Справа № 299/1713/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 листопада 2020 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,

суддів: Мацунич М.В., Готра Т.Ю.,

з участю секретаря: Міца О.-Д.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Виноградівського районного суду від 27 листопада 2019року у справі № 299/1713/19 (Головуючий: Лешко В.В.),-

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні будинком, припинення житлового сервітуту та виселення з будинку.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 10 серпня 2002 року і до 15 лютого 2019 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась дочка ОСОБА_3 , яка проживає на даний час із батьком.

Після одруження з відповідачем сторони проживали у будинку батька позивача ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько і позивач ОСОБА_3 успадкувала будинок, що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17 лютого 2017 року, виданим приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Рішко О.І., зареєстрованим в реєстрі за № 370. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.02.2017 року, номер запису про право власності: 19087971.

05 жовтня 2018 року сторони припинили шлюбно-сімейні відносини. 09 жовтня 2018 року позивач звернулася із позовною заявою до суду про розірвання шлюбу.

Відповідач заперечував проти розлучення, психологічно на неї впливав, переслідував, а тому позивач змушена була тимчасово, на час розгляду справи, перейти жити до своєї тітки ОСОБА_5 , яка проживає по АДРЕСА_2 .

Рішенням Виноградівського районного суду від 15 лютого 2019 року шлюб з відповідачем розірвано.

Шлюб із відповідачем розірвано і його статус змінився з члена сім`ї власника на колишнього члена сім`ї власника, а тому за користування житлом зобов`язаний платити квартирну плату та проводити оплату за комунальні послуги.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 ЖК України.

У квітні 2019 року позивач направила відповідачу листа з проектом договору оренди, в якому запропонувала йому звільнити добровільно будинок або укласти договір оренди приміщення, щомісячно вносити плату за користування житлом та за комунальні послуги.

Станом на 10 квітня 2019 року заборгованість за спожитий газ становить 8 804,31 грн., про що вона отримала через CMC повідомлення.

За користування водою позивач оплатила за відповідача 350 грн.

Відповідач відмовляється від укладення договору найму/оренди, від плати за користування будинком, від плати за користування комунальними послугами.

Відповідач ОСОБА_2 житлом забезпечений, має постійне місце проживання у свого батька в АДРЕСА_3 , де він і зареєстрований.

Позивач, як власник будинку не може користуватись своєю власністю, тому проживає у родичів, відповідач і після розірвання шлюбу її переслідує, психологічно на неї впливає. Позивач переживає за своє життя, а тому не може проживати у своєму будинку разом із відповідачем, а іншого житла, крім спадкового будинку, у неї немає.

Посилаючись на вимоги ст. ст. 317, 319, 391, 406 ч. 2 ЦК України, ст. ст. 156, 162 ЖК України позивач просила постановити рішення, яким усунути перешкоди в користуванні будинком, припинити право сервітуту/користування/ відповідача на житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 та виселити його з цього будинку.

Рішенням Виноградівського районного суду від 27 листопада 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні будинком, припинення житлового сервітуту та виселення з будинку відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення суду, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для відмови у позові відсутні, так як у судовому засіданні належними доказами підтверджено, що відповідач є колишнім членом тсім`ї власника, сторони розлучені, спільно не живуть, не ведуть спільне господарство, позивач як власник будинку не може користуватись усім будинком, відповідач відмовляється від оплати квартирної плати за проживання та укладення договору оренди, має заборгованість по комунальним послугам, що підтверджено документально.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Дидинську Б.М., яка підтримала доводи викладені в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

ОСОБА_2 у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про що свідчить розписка про вручення йому поштового відправлення і дана обставина не перешкоджає розгляду справи у його відсутності відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 уклали шлюб 10 серпня 2002 року у РАЦСІ Виноградівського районного управління юстиції, за актовим записом № 124 і від даного шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після укладення шлюбу сторони проживали у будинку батьків позивача у АДРЕСА_1 і відповідач, як член сім`ї колишнього власника житлового будинку набув право користування чужим майном, яке по суті є сервітутом.

Право користування чужим майном визначено главою 32 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.02.2017 року спадкоємцем цілого житлового будинку з надвірними спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , який належав спадкодавцю ОСОБА_4 є його донька ОСОБА_1 (а.с. 10).

Рішенням Виноградівського районного суду від 15 лютого 2019 року шлюб між сторонами розірвано.

Згідно відповіді Чепівської сільської ради Виноградівського району від 14.06.20019 року № 02-05-268 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 Виноградівським РВ УМВС знятий з реєстрації за місцем проживання АДРЕСА_3 .

Листом від 15 квітня 2019 року позивач повідомила відповідача про необхідність укладення договору оренди та надала проект договору оренди.

Відповідач відмовився від укладення договору оренди і відмовляється від оплати квартирної плати за проживання, комунальні послуги не сплачує, що стверджується квитанцією про оплату за газ з якої вбачається, що станом на серпень 2019 року має місце заборгованість у розмірі 4 942,63 за спожитий природний газ.

Згідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 3 статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Користування жилим приміщенням в будинках приватного житлового фонду регулюється главою 6 ЖК УРСР.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Коніенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу до протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Способи захисту права власності передбачені нормами статтей 16, 386, 391 ЦК України.

Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло-житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Аналіз цих норм закону дає підстави для висновку про те, що право користування жилим приміщенням, що належить громадянинові на підставі власності, нарівні з власником виникає у членів сім`ї власника житла, які проживають разом з ним.

Матеріалами справи та належними доказами стверджується, що відповідач є колишнім членом сім`ї власника, шлюб між сторонами розірваний, спільно не проживають не ведуть спільне господарство, позивач як власник будинку не може користуватися усім будинком, відповідач відмовляється від укладення договору оренди та оплати квартирної плати за проживання, має заборгованість по комунальних послугах, а тому заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

При постановленні рішення, суд першої інстанції не звернув увагу на вищенаведене, і рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням повного рішення у відповідності до п. п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, яким позовні вимоги ОСОБА_3 слід задовольнити із вищезазначених підстав.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, ст. ст. 16, 316, 317, 319, 321, 379, 382, 383, 391, 406 ЦК України, ст. ст. 9, 150, 156, 162 ЖК України, судова колегіясудова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Виноградівського районного суду від 27 листопада 2019 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Усунути перешкоди в користуванні будинком, яким припинити право сервітуту (користування) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 та виселити ОСОБА_2 із цього будинку.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 152,60 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 листопада 2020 року.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського

апеляційного суду Г.Г. Собослой