.07.2015 року по 25.10.2016 року за кредитним договором №003-2014 від 05.03.2014 року в розмірі 906 349 грн. 75 коп. Позивач також просить суд стягнути з відповідача на його користь витрати, пов`язані з розглядом справи в суді.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 05 березня 2014 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Земельний капітал», правонаступником якого є Акціонерне товариство "Комерційний банк "Земельний капітал"був укладений Кредитний договір № 003-2014, згідно з яким позичальник отримав кредит в розмірі 4 020 000 (чотири мільйони двадцять тисяч) гривень, строком погашення 04.03.2017 року і графіком погашення кредитної заборгованості та сплатою процентів з розрахунку 18 % річних. Свої зобов`язання за кредитним договором позивач виконав вчасно та в повному обсязі перерахував кредитні кошти на рахунки позичальника, що підтверджується клопотанням позичальника, меморіальними ордерами та виписками по рахункам.

З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, 05.03.2014 року між Банком та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір №003-2014-1-І, згідно з яким в іпотеку було передано: торгівельний комплекс за адресою: АДРЕСА_1 .

З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, 05.03.2014 року між Банком та фізичною особою ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір №003-2014-2-І, згідно з яким в іпотеку було передано: житловий будинок та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно до п.5.6. та п.5.7. Кредитного договору, Позичальник зобов`язався забезпечувати повне погашення суми кредиту та перераховувати проценти за користування кредитом 30 (31) числа кожного місяця на рахунок, вказаний в кредитному договорі. Позичальник порушив умови Кредитного договору та не виконував зобов`язання щодо погашення кредиту та сплати процентів за користування кредитом.

У зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором Банк звернувся до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором 2 (майно в Автономній Республіці Крим), внаслідок чого було ухвалено рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17.12.2014 у справі №755/21496/14) про задоволення позову у повному обсязі.

В подальшому у зв`язку з неможливістю фактичного виконання рішення суду від 17.12.2014 у справі № 755/21496/14 у зв`язку з тимчасовою окупацією АР Крим, у червні 2016 року Банк звернувся до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором 1. Розгляд справи № 207/1585/16-ц Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська тривав до жовтня 2017 року. В цей період Банком було укладено з громадянином РФ ОСОБА_3 (покупцем) Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 15.09.2016 (майно за іпотечним договором 2 за адресою: АДРЕСА_2 ), в результаті укладення якого було частково погашено кредитну заборгованість.

Враховуючи часткове задоволення вимог Банку від продажу майна в АР Крим, 16.11.2016 року банком було уточнено позовні вимоги у справі №207/1585/16-ц та виключено з розрахунку заборгованість по тілу кредиту у розмірі 4020000,00 грн., процентам у розмірі 406405,48 грн., штрафним санкціям у розмірі 823462,41 грн.

Відповідно до рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 03.10.2017 року у справі №207/1585/16-ц, було звернено стягнення на майно за іпотечним договором 2 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 7197637,06 гривень, з яких: сума індексу інфляції за простроченою заборгованістю за кредитом - 2512500,00 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами 1425977,85 грн., сума індексу інфляції за простроченою заборгованістю за нарахованими процентами 448606,98 грн., пеня 2221234,15 грн., штраф за невиконання умов іпотечного договору 244720,00 грн., три відсотки 344598,08 грн.

В той же час майновим поручителем ОСОБА_2 було подано позов до Дніпровського районного суду м. Києва про визнання недійсним Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 15.09.2016, в результаті розгляду якого було задоволено позов (рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25.10.2017 у справі №755/17786/16-ц).

На виконання зазначеного рішення 20.11.2017 року між ОСОБА_3 та Банком було проведено добровільну реституцію. Внаслідок чого з 20.11.2017 року відновилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 4426405,48 грн. (заборгованість по кредиту у розмірі 4 020 000,00 грн. та процентам за кредитом у розмірі 406 405,48 грн.).

17.01.2018 року ОСОБА_1 було добровільно виконано рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 03.10.2017 у справі №207/1585/16-ц, та продано майно за іпотечним договором 2, погашено заборгованість у розмірі 1 000 000 грн. Зазначені кошти було направлено на погашення заборгованості за процентами.

Станом на 11.01.2019 року заборгованість за кредитним договором (без врахування індексу інфляції, 3% річних, пені та штрафів) складає: кредит - 4020000,00 грн., Проценти - 2510919,42 грн.

Відповідно до п.п. 5.6., 5.7., 5.12., 5.13. Кредитного договору при наявності простроченої заборгованості за кредитом та процентами, Кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту з одночасною сплатою процентів за фактичний час користування кредитним ресурсами та штрафних санкцій.

Відповідно до п.7.4. кредитного договору визначено, що оозірвання цього договору може бути здійснене шляхом направлення письмового повідомлення позичальнику письмового повідомлення за 5 календарних днів до дати розірвання та є підставою для стягнення Банком з позичальника кредиту, отриманого за цим договором, процентів за користування кредитом, штрафних санкцій та відшкодування збитків. У разі розірвання цього договору кредитор продовжує нараховувати, а Позичальник сплачувати у терміни, встановлені п.5.7. цього договору, проценти за користування кредитом до повного повернення заборгованості за кредитом.

Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду про стягнення простроченої заборгованості за нарахованими процентами за період з 26.07.2015 по 25.10.2016 у сумі 906349,75 грн.

Від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити узадоволенні позовних в повному обсязі, а провадження у справі закрити, зазначила, що в порушення ч.3 ст.58 ЦПК України позовна заява підписана і подана до суду заступником голови - начальником юридичного управління Банку Логвиненко Е. В., яка не мала повноважень на зазначені дії від імені Банку про що свідчить надана банком копія витягу з ЄДРПОУ. Крім того, судом не перевірено чи є в іншому суді спір між цими сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав, тоді як ПАТ "Комерційний Банк "Земельний капітал" до подачі даного позову в Баглійский районний суд м. Дніпродзержинська, в Феодосійському міському суді Республіки Крим 11.01.2019 року зареєстрував позовну заяву до відповідачки та її колишнього чоловіка - ОСОБА_2 , в яку було включено і питання про борг з процентів за вищевказаним кредитним договором, що розглядається і в Баглійському районному суді м. Дніпродзержинська, що є неприпустимим. Зазначені обставини підтверджують незаконність і необгрунтованість зазначеного позову та свідчать про те, що це є підставою для відмови у відкритті цивільного провадження. А в даному випадку, коли вже цивільне провадження за позовом відкрито, провадження у даній справі підлягає припиненню. Термін дії кредитного договору визначено з дня видачі кредиту до повного погашення кредиту. Однак, у зв`язку з допущеними відповідачкою порушеннями умов кредитного договору, Банком виставлено 15 травня 2014 року вимогу - на протязі 5-ти днів з дня отримання цієї вимоги достроково погасити зобов`язання за кредитним договором № 003-2014 від 05.03.2014 року з одночасною виплатою відсотків за фактичний час використання кредитними ресурсами. Зазначені обставини свідчать про те, що Банк, використовуючи своє право вимоги дострокового погашення заборгованості за кредитним договором, за своєю ініціативою змінив термін виконання відповідачкою своїх зобов`язань за вищевказаним кредитним договором (по суті припинив дію договору) і з цього моменту втратив право нарахування як штрафних санкцій, так і відсотків. Позивач неправомірно просить суд стягнути з ОСОБА_1 нарахован відсотки в розмірі 906 349,75 грн. за період з 26.07.2015 р. по 25.10.016 р., оскільки за період з 26.07.2015 р. по 20 січеня 2016 р. позивачем втрачено строк позовної давності.

Заявлене клопотання про закриття провадження у суді представник відповідача наприкінці судового розгляду фактично не підтримав та просив ухвалити суд рішення про відмову у позові.

Від представника позивача ОСОБА_4 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник зазначила наступне. В позовній заяві позивачем надано власне письмове підтвердження що АТ «КБ «Земельний капітал» не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Щодо посилання відповідача на позов в Феодосійському міському суді Республіки Крим зазначила, що внаслідок збройної агресії Російської Федерації Автономна Республіка Крим є тимчасово окупованою територією (ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»). Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Таким чином, підтверджує, що АТ «КБ «Земельний капітал» не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Крім того, строки переривання перебігу позовної давності відбувалися внаслідок звернення позивачем до судів з відповідними позовними заявами. 05 березня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір. У зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором банк звернувся до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором (майно в Автономній Республіці Крим), внаслідок чого було ухвалено рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17.12.2014 у справі № 755/21496/14) про задоволення позову у повному обсязі. В подальшому у зв`язку з неможливістю фактичного виконання рішення суду від 17.12.2014 у справі №755/21496/14 (причина - тимчасова окупація АР Крим) в червні 2016 року банк звернувся до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором (майно у м. Дніпродзержинськ/Кам`янське).

Розгляд справи № 207/1585/16-ц Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська тривав до жовтня 2017 року. В цей період банком було укладено з громадянином РФ ОСОБА_3 (покупцем) Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 15.09.2016 (майно за іпотечним договором за адресою: АДРЕСА_2 ), в результаті укладення якого було частково погашено кредитну заборгованість.

Враховуючи часткове задоволення вимог банку від продажу майна в АР Крим, 16.11.2016 року банком було уточнено позовні вимоги у справі № 207/1585/16-ц та виключено з розрахунку заборгованість по тілу кредиту у розмірі 4020000,00 грн., процентам у розмірі 406405,48 грн., штрафним санкціям у розмірі 823462,41 грн.

Відповідно до рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 03.10.2017 у справі №207/1585/16-ц, яке 17.10.2017 року набрало законної сили, було звернено стягнення на майно за іпотечним договором (у м.Дніпродзержинськ/Кам`янське) в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 7197637,06 гривень, з яких: сума індексу інфляції за простроченою заборгованістю за кредитом - 2512500,00 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами 1425977,85 грн. (за період з 05.03.2014 по 14.09.2016), сума індексу інфляції за простроченою заборгованістю за нарахованими процентами 448606,98 грн., пеня 2221234,15 грн., штраф за невиконання умов іпотечного договору 244720,00 грн., три відсотки 344598,08 грн.

В той же час майновим поручителем ОСОБА_2 було подано позов до Дніпровського районного суду м. Києва про визнання недійсним Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 15.09.2016 року, в результаті розгляду якого було задоволено позов (рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 25.10.2017 у справі №755/17786/16-ц).

На виконання зазначеного рішення 20.11.2017 року між ОСОБА_3 та Банком було проведено добровільну реституцію.

Внаслідок чого з 20.11.2017 року відновилась заборгованість за кредитним договором. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Таким чином, вищевказані факти свідчать про те, що строки перебігу позовної давності переривалися неодноразово внаслідок звернень позивача до судів. 17.10.2017 року розпочався новий перебіг позовної давності за кредитним договором. 25.01.2019 року позивач звернувся до суду про стягнення заборгованості, що свідчить про те, що позивачем не пропущено строки звернення до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Окрім того, в даній судовій справі позивач стягує проценти за кредитним договором за період з 26.07.2015 по 25.10.2016 у розмірі 906349,75 грн., нарахування правомірності яких вже встановлено в рішенні Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 03.10.2017 у справі №207/1585/16-ц, яке 17.10.2017 року набрало законної сили. Відповідно до ч. 4 ст.82 ЦПК України зазначені обставини є встановленими та не підлягають доказуванню. По-друге, строки позовної давності перервалися внаслідок вчинення відповідачем дії, що свідчить про визнання нею свого боргу.

17.01.2018 року ОСОБА_1 було добровільно виконано рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 03.10.2017 у справі №207/1585/16-ц, та продано майно за іпотечним договором (майно у м.Дніпродзержинськ/Кам`янське), частково погашено заборгованість у розмірі 1 000 000 грн. Зазначені кошти було направлено на погашення заборгованості за процентами, нарахованими за період з 05.03.2014 по 25.07.2015.

Станом на 11.01.2019 заборгованість за кредитним договором (без врахування індексу інфляції, 3% річних, пені та штрафів) складає: Кредит - 4020000,00 грн., Проценти - 2510919,42 грн.

Даний факт додатково свідчить про те, що строк позовної давності також переривався та розпочався новий з 17.01.2018 року внаслідок сплачення ОСОБА_1 боргу за кредитним договором.

Від представника відповідача адвоката Сімонян Е.Р. до суду надійшли заперечення, в яких представник просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, зазначив, що в постанові від 24 квітня 2019 року у справі N 523/10225/15-ц ВП ВС дійшла до висновку, що звернення з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки не перериває перебіг строку позовної давності за вимогами по поверненню кредиту. Отже, строк позовної давності в зв`язку із зверненням 03.10.2017 року до Баглійського районного суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки не переривається, та відповідно не починається новий строк на обчислення позовної давності. Представник позивача у відповіді на відзив зазначає, що 17.01.18 р. відповідачка добровільно виконала рішення Баглійського районного суду від 03.10.2017 р. у справі 207/1585/16-ц та продала майно за іпотечним договором та частково погасила заборгованість у розмірі 1000000 (один мільйон грн). Зазначені кошти були направлені на погашення заборгованості за процентами за період з 05.03.2014 р. по 25.07.2015 р. На підтвердження оплати банк надає, платіжне доручення № 1 від 17 січня 2018 р. У правовій позиції ВСУ від 23.11.2016 року по справі № 6-2104цс 16 зазначено, що вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, якщо такі дії вчинено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. В тексті постанови ВСУ зазначено, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про переривання строку позовної давності, керуючись лише наданим банком розрахунком, без підтвердження квитанціями, касовими ордерами та іншими документами, що засвідчують здійснення платежу особисто позичальником та визнання ним боргу, оскільки відповідач заперечував вчинення цих дій. З аналогічних підстав ухвалою ВССУ від 07.06.2017 року було скасовано рішення по справі № 6-18131св16. Тобто, представником позивача не доведено факту особистої та добровільної сплати відповідачем вказаної суми на рахунок позивача. А вказані вище кошти були зараховані від реалізації іпотечного майна покупцем вказаного майна на вимогу іпотекодержателя. Відповідно п. 1.1. Договору №003-2014 від 05.04.2014 р. строк погашення заборгованості по кредиту є 04 березня 2017 р. Також, представник позивача у позовній заяві зазначає, що позивачем 15.05.2014 р. направлялася вимога про погашення заборгованості та дострокове повернення суми боргу протягом 5-й днів, тобто до 20.05.2014 р. Велика Палата прийшла до такого висновку у своїй Постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12. У зазначеному судовому рішенні суд розділив поняття «строк договору» та «строк/термін виконання зобов`язання». Колегія суддів зазначає, що зазначені строки можуть збігатися, а можуть бути відмінними, наприклад, коли сторони погодили конкретні терміни сплати кредиту за договором, проте вказали, що договір діє до повного виконання зобов`язань за таким договором. Таким чином, договір припинив свою дію 21.05.2014 р., тобто строк позовної давності сплив 22.05.2017 р., відповідно позовна заява від 23.01.2019 р. подана позивачем із порушенням строків позовної давності майже на два роки. А вимога про нарахування процентів за період з 26.07.2015 р. по 25.10.2016 р. є необгрунтованими та є всі підстави для відмови у позові в повному обсязі. Навіть, якщо припустити, що перебіг строку позовної давності переривався, то у позивача можливе поновлення лише того права, яке існувало на момент ймовірного переривання такого строку - стягнення 3% річних та інфляційних витрат.

Протягом розгляду справи в суді позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, потім заяву про зменшення розміру позовних вимог, в результаті чого розмір позовних вимог відповідав первісно заявленому у позові. В судовому засіданні представник позивача адвокат Васильєва О.В. підтримала позовну заяву в її первісній редакції та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Сімонян Е.Р. в судовому засіданні просять відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи адвокат Солоний В.Д. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову,

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, взявши до уваги позицію сторін, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 05 березня 2014 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Земельний капітал», правонаступником якого є Акціонерне товариство "Комерційний банк "Земельний капітал" був укладений Кредитний договір № 003-2014, згідно з яким позичальник отримав кредит в розмірі 4 020 000 (чотири мільйони двадцять тисяч) гривень, строком погашення 04.03.2017 року і графіком погашення кредитної заборгованості та сплатою процентів з розрахунку 18 % річних. Свої зобов`язання за кредитним договором позивач виконав вчасно та в повному обсязі перерахував кредитні кошти на рахунки позичальника, що підтверджується клопотанням позичальника, меморіальними ордерами та виписками по рахункам.

З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, 05.03.2014 року між Банком та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір №003-2014-1-І, згідно з яким в іпотеку було передано: торгівельний комплекс за адресою: АДРЕСА_1 .

З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, 05.03.2014 року між Банком та фізичною особою ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір №003-2014-2-І, згідно з яким в іпотеку було передано: житловий будинок та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно до п.5.6. та п.5.7. Кредитного договору, Позичальник зобов`язався забезпечувати повне погашення суми кредиту та перераховувати проценти за користування кредитом 30 (31) числа кожного місяця на рахунок, вказаний в кредитному договорі. Позичальник порушив умови Кредитного договору та не виконував зобов`язання щодо погашення кредиту та сплати процентів за користування кредитом.

У зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором Банк звернувся до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором 2 (майно в Автономній Республіці Крим), внаслідок чого було ухвалено рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17.12.2014 у справі №755/21496/14) про задоволення позову у повному обсязі.

В подальшому у зв`язку з неможливістю фактичного виконання рішення суду від 17.12.2014 у справі № 755/21496/14 у зв`язку з тимчасовою окупацією АР Крим, у червні 2016 року Банк звернувся до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором 1. Розгляд справи № 207/1585/16-ц Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська тривав до жовтня 2017 року. В цей період Банком було укладено з громадянином РФ ОСОБА_3 (покупцем) Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 15.09.2016 (майно за іпотечним договором 2 за адресою: АДРЕСА_2 ), в результаті укладення якого було частково погашено кредитну заборгованість.

Враховуючи часткове задоволення вимог Банку від продажу майна в АР Крим, 16.11.2016 року банком було уточнено позовні вимоги у справі №207/1585/16-ц та виключено з розрахунку заборгованість по тілу кредиту у розмірі 4020000,00 грн., процентам у розмірі 406405,48 грн., штрафним санкціям у розмірі 823462,41 грн.

Відповідно до рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 03.10.2017 року у справі №207/1585/16-ц, було звернуто стягнення на майно за іпотечним договором 2 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 7197637,06 гривень, з яких: сума індексу інфляції за простроченою заборгованістю за кредитом - 2512500,00 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами 1425977,85 грн., сума індексу інфляції за простроченою заборгованістю за нарахованими процентами 448606,98 грн., пеня 2221234,15 грн., штраф за невиконання умов іпотечного договору 244720,00 грн., три відсотки 344598,08 грн.

В той же час майновим поручителем ОСОБА_2 було подано позов до Дніпровського районного суду м. Києва про визнання недійсним Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 15.09.2016, в результаті розгляду якого було задоволено позов (рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25.10.2017 у справі №755/17786/16-ц).

На виконання зазначеного рішення 20.11.2017 року між ОСОБА_3 та Банком було проведено добровільну реституцію. Внаслідок чого з 20.11.2017 року відновилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 4426405,48 грн. (заборгованість по кредиту у розмірі 4 020 000,00 грн. та процентам за кредитом у розмірі 406 405,48 грн.).

17.01.2018 року ОСОБА_1 було добровільно виконано рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 03.10.2017 у справі №207/1585/16-ц, та продано майно за іпотечним договором 2, погашено заборгованість у розмірі 1 000 000 грн. Зазначені кошти було направлено на погашення заборгованості за процентами.Таким чином було перервано строк позовної давності, відлік якого розпочався від 17.01.2018, тобто від дати часткового виконання зобов`язання боржником.

Розмір процентів за кредитним договором за період з 26.07.2015 по 25.10.2016 у розмірі 906349,75 грн. та правомірність їх нарахування встановлено рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 03.10.2017 у справі №207/1585/16-ц, яке 17.10.2017 року набрало законної сили. Відповідно до ч. 4 ст.82 ЦПК України зазначені обставини є встановленими та не підлягають доказуванню.

Станом на 11.01.2019 року заборгованість за кредитним договором (без врахування індексу інфляції, 3% річних, пені та штрафів) складає: кредит - 4020000,00 грн., проценти - 2510919,42 грн.

Відповідно до п.п. 5.6., 5.7., 5.12., 5.13. Кредитного договору при наявності простроченої заборгованості за кредитом та процентами, Кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту з одночасною сплатою процентів за фактичний час користування кредитним ресурсами та штрафних санкцій.

Відповідно до п.7.4. кредитного договору визначено, що оозірвання цього договору може бути здійснене шляхом направлення письмового повідомлення позичальнику письмового повідомлення за 5 календарних днів до дати розірвання та є підставою для стягнення Банком з позичальника кредиту, отриманого за цим договором, процентів за користування кредитом, штрафних санкцій та відшкодування збитків. У разі розірвання цього договору кредитор продовжує нараховувати, а Позичальник сплачувати у терміни, встановлені п.5.7. цього договору, проценти за користування кредитом до повного повернення заборгованості за кредитом.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України у кредитному договорі може бути передбачено сплату процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Такі проценти може бути стягнуто кредитодавцем і після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 5017/1987/2012).

Враховуючи викладене, суд вважає вимоги позивача про стягнення простроченої заборгованості за нарахованими процентами за період з 26.07.2015 по 25.10.2016 у сумі 906349,75 грн. такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк - ч. 1 ст. 530 ЦК України.

За нормами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і сплата неустойки.

В силу ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити в повному обсязі позовні вимоги Акціонерного товариства "Комерційний банк "Земельний капітал" до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , - про стягнення заборгованості за кредитним договором

У зв`язку із задоволенням позовних вимог в повному обсязі, суд керуючись ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім у справі судові витрати: судовий збір в сумі 13595 грн. 25 коп.

Виходячи з викладеного, керуючись ст. ст. 526, 527, 530, 629, 1046, 1049 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263 - 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Задовольнити позовні вимоги Акціонерного товариства "Комерційний банк "Земельний капітал" до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , - про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ), на користь Акціонерного товариства "Комерційний банк "Земельний капітал"(, м. Дніпро, пр-т Пушкіна 15) заборгованість за простроченими нарахованими процентами за період з 26.07.2015 року по 25.10.2016 року за кредитним договором №003-2014 від 05.03.2014 року в розмірі 906349 (дев`ятсот шість тисяч триста сорок дев`ять) гривень 75 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Комерційний банк "Земельний капітал"судовий збір в сумі 13595 (тринадцять тисяч п`ятсот дев`яносто п`ять) грн. 25 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

В судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, тому зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 09 листопада 2020 року.

Суддя Погребняк Т.Ю.