Постанова

Іменем України

18 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 341/216/18

провадження № 61-11738св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С.,

Кузнєцова В. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 ,

відповідач - Озерянська сільська рада Галицького району Івано-Франківської області, ОСОБА_3 , державний реєстратор Галицької міської ради Івано-Франківської області Криса Мар`ян Семенович, Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Озерянської сільської ради Галицького району Івано-Франківської області на рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 15 лютого 2019 року у складі судді Юсип І. М. та постанову апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 травня 2019 року у складі колегії суддів: Мелінишин Г. П., Пнівчук О. В., Ясеновенко Л. В.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2018 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до Озерянської сільської ради Галицького району Івано-Франківської області, ОСОБА_3 , державного реєстратора Галицької міської ради Івано-Франківської області Криси М. С., Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про визнання недійсним та скасування рішення сільської ради, рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, рішення про присвоєння кадастрового номера, зобов`язання до вчинення дій.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є суміжними землекористувачами. Оскаржуваним рішенням Озерянської сільської ради від 29 вересня 2017 року № 100-15/2017 «Про затвердження технічної документації та передачу земельної ділянки у власність» передано у власність відповідачу - ОСОБА_3 , окрім ділянки якою вона користується, також частину ділянки загального користування - заїзд до її, позивача, земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . Указаним рішенням порушено її права щодо користування власною земельною ділянкою, а саме заїздом. Межі земельної ділянки відповідачем ОСОБА_3 з позивачем ОСОБА_1 не погоджені. Підставою для реєстрації права власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_3 , яку здійснив державний реєстратор Криса М. С. , були в сукупності наступні правочини: оскаржуване рішення сільради, рішення про присвоєння кадастрового номера (витяг з Державного земельного кадастру).

Таким чином, просила:

- визнати недійсним та скасувати рішення Озерянської сільської ради Галицького району Івано-Франківської області від 29 вересня 2017 року № 100-15/2017 «Про затвердження технічної документації та передачу земельної ділянки у власність»;

- скасувати рішення про державну реєстрацію права власності та державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на земельну ділянку, кадастровий номер :02:001:0323, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, за адресою: АДРЕСА_2 ;

- скасувати рішення про присвоєння земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд кадастрового номеру :02:001:0323;

- зобов`язати державного реєстратора Крису М. С. внести до Державного реєстру речових прав запис про скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_3 на земельну ділянку, кадастровий номер :02:001:0323, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, за адресою: АДРЕСА_2 .

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 15 лютого 2019 року, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 13 травня 2019 року позов задоволено частково; визнано недійсним та скасовано рішення Озерянської сільської ради Галицького району Івано-Франківської області від 29 вересня 2017 року № 100-15/2017 «Про затвердження технічної документації та передачу земельної ділянки у власність»; скасовано рішення про державну реєстрацію права власності та державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на земельну ділянку, кадастровий номер :02:001:0323, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, за адресою: АДРЕСА_2 ; скасовано рішення про присвоєння земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд - кадастрового номеру :02:001:0323; у задоволенні позову в частині зобов`язання державного реєстратора внести до Державного реєстру речових прав запису про скасування державної реєстрації права власності відмовлено.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що земельна ділянка, за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :02:001:0323, що приватизується, тобто передається у власність ОСОБА_3 , незаконно сформована за рахунок землі загального користування - проїзду до земельної ділянки позивача, чим порушено права та інтереси останньої.

Аргументи учасників справи

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У касаційній скарзі, поданій у червні 2019 року до Верховного Суду Озерянська Сільська рада Галицького району Івано-Франківської області, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про часткове задоволення позову, оскільки генеральним планом забудови села Слобода Галицького району Івано-Франківської області під`їзд до господарства позивача передбачений з вулиці Шевченка (урочище «Загомінки»), тобто заїзду через присадибну ділянку відповідача не передбачено.

Короткий зміст вимог відзиву на касаційну скаргу

У вересні 2019 року ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

У вересні 2019 року ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала відзив, у якому посилається на необгрунтованість касаційної скарги та правильність оскаржуваних судових рішень.

У вересні 2019 року Головне управління Держзгеокадастру в Івано-Франківській області подало відзив, у якому просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 13 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Указана справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Установлено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є співвласниками земельної ділянки площею 0,0863 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 . Наведена обставина підтверджується копією Державного акта на право власності на земельну ділянку від 24 лютого 2012 року серії АА №152609, виданого на підставі рішення Озерянської сільської ради Галицького району Івано-Франківської області від 25 червня 2011 року № 60-7/2011.

Між сторонами впродовж тривалого часу існує спір з приводу обмеження права позивача у користуванні належною їй на праві власності земельною ділянкою з боку відповідача ОСОБА_3 , яка є власником суміжної земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 .

Зокрема, в Галицькому районному суді на розгляді знаходиться справа № 341/1413/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , третя особа - Озерянська сільська рада, про перебудову та зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні заїздом. Ухвалою суду від 20 червня 2018 року провадження у справі зупинено до вирішення цього спору.

Обмеження позивача у відповідному праві полягає в тому, що внаслідок рішення Озерянської сільської ради відповідачеві передано у власність частину земельної ділянки проїжджої частини, тим самим обмежено у праві вільного проїзду до її земельної ділянки та будинку.

Рішенням Озерянської сільської ради Галицького району Івано-Франківської області сьомого скликання п`ятнадцятої сесії від 29 вересня 2017 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності та передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель (присадибна ділянка) за адресою АДРЕСА_2 площею 0,0997 га. На підставі цього рішення державним реєстратором Галицької міської ради Крисою М. С. 03 листопада 2017 року проведено реєстрацію права власності на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 23238518.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У силу частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини другої та частини третьої статті 152 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно із частиною першою статті 155 ЗК України у разі видання органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо користування належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Частиною четвертою статті 83 ЗК України визначено, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Стаття 13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначає, що до об`єктів благоустрою населених пунктів належать території загального користування, в тому числі вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки.

Статтею 91 ЗК України встановлено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства.

Статтею 12 ЗК України передбачені повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин, до яких, зокрема, належить розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок.

Отже, органи місцевого самоврядування наділені повноваженнями розпоряджатися землями, які перебувають у комунальній власності. Таке розпорядження вони здійснюють шляхом безоплатної передачі земель у приватну власність громадянам. Реалізовуючи зазначені повноваження, органи місцевого самоврядування мають право змінювати цільове призначення земельних ділянок, які відчужуються.

Відповідно до пункту 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Установлено, що при виготовленні технічної документації ОСОБА_2 відмовилась погоджувати межі присадибної земельної ділянки ОСОБА_3 , що вбачається з акту встановлення (відновлення) зовнішніх меж земельної ділянки в натурі.

З відповіді голови Галицької районної державної адміністрації та Головного архітектора відділу містобудування та архітектури за лютий 2015 року вбачається, що «факту заїзду» до господарства ОСОБА_7 через подвір`я ОСОБА_8 (попередній землекористувач) розробниками проекту планування та забудови сіл Слобода-Озеряни Галицького району не передбачено.

Однак, рішенням Озерянської сільської ради Галицького району Івано-Франківської області від 09 березня 2011 року, прийнятого за наслідками розгляду заяви ОСОБА_2 щодо передачі їй у власність заїзду до її господарства, постановлено привести у відповідність до вимог чинного законодавства існуючі під`їзні вулиці до окремих господарств села Слобода та вирішено віднести існуючі під`їзні вулиці до земель загального користування. Відповідно сільським головою у відповіді на заяву ОСОБА_2 15 січня 2015 року зазначено, що всі заїзди до житлових будинків в селі віднесені до земель загального користування і нікому в приватну власність не надаватимуться.

Будь-якого рішення про зміну цільового призначення спірної земельної ділянки із земель загального користування та можливості надання її у власність ОСОБА_3 для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель (присадибна ділянка) Озерянською сільською радою не представлено.

Як вбачається зі схеми прив`язки межових знаків виділеної ОСОБА_3 земельної ділянки відстань від її кам`яної нежитлової споруди з АДРЕСА_1 до огорожі сусідньої земельної ділянки складає 3,8 м. На фотоматеріалах відображений заїзд до домогосподарства позивача, який проходить між спорудою та парканом вздовж земельної ділянки відповідача. Вказаний заїзд шириною 4,72 м також передбачений в державному акті позивача та відображений у плані земельно-технічної документації.

Так, позивач неодноразово протягом 2016-2017 років звертались до сільської ради із заявами про внесення змін до генерального плану села Слобода з відображенням існуючого заїзду, надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у безстрокове користування земельної ділянки площею 0,018 га, проханням не передавати у власність вказану земельну ділянку ОСОБА_9 (чоловіку ОСОБА_3 ) та його родині. При цьому самою сільською радою не заперечувався факт наявності спірного заїзду між господарствами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , що підтверджується її відповіддю від 20 січня 2017 року на звернення позивача щодо порушення її прав.

По суті вказані заяви не були розглянуті, а згідно рішення Озерянської сільської ради від 23 грудня 2016 року розгляд заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_10 , ОСОБА_1 відкладено до винесення рішення судом з приводу спору щодо заїзду.

Однак, 29 вересня 2017 року Озерянською сільською радою прийнято на користь ОСОБА_3 оскаржувані рішення, внаслідок чого за останньою 03 листопада 2017 року зареєстровано право власності на земельну ділянку, до якої ввійшов і спірний заїзд.

Отже правильними є висновки судів першої та апеляційної інстанції про те, що сільська рада, володіючи інформацією про те, що частина земельної ділянки, на яку претендує ОСОБА_3 , є фактично облаштованим заїздом з центральної АДРЕСА_1 до земельної ділянки та будинку позивача, яким вона та її родина користуються тривалий час, всупереч інтересів останньої та вимог земельного законодавства прийняла оскаржуване рішення.

Крім того, з плану земельної ділянки села Слобода, наданої ОСОБА_11 (дід чоловіка ОСОБА_3 ) згідно рішення виконкому Галицької районної ради в 1964 року вбачається, що ширина земельної ділянки становить 16,8 м, а ширина земельної ділянки, що надана ОСОБА_3 , з АДРЕСА_2 згідно оскаржуваного рішення становить 18,12 м, та звужується до 16,82 м з протилежної сторони. У відповіді сільського голови від 17 листопада 2009 року зазначено, що згідно плану земельної ділянки, виданого виконавчим комітетом Галицької районної ради 15 квітня 1994 року ОСОБА_8 виділена земельна ділянка в поперечному розмірі 16,8 м, включаючи заїзд до господарства ОСОБА_2 з нижньої сторони. Відстань між господарською будівлею ОСОБА_8 та межею господарства ОСОБА_12 становить 5,3 м, що також включає заїзд до господарства ОСОБА_2 .

У касаційній скарзі відповідач посилається на те, що суди не врахували, що генеральним планом забудови села Слобода Галицького району Івано-Франківської області під`їзд до господарства позивача передбачений з вулиці Шевченка (урочище «Загомінки»), тобто заїзду через присадибну ділянку відповідача не передбачено.

Суди попередніх інстанцій надали оцінку указаним доводам та установили, що указана дорога є польовою, заїзд - незручним, створює обмеження в доступі позивача до власної земельної ділянки та будинку.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються необхідності переоцінки доказів і встановлення на підставі цієї оцінки обставин, які на думку заявника свідчать про відсутність підстав для визнання спірного договору оренди недійсним, що згідно статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Озерянської сільської ради Галицького району Івано-Франківської області залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 15 лютого 2019 року та постанову апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

В. С. Жданова

В. О. Кузнєцов