Провадження № 2/641/371/2020 Справа № 641/8104/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року м. Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Ященко С.О.,

за участю секретаря судового засідання Сідорова Д.О.,

представника позивача Карасава О.П.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідачів Чуб С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові за правилами загального позовного провадження цивільну справу № 641/8104/19

позивач: ОСОБА_2

відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю "ТБ Слобожанщина"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Жиляєва Ніна Володимирівна

про визнання недійсним договору комісії, договору купівлі - продажу транспортного засобу, визнання права власності на транспортний засіб та витребування майна з чужого незаконного володіння,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю "ТБ Слобожанщина", третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Жиляєва Ніна Володимирівна, в якому просить:

- визнати недійсним договір комісії № 5676/19/016187 від 13.03.2019 року, укладений між ТОВ "ТБ Слобожанщина" та ОСОБА_2 в особі ОСОБА_1 стосовно автомобіля HYUNDAI GRANDEUR, 2009 року випуску, чорного кольору, номер VIN НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 ;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу № 5676/19/016187 від 13.03.2019 року, укладений між ТОВ "ТБ Слобожанщина" та ОСОБА_3 стосовно автомобіля HYUNDAI GRANDEUR, 2009 року випуску, чорного кольору, номер VIN НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 (нині - НОМЕР_3 );

- визнати за ОСОБА_2 право власності на транспортний засіб HYUNDAI GRANDEUR, 2009 року випуску, чорного кольору, номер VIN НОМЕР_1 ;

- витребувати майно - транспортний засіб HYUNDAI GRANDEUR, 2009 року випуску, чорного кольору, номер НОМЕР_4 , від ОСОБА_3 з чужого незаконного володіння на користь ОСОБА_2 та передати ключі на вказаний транспортний засіб;

- покласти на відповідачів судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона є власником транспортного засобу HYUNDAI GRANDEUR, 2009 року випуску, чорного кольору, номер VIN НОМЕР_1 . 17.07.2017 року за нотаріально посвідченою довіреністю вона передала ОСОБА_1 право управління вказаним транспортним засобом. 30 серпня 2018 року за заявою ОСОБА_2 приватним нотаріусом ХМНО Жиляєвою Н.В. було анульовано вказану довіреність. В кінці серпня 2019 року позивач дізналась, що 13.03.2019 року за договором купівлі-продажу її автомобіль було зареєстровано на нового власника в Територіальному сервісному центрі МВС № 6341. У відповідь на адвокатський запит в кінці вересня 2019 року Територіальний сервісний центрі МВС № 6341 надав копії документів та відповідь, з якої вбачається, що ОСОБА_1 уклав від імені ОСОБА_2 з Товариством з обмеженою відповідальністю «ТБ Слобожанщина» договір комісії № 5676/19/016187 від 13 березня 2019 року, згідно якого ТОВ «ТБ Слобожанщина» зобов`язалося за дорученням ОСОБА_2 здійснити продаж транспортного засобу HYUNDAI GRANDEUR, 2009 року випуску, номер VIN НОМЕР_1 , номер знак НОМЕР_2 за 49 000, 00 грн. В подальшому цього ж дня ТОВ "ТБ Слобожанщина" на підставі вищевказаного договору комісії уклало з ОСОБА_3 договір купівлі - продажу транспортного засобу, що належав ОСОБА_2 Продаж транспортного засобу було здійснено без згоди позивача як власника автомобіля, на підставі довіреності, яка була скасована.

На момент укладення договору комісії і договору купівлі-продажу транспортного засобу, останній було придбано ОСОБА_3 в особи, яка не мала право відчужувати це майно - ОСОБА_1 , а тому, на думку позивача, вона має право на підставі ст. 388 ЦК України витребувати своє майно з чужого незаконного володіння.

Оскільки автомобіль HYUNDAI GRANDEUR, 2009 року випуску, номер VIN НОМЕР_1 , номер знак НОМЕР_2 , було перереєстровано за договором купівлі-продажу на сторонню особу, на думку позивача, є підстави для визнання на нею права власності на транспортний засіб.

З огляду на викладене, ОСОБА_2 звернулась до суду з цим позовом.

Відповідачем ОСОБА_1 01.11.2019 року подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування свого відзиву ОСОБА_1 посилається на те, що 17.07.2017 року за нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_2 передала йому разом з технічним паспортом право управління транспортним засобом HYUNDAI GRANDEUR, чорного кольору, номер VIN НОМЕР_1 , 2009 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 . За весь час користування автомобілем за довіреністю від позивача до відповідача не надходило жодних претензій щодо користування та вимог повернення зазначеного транспортного засобу. У звязку з небажанням позивача користуватися зазначеним транспортним засобом, ОСОБА_1 оформив договір купівлі-продажу автомобіля на ОСОБА_3 . Про анулювання довіреності, що відбулось 30.08.2018 року позивачу нічого не було відомо до моменту отримання позовної заяви. До позову не додано доказів його повідомлення про скасування довіреності від 17.07.2017 року на право управління транспортним засобом HYUNDAI GRANDEUR, чорного кольору, номер VIN НОМЕР_1 , 2009 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 .

Представник ОСОБА_2 адвокат Карасава О.П. 15.11.2019 року надав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що ОСОБА_1 при переоформлені автомобіля HYUNDAI GRANDEUR, який належав ОСОБА_2 , діяв недобросовісно, всупереч інтересам довірителя, вчинив дії з перевищенням своїх повноважень.

Відповідачем ОСОБА_3 27.11.2019 року подано до суду заперечення, в яких вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень ОСОБА_3 зазначає, що позивачем не було надано доказів наявності недобросовісної поведінки відповідачів.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.10.2019 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.10.2019 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено. Забезпечено позов шляхом накладення заборони вчиняти дії по відчуженню об`єкта рухомого майна: автомобіль HYUNDAI GRANDEUR, 2009 року випуску, чорного кольору, номер VIN НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_3 , який зареєстрований за ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_5 ), до вирішення спору по суті. Заборонено проводити реєстраційні дії щодо державної реєстрації права власності на рухоме майно: автомобіль HYUNDAI GRANDEUR, 2009 року випуску, чорного кольору, номер VIN НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_3 , який зареєстрований за ОСОБА_3 .

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.11.2019 року закрито підготовче провадження по справі та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

23.12.2019 року у судовому засіданні ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити. Додатково пояснила, що з відповідачем ОСОБА_1 з 2000 року по 2018 рік проживала однією сім`єю. У 2012 році завдяки її брату для їхньої з ОСОБА_1 сім`ї купили автомобіль HYUNDAI. Більшість часу на автомобілі їздив ОСОБА_1 . У 2017 році він попросив оформити нотаріальну довіреність на автомобіль, оскільки ОСОБА_1 має юридичну освіту, вона довіряла йому у вирішення юридичних питань, а тому не заперечувала проти видачі довіреності. При посвідченні довіреності у нотаріуса, у неї виникло питання щодо тексту довіреності, оскільки було зазначено про право продажу автомобіля, на що їй було пояснено, що це такий бланк і це формальність. У 2018 році сім`я розпалась, однак ОСОБА_1 продовжував користуватись автомобілем і пообіцяв виплатити позивачу його вартість, однак оскільки у нього фінансові труднощі, просив почекати. Проте позивач вирішила піти до нотаріуса та скасувати довіреність, щоб ОСОБА_1 не міг продати автомобіль. Після чергової зустрічі на початку 2019 році ОСОБА_1 гроші за автомобіль не повернув, тому вона йому усно сказала про скасування довіреності. Після звернення до адвоката з`ясувалось, що ОСОБА_1 13.03.2019 року здійснив продаж автомобіля за 49000грн., однак автомобіль коштує значно більше, тому вона вважає, що відповідач просто переоформив автомобіль на іншу особу, оскільки він і на теперішній час користується тим авто. Гроші їй ніхто не повернув, вартість автомобіля не компенсував. Продавати автомобіль вона не збиралась, не уповноважувала ОСОБА_1 шукати покупця.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Карасава О.П. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 13.02.2020 року у судовому засіданні проти позову заперечує. Пояснив, що автомобіль придбано у 2012 році на кошти, які він зайняв у свого рідного брата у м. Києві; брат, надаючи йому позику, ніяких розписок не вимагав. На той час з ОСОБА_2 у нього були довірчі відносини, а тому він оформив автомобіль на неї. Однак користувався автомобілем тільки ОСОБА_1 , позивач транспортним засобом ніколи не користувалась. Оскільки у 2017 році виникла необхідність у виїзді на автомобілі за кордон, ОСОБА_2 була оформлена довіреність. У 2018 році брат попросив повернути позичені кошти, тому він вирішив продати автомобіль. Продаж відбувся через біржу, при оформленні документів питань до справжності довіреності не виникало. Про скасування довіреності ОСОБА_2 йому нічого не повідомляла, про її скасування він дізнався з позовної заяви, чинність довіреності на момент продажу автомобіля не перевіряв. ОСОБА_3 сплатила йому кошти за автомобіль у сумі 49000грн., ці кошти ОСОБА_2 він не передавав.

Представник відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - адвокат Чуб С.В. в судовому засіданні проти позову заперечує, просить відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов.

Відповідач ТОВ "ТБ Слобожанщина" в судове засідання представника не направив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Жиляєва Ніна Володимирівна в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини.

З матеріалів справи судом встановлено, що 17.07.2017 року ОСОБА_2 на підставі усного договору доручення з повіреним уповноважила ОСОБА_1 бути її представником в органах ДАІ та всіх інших установах, підприємствах та організаціях, незалежно від їх підпорядкування і форми власності з питань, пов`язаних з вчиненням правочинів щодо експлуатування та розпорядження (продажу, обміну) належного ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 , виданого ВРЕР № 1 ГУМВСУ Харків 17.08.2012 року автомобіля HYUNDAI GRANDEUR, чорного кольору, номер VIN НОМЕР_1 , 2009 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , що підтверджується копією довіреності від 17.07.2017 року, посвідченої приватним нотаріусом ХМНО Жиляєвою Н.В., зареєстрованої в реєстрі за № 3688.

Відповідно до копії витягу № 37322226 від 30.08.2018 року про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей, припинено дію довіреності від 17.07.2017 року номер у реєстрі нотаріальних дій 3688 за заявою ОСОБА_2 з 30.08.2018 року, припинення дії довіреності зареєстровано приватним нотаріусом ХМНО Жиляєвою Н.В. 30.08.2018 року за № 82/01-16.

13.03.2019 року між ТОВ "ТБ Слобожанщина" та ОСОБА_2 в особі ОСОБА_1 укладено договір комісії № 5676/19/016187, за яким ТОВ "ТБ Слобожанщина" зобов`язалось за дорученням ОСОБА_2 за комісійну плату вчинити за рахунок ОСОБА_2 від свого імені один або декілька правочинів, щодо продажу транспортного засобу HYUNDAI GRANDEUR, чорного кольору, номер VIN НОМЕР_1 , 2009 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , за ціною не нижче 49 000 грн., про що свідчить копія вказаного договору комісії.

В подальшому 13.03.2019 року між ТОВ "ТБ Слобожанщина", що діяло на підставі договору комісії, та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу HYUNDAI GRANDEUR, чорного кольору, номер VIN НОМЕР_1 , 2009 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , ціна транспортного засобу за домовленістю сторін складала 49 000 грн., що підтверджується копією договору купівлі-продажу № 5676/19/016187 від 13.03.2019 року.

Згідно копії витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 27.08.2019 року транспортний засіб HYUNDAI GRANDEUR, чорного кольору, номер VIN - НОМЕР_1 , 2009 року випуску, 13.03.2019 року було перереєстровано на нового власника та видано номерний знак НОМЕР_3 .

Таким чином, між сторонами склались правовідносини щодо представництва за довіреністю та купівлі-продажу автомобіля, які регулюються нормами Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Згідно з ч.ч. 1 - 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частинами 1,2 ст. 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до приписів ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Згідно з ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У ч. 2 ст. 207 ЦК України зазначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1 ст. 237 ЦК України визначено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Статтею 238 ЦК України передбачено, що представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Відповідно до ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії.

Відповідно до частин першої та третьої статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин (частина перша статті 245 ЦК України).

Пунктом 2 частини першої статті 248 ЦК України визначено, що представництво за довіреністю припиняється у разі скасування довіреності особою, яка її видала.

Згідно з частинами другою та третьою статті 249 ЦК України особа, яка видала довіреність і згодом скасувала її, повинна негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність.

Відповідно до підпунктів 6.1, 6.2, 6.4 пункту 6 глави 4 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 22 лютого 2012 року № 296/5, особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної, може у будь-який час скасувати довіреність або довіреність, видану в порядку передоручення. Нотаріус, завідувач державного нотаріального архіву при одержанні заяви про скасування довіреності або передоручення робить про це відмітку на примірнику довіреності, що зберігається у справах нотаріуса, у державному нотаріальному архіві, і відмітку в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій. Повідомлення особи, яка видала довіреність, представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність, про скасування довіреності може бути оформлено нотаріусом згідно з цим Порядком шляхом передавання відповідної заяви.

Згідно з частиною третьою статті 249 ЦК України права та обов`язки щодо третіх осіб, що виникли внаслідок вчинення правочину представником до того, як він довідався або міг довідатися про скасування довіреності, зберігають чинність для особи, яка видала довіреність, та її правонаступників. Це правило не застосовується, якщо третя сторона знала або могла знати, що дія довіреності припинилася.

Отже, момент скасування довіреності та момент втрати нею чинності для представника та третіх осіб не збігаються. Скасована довіреність втрачає чинність для представника та третіх осіб з моменту настання першої із подій: або коли представник довідався або міг довідатися про скасування довіреності; або коли третя особа дізналась або могла дізнатись, що дія довіреності припинилася.

До настання такої події скасована довіреність є чинною для представника та третіх осіб, перед якими представник представляє інтереси довірителя. Відповідно, всі вчинені представником в цей час правочини є чинними і для довірителя.

Приписами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд зазначає, що позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами факт повідомлення ОСОБА_2 ОСОБА_1 про скасування нею довіреності від 17.07.2017 року та не підтверджено, коли саме повіреній особі стало відомо про скасування довіреності. Посилання позивача на усне повідомлення відповідачеві ОСОБА_1 про припинення дії довіреності не може бути прийнято судом у якості належного та допустимого доказу повідомлення представника.

Приймаючи до уваги викладене, суд зазначає, що позивачем не виконані вимоги статті 249 ЦК України щодо негайного повідомлення представника про скасування довіреності. Не надано також позивачем доказів повідомлення третіх осіб про припинення дії довіреності.

Посилання позивача та її представника в обгрунтування недійсності договорів на те, що ОСОБА_1 не передав ОСОБА_2 кошти у сумі 49000грн., отримані ним внаслідок відчуження автомобіля, на чинність договору комісії та договору купівлі-продажу не впливають; позивач не позбавлена можливості звернутись до суду з позовом про стягнення цих коштів.

З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору комісії та договору купівлі - продажу транспортного засобу HYUNDAI GRANDEUR, чорного кольору, номер VIN - НОМЕР_1 , 2009 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 .

З огляду на те, що права та обов`язки щодо третіх осіб, що виникли внаслідок вчинення правочину представником до того, як він довідався або міг довідатися про скасування довіреності, зберігають чинність для особи, яка видала довіреність, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання за позивачем права власності на спірний автомобіль та витребування його від ОСОБА_3 .

Крім того, суд зазначає, що згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 10 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину.

Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК.

Віндикація - це спосіб повернення індивідуально визначеного майна з чужого незаконного володіння за умови відсутності між сторонами договірних відносин щодо спірного майна, а реституція - це спосіб повернення сторін недійсного правочину у становище, яке існувало до його вчинення.

У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину, а вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння - тільки особі, з якою відсутні договірні відносини щодо спірної речі.

Таким чином, пред`явлення віндикаційного позову (ст. 388 ЦК України) та позову про визнання права власності (ст. 392 ЦК України) до сторони недійсного, на думку позивача, правочину є неналежним способом захисту порушеного права, оскільки майно в подальшому не відчужено набувачем за таким договором. Порушене право в такому випадку підлягає захисту з застосуванням положень ст. 216 ЦК України.

В п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 4, 10 - 13, 76 - 81, 263 - 265, 268, 273, 315-319 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю "ТБ Слобожанщина" про визнання недійсним договору комісії, договору купівлі - продажу транспортного засобу, визнання права власності на транспортний засіб та витребування майна з чужого незаконного володіння залишити без задоволення.

Витрати зі сплати судового збору покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через Комінтернівський районний суд м. Харкова.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_2 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКП НОМЕР_8 ).

Відповідач: ОСОБА_3 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКП НОМЕР_5 ).

Відповідач: ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_3 , РНОКП НОМЕР_9 ).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ТБ Слобожанщина" (адреса місцезнаходження: вул. Шевченка, 111А, м. Харків, ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Жиляєва Ніна Володимирівна (адреса місцезнаходження: вул. Чернишевського, 31а, м. Харків).

Повний текст рішення складено 24.02.2020 року.

Суддя С. О. Ященко