Справа № 180/1271/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 р. Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Янжули О.С.

при секретарі - Котовій Н.С.

за участю: представника позивача - адвоката Левченка А.В.

представника відповідача - адвоката Сосєдко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Марганець, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері, -

В С Т А Н О В И В:

21 серпня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що відповідач по справі є її рідним сином, інших дітей вона не має, її син ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , її чоловік також помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сама вона, на теперішній час, є пенсіонером, проживає сама, у зв`язку з її віком, вона практично паралізована, пересувається з паличкою, працювати вона не має можливості, оскільки є немічною людиною. За станом здоров`я, їй встановлено третю групу інвалідності безстроково. Її щомісячний дохід складається з мінімальної пенсії. Маючи такі захворювання, як хворобу серця, перенесений інсульт, хромоту та скованість рухів нижніх кінцівок і хребта, їй необхідне постійне медикаментозне лікування, придбання ліків та систематичне знаходження у лікарні на стаціонарному лікуванні. На все це необхідні значні грошові кошти, а та сума, якою її забезпечує держава, їй не вистачає. Ніяких інших джерел доходів та видів допомог вона не отримує. ЇЇ єдиний син - ОСОБА_2 так, як інших дітей вона не має, добровільно надавати їй матеріальну допомогу відмовляється, хоча є забезпеченою людиною, він працює на шахті 3/5 АТ «МГЗК» підземним електрослюсарем, отримує достатньо високу заробітну плату, має автомобіль, скутер, дві квартири, одну з яких здає в оренду, дітей не має, його дружина також працює, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду з даним позовом.

Просить суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі ј частини від усіх видій заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати подачі позову і до її смерті, допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою суду від 17 вересня 2020 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того, відповідачам було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

22.10.2020 року представник відповідача - адвокат Сосєдко В.В. надав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає, в їх задоволенні просить відмовити, з тих підстав, що його мати ухилялась від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до нього, не займалася його вихованням, не дбала про нього, матеріально його не утримувала. Він з 1986 року по 1995 роки виховувався державою, бо навчався і жив в школі-інтернаті, та у бабусі по матері - ОСОБА_4 . Він вимушений був сам дбати про себе, винаймати собі житло та з раннього віку працювати. Його бабуся по матері - ОСОБА_4 навіть зверталася до суду із заявою про позбавлення останньої батьківських прав по відношенню до нього, однак рішення по справі прийнято не було з тих підстав, що ОСОБА_1 виїхала за межі м. Марганець в невідомому напрямку. Між позивачкою та відповідачем ніколи не було родинних стосунків, як між матір`ю та сином. Коли ОСОБА_2 дев`ять місяців лікувався в лікарні м. Дніпро, його матір ОСОБА_1 жодного разу його не відвідала. Його бабуся ОСОБА_6 знаючи, що онук є сиротою, при житті подарувала йому квартиру. Його друга бабуся - ОСОБА_7 з цих же підстав також подарувала йому квартиру. Матір ніколи не цікавилася життям свого сина, лише займалася своїм особистим життям, матеріально йому ніколи не допомагала. З 1995 року і по цей час ОСОБА_2 працює на шахті 3/5 АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», сам дбає про себе та свою сім`ю. Відповідач не допомагає позивачу матеріально оскільки все своє життя він не відчував поруч із собою матері, її підтримку та турботу. І лише завдяки ставленню матері до нього, як до сина, останньому з раннього віку прийшлося дуже скрутно устатковувати своє життя та з малолітства працювати.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Левченко А.В. позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просив їх задовільнити у повному обсязі, підтвердив обставини викладені у відзиві, проти них не заперечував, зазначив, що відповідач дійсно проживав та навчався в інтернаті, вихованням займалася бабуся. Пояснив, що тоді були скрутні часи і позивач була вимушена залишити дитину в інтернаті.

Представник відповідача - адвокат Сосєдко В.В. у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, проти їх задоволення заперечував, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, в задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, за наступних підстав.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Частиною 2 ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що також не заперечувалося представником відповідача у відзиві на позовну заяву, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 , виданого повторно 18 серпня 2020 року відділом реєстрації актів цивільного стану Марганецького міського управління юстиції Дніпропетровської області ( а.с. 8).

Копією паспорта громадянина України НОМЕР_2 , виданого 21 серпня 2000 року підтверджується, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Марганці Дніпропетровської області ( а.с. 3).

На даний час вона значиться зареєстрованою та проживає у квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 3, зв. стор.), проживає одна.

Позивач ОСОБА_1 являється інвалідом 3-ї групи за загальним захворюванням, безстроково, що підтверджується копією довідки МСЕК Серії 12 ААА №643706 від 07.03.2017 року (а.с. 4).

Із довідки про доходи № 6761 7177 3505 1798 від 18.08.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Нікопольському об`єднаному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області та отримує пенсію по інвалідності, середній розмір якої становить, 2100,00 гривень на місяць ( а.с. 11).

Із копії свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_3 , виданого повторно 28 лютого 2007 року вбачається, що чоловік позивачки - ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6).

Відповідно до численних виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, консультативних висновків, чеків на придбання ліків, позивачка ОСОБА_1 , має проблеми зі здоров`ям, потребує у постійному медикаментозному лікуванні, придбанні ліків та систематично знаходиться у лікарні на стаціонарному лікуванні, що потребує значних грошових коштів.

Як зазначає позивач у позові, що за станом свого здоров`я вона є немічною людиною та знаходиться на межі бідності, оскільки всі свої кошти вона витрачає на своє лікування та придбання ліків. Вона навіть не може забезпечити себе предметами першої необхідності. ЇЇ єдиний син - ОСОБА_2 , який є повнолітньою та працездатною особою, являється забезпеченою людиною, до теперішнього часу він працює на шахті 3/5 АТ «МГЗК» підземним електрослюсарем, отримує достатньо високу заробітну плату, однак категорично відмовляється добровільно надавати їй матеріальну допомогу. За таких життєвих обставин вона вимушена звернутися до суду з даним позовом.

Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Ця моральна норма була спочатку зафіксована на конституційному рівні, а потім знайшла своє відображення в Сімейному кодексу України.

Безсумнівно, неможливо змусити дорослих повнолітніх дітей любити і поважати своїх батьків. Доброта, порядність, чесність, є етичними поняттями, а не юридичними. Тим не менш потрібно пам`ятати, що однією з основних цілей регулювання сімейних відносин відповідно до частини другої статті 1 Сімейного кодексу України, є утвердження почуття обов`язку перед батьками.

Відповідно до частини першої, третьої статті 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування.

Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України) не є абсолютним.

Так, якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.

Як роз`яснено у пункті 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим, суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст.204 СК).

Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено частиною першою статті 204 СК України.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин.

Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей не впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька.

Відповідно до статті 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Верховний Суд у постанові від 10.10.2018р. у справі № 301/160/17 (провадження № 61-28415св18) виходив з того, що необхідність стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків має визначатися залежно від їх матеріального становища. При цьому до уваги має братися отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги.

Частиною 1 статі 204 СК України визначено, що дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків.

Представник відповідача - адвокат Сосєдко В.В. у судовому засіданні та у відзиві на позовну заяву, наданого суду 22.10.2020 року, просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки вона, не забезпечила його належним вихованням, матеріальним утриманням та материнською любов`ю, а навпаки ухилялася від виконання своїх батьківських обов`язків, жила своїм життям. Відповідач з вказаних причин, з шести рокі навчався та проживав у школі-інтернаті та у бабусі по материнській лінії - ОСОБА_9 , яка у міру своїх можливостей дбала про нього та матеріально утримувала, з 15 років він вимушений був працювати, щоб оплачувати винаймане житло і матеріально себе утримувати. Відповідач не допомагає позивачу матеріально з тієї причини, що все своє життя він не відчував поруч із собою матір, її підтримку та турботу. І лише завдяки такому ставленню матері до сина, останньому з раннього віку прийшлося дуже скрутно устатковувати своє життя та з малолітства працювати.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Викладені у відзиві обставин не заперечувались представником позивача по справі.

Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 13.04.2016р. у справі № 6-3066цс15.

Позивач обґрунтувала свої позовні вимоги, посилаючись на те, що вона є непрацездатною, отримує пенсію, яку витрачає на своє лікування та придбання ліків. Коштів, необхідних для забезпечення її життєдіяльності, їй не вистачає, а тому зважаючи на скрутне матеріальне становище вона потребує матеріальної допомоги, яку має можливість надавати їй її повнолітній, працездатний син.

Однак, згідно з Законом України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999р. № 966-XIV прожитковий мінімум - вартісна оцінка споживчого кошика, що включає мінімальні набори продуктів харчування, непродовольчих товарів і послуг, необхідних для збереження здоров`я людини і забезпечення його життєдіяльності. Основні положення, що визначають порядок формування споживчого кошика і використання прожиткового мінімуму.

Законом України від 14 листопада 2019 року № 294-1Х «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено такі розміри основних мінімальних соціальних стандартів у 2020 році зокрема осіб, які втратили працездатність: з 01 січня 2020 року - 1638 гривень, з 01 липня - 1712 гривень, з 01 грудня - 1769 гривень.

Отже, станом на листопад 2020 року (стан розгляду справи) розмір прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність становить 1712 гривень.

Згідно довідки про доходи № 6761 7177 3505 1798 від 18.08.2020 року ( а.с. 11), розмір щомісячної пенсії ОСОБА_1 складає: лютий 2020 року- 2000,00 грн.: березень 2020 року - 2000,00 грн.: квітень 2020 року -2000,00 грн.; травень 2020 року- 2100,00 грн.; червень 2020 року - 2100,00 грн. липень 2020 року- 2100,00 грн. , сукупний дохід за період з лютого 2020 року по липень 2020 року складає - 12300,00 грн.

Таким чином, із наданої позивачем довідки від 18.08.2020 року за № 6761 7177 3505 1798 вбачається, що розмір пенсії, отримуваної ОСОБА_1 , перевищує розмір прожиткового мінімуму для непрацездатної особи, встановлений державою.

Отже позивач, на момент розгляду даної справи, отримує пенсією по інвалідності у розмірі, що забезпечує їй прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, батьківські обов`язки відносно відповідача не виконувала, матеріальної допомоги на його утримання не надавала, а навпаки злісно ухилялася від виконання батьківських обов`язків, дитина проживала в інтернаті, вихованням та утриманням. В силу своїх можливостей, займалася інша людина - бабуся, у зв`язку з чим, суд не знаходить законних підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати віднести за рахунок держави.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 263-265, 273, 274, 275, 279, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 202,203,205 Сімейного Кодексу України, - суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Марганецький міський суд Дніпропетровської області.

Дата складення повного тексту судового рішення 12 листопада 2020 року.

Суддя: О. С. Янжула