Справа №: 343/1820/16-ц
Провадження №: 2/0343/99/20
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2020 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді - Керніцького І. І.,

секретаря - Оленюк Т. В.,

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу №343/1820/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Національний банк України, про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за участю: відповідача - ОСОБА_1 ,

представників відповідачів - адвоката Ільницького Я.І., адвоката Вовка В.В.

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Національний банк України,в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1205478,43 грн, а також стягнути судові витрати в розмірі 18082,18 грн.

В обгрунтування позову покликається на те, що 11 вересня 2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 булоукладено кредитний договір №158/КВ/Ф-06, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 21000,00 доларів США, аостаннійзобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки в розмірі 13,5 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 11 вересня 2006 року по 10 вересня 2016 року.

У забезпечення виконання зобов"язання було укладено договір поруки № 158/Ф-06 від 11 вересня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Явдюк Н.А., за умовами якого обов"язок відповідати за зобов"язаннями ОСОБА_1 , взяв на себе ОСОБА_2 .

З метою забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору № 158/КВ/Ф-06 від 11 вересня 2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки від 11.09.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Явдюк Н.А., згідно з яким в іпотеку передано житловий будинок загальною площею 77,2 м.кв. та земельну ділянку загальною площею 0,3044 га, що знаходяться по АДРЕСА_1 .

24 квітня 2008 року у забезпечення виконання зобов"язання було укладено договір поруки № 158-КВ/Ф-06, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кожухар Р.В., відповідно до якого обов"язок відповідати за зобов"язаннями ОСОБА_1 , взяла на себе ОСОБА_3 .

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банку», відповідно до п. 4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, Укрпромбанк передає (відступає) Дельта Банку права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов`язань перед Національним банком, внаслідок чого Дельта Банк замінює Укрпромбанк як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях, а згідно з п. 4.2 внаслідок передачі Укрпромбанком Дельта Банку прав вимоги до боржників, Дельта Банку переходить (відступається) право вимагати (замість Укрпромбанку) від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором № 158/КВ/Ф-06 від 11 вересня 2006 року.

На день подання позовної заяви, відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання по сплаті кредиту, відсотків за користування кредитом та іншої заборгованості, в результаті чого виникла прострочена заборгованість за кредитним договором, яка станом на 16.09.2016 року становить1205478,43 гривень.

Зважаючи на те, що обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Представник позивача в судове засідання не з"явився, хоча про час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник третьої особи в судове засідання не з"явився, хоча про час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Вiдповiдач ОСОБА_1 та його адвокат Ільницький Я.І. в судовому засіданні позов не визнали, пояснивши, що 11.09.2006 року в м.Івано-Франківськ між ТОВ «Український промисловий банк», ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 158/КВ/Ф-06 від 11 вересня 2006 року. У зв`язку із виникненням деяких труднощів по погашенню кредитного договору, представник банку запропонував йому знайти покупця на будинок, який був предметом іпотеки. Таким покупцем виявилася ОСОБА_3 , яка на пропозицію представника банку погодилась укласти договір поруки та погашати кредит, і з цих підстав будинок перейде їй у власність. З наданих ОСОБА_3 квитанцій вбачається, що остання погасила кредит, однак банк при зверненні до суду з позовною заявою цього не врахував та вказав всю суму боргу з відсотками та пенею за прострочення погашення кредиту. З цих підстав просив у задоволенні позову відмовити та не заперечив проти винесення заочного рішення.

Представник вiдповiдача ОСОБА_2 та його адвокат Вовк В.В. в судовому засіданні позов не визнали та заперечили проти задоволення позову. 18.12.2020 скерували на адресу суду письмові пояснення, згідно яких просили в позові ПАТ «ДельтаБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 11.09.2006 № 158/КВ/Ф-06, укладеним між ТзОВ «Український юмисловий банк» та ОСОБА_1 - відмовити повністю. Зазначили, що увалою від 20.05.2019 в справі №343/1820/16-ц суд витребував у позивача: оригінал договору про передачу Активів та Кредитних зобов`язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку від 30.06.2010 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банком» ТОВ «Український промисловий банк» та Національним Банком України; графік плану платежів за кредитним договором від 11.09.2006 №158/КВ/Ф-06; графік платежів за кредитним договором від 11.09.2006 №158/КВ/Ф-06; підтвердження направлення поручителю ОСОБА_2 , як поручителю письмової претензії, з зазначенням про невиконання (неналежного виконання) Боржником зобов`язань за Кредитним договором, із зазначенням суми заборгованості та з вказівкою реквізитів рахунків. Зазначена вище ухвала суду належним чином позивачем виконана не була, витребувані документи у повному обсязі не надані. До позову позивач долучає ксерокопію витягу з договору про передачу Активів та кредитних зобов`язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку. На даному витягу відсутні жодна печатка, відсутній жодний підпис уповноважених осіб ТОВ «Укрпромбанк» , Національного банку України та ПАТ «Дельта Банку», згідно витягу з договору від 30.06.2010 відсутні посилання про передачу права вимоги за кредитним договором від 11.09.2006 № 158/КВ/Ф-06, укладеним між ТзОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 . Долучено витяг з додатку №2 до договору про передачу активів, однак даний витяг не місить жодних підписів сторін договору, в зв`язку із чим також викликає сумнів в підтвердженні включення передачі права вимоги за кредитним договором від 11.09.2006 № 158/КВ/Ф-06. Позивач заявив вимогу за кредитним договором № 158/КВ/Ф-06 від 11.09.2006, однак жодного розрахунку про здійснення платежів за період з 11.09.2006 (дати укладення договору) по 01.07.2010 року відсутні, розрахунок не надано ні на адвокатський запит, ні на звернення ОСОБА_2 (як відповідача та поручителя за договором), ні на ухвалу суду. Таким чином, позивачем документально не підтверджено заявлену заборгованість по кредитному договору. В обґрунтування позову позивач покликається на невиконання умов кредитного договору від 11.09.2006 № 158/КВ/Ф-06укладеного між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 , та договору поруки №158/Ф-06 від 11.09.2006, укладеного між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 (як поручителем). П.3,4 вказаного договору поруки від 11.09.2006 № 158/КВ/Ф-06 передбачено, що у випадку невиконання (неналежного виконання) боржником зобов`язань за кредитним договором кредитор повідомляє про це поручителя шляхом направлення письмової претензії з зазначенням суми заборгованості та реквізитів рахунків, на які поручитель зобов`язаний сплатити заборгованість. Позивач стверджує, що боржник зобов`язань за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим заборгованість за кредитом станом на становить 1 205 448,43 грн (один мільйон двісті п`ять тисяч чотириста сорок вісім грн.43коп). Разом з тим, позивач 11.04.2013 звертався в Долинський районний суд з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором від 11.09.2006 № 158/КВ/Ф-06. Укладеним між ТзОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 , що підтверджується ухвалою Долиського районного суду від 23.04.2013 в справі №343/1001/13-ц про відкриття провадження). В зв`язку із неявкою в судові засідання представника позивача, ухвалою від 10.06.2013 в справі 343/1001/13-ц позовну заяву залишено без розгляду. Згідно із заявленого позову позивач (ПАТ Дельта Банк) 11.04.2013 (вх 3495/13) звернувся з вимогою про дострокове повернення кредиту за договором №158/КВ/Ф-06, посипаючись на ч.2 ст. 1050 ЦК України, долучивши довідку від 01.03.2013. Після залишення позову без розгляду (ухвала від 10.06.2013 в справі №343/1001/13-ц) позивач повторно в вересні 2016 році звернувся з позовом до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором від 11.09.2006 № 158/КВ/Ф-06, укладеним між ТзОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 . Таким чином, крім безпідставності позовних вимог, ПАТ «ДельтаБанк» слід також відмовити за спливом строків позовної давності звернення до суду, просили також застосувати відповідні наслідки спливу позовної давності, які передбачені ч.4 ст.267 ЦК України. З наведених вище підстав просили суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Співвідповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, хоч про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно, у встановленому законом порядку, про що свідчать поштові повідомлення.

Представник третьої особи - Національного Банку України в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоч про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно, у встановленому законом порядку, про що свідчать поштові повідомлення.

Суд, заслухавши пояснення відповідачів та їх представників, дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст.510 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом і банком.

Зі змісту ст.626, 638 ЦК України слідує, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При цьому, відповідно до ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, що відповідає положенням ст.ст.628, 629 ЦК України.

11.09.2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариства «Дельта Банк» та ОСОБА_1 11.09.2006 року був укладений кредитний договір №158/КВ/Ф-06, відповідно до якого банк надав останньому кредит у розмірі 21000,00 доларів США з розрахунку в розмірі13,5 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 11 вересня 2006 року по 10 вересня 2016 року (т.1 а.с.7-11).

Відповідно до п. 2.4 кредитного договору, повернення кредиту здійснюється щомісячно частинами в розмірі не менш як 175,00 дол. США по 10 (десяте) число (включно) кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання Кредиту. Дозволяється дострокове повне або часткове повернення Кредиту. У випадку внесення Позичальником коштів на повернення заборгованості за кредитом у сумі, що перевищує розмір щомісячного платежу по Кредиту, надлишкова сума коштів, після виконання п.2.9 та п.4.2.2 цього Договору, зараховується врахунок повернення Кредиту.

Згідно п.1.5, 2.6, 2,7 Кредитного договору, проценти за користування Кредитом нараховуються у валюті Кредиту за період з дня його надання до дня його повернення. Проценти нараховуються щомісячно на фактичну заборгованість по Кредиту за період з першого по останній день кожного календарного місяця. При розрахунку процентів за користування Кредитом використовується метод факт/факт, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році. При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день повернення Кредиту. Нараховані проценти сплачуються позичальником у валюті кредиту по 10 (десяте) число (включно) кожного наступного місяця за місяцем нарахування процентів та одночасно з остаточним поверненням кредиту шляхом внесення готівкових коштів у касу банку або шляхом безготівкового перерахування з поточного рахунку позичальника, відкритого у Банку (філії).

У ч. 1 ст. 553 ЦК України зазначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов"язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов"язання боржником.

Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу.

У забезпечення виконання зобов"язання було укладено договір поруки № 158/Ф-06 від 11 вересня 2006 року, відповідно до якого обов"язок відповідати за зобов"язаннями ОСОБА_1 , взяв на себе ОСОБА_2 (т.1 а.с.12-13).

Як вбачається з матеріалів справи, у забезпечення виконання зобов"язання було також укладено договір поруки № 158-КВ/Ф-06від 24 квітня 2008 року, відповідно до якого обов"язок відповідати за зобов"язаннями ОСОБА_1 , взяла на себе ОСОБА_3 (т.1 а.с.65).

Відповідно до п. 3 вищевказаних договорів поруки поручитель та боржники несуть перед кредитором солідарну відповідальність. Поручителі відповідають перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи повернення кредитних коштів, сплату процентів за користування ними, комісій, штрафних санкцій та відшкодування збитків (т. 1а.с.12-13, 65).

З метою забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору № 158/КВ/Ф-06 від 11 вересня 2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки від 11.09.2006 року, згідно з яким в іпотеку передано житловий будинок загальною площею 77,2 м.кв. та земельна ділянка загальною площею 0,3044 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

У відповідності до копії договору про іпотечний кредит від 11.09.2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит, згідно якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 21000,00 доларів США на строк до 10.09.2016 року зі сплатою щомісячних процентів за користування кредитом у розмірі 13,5% річних та штрафні санкції (т.1 а.с.63-64).

Зі змісту ст. ст. 572, 575, 589, 590 ЦК України випливає, що виконання зобов`язання може забезпечуватись іпотекою - заставою нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця. У разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель (позивач) набуває право звернення стягнення на предмет застави, яке здійснюється за рішенням суду, якщо не встановлено договором або законом.

21.11.2016 року ухвалою Долинського районного суду залучено до участі у справі ОСОБА_3 , як співвідповідача у справі за позовною заявою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Національний Банк України, про стягнення заборгованості за кредитним договором (т.1 а.с.61).

У відповідності до ухвали Долинського районного суду від 27.01.2017 року визнано обов`язковою участь в розгляді справи співвідповідачки ОСОБА_3 (т.1 а.с.83).

26 червня 2017 року винесено заочне рішення, на підставі якого позов задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за користування кредитом згідно кредитного договору № 158/КВ/Ф-06 від 11.09.2006 року у розмірі 1205478 (один мільйон двісті п`ять тисяч чотириста сімдесят вісім) гривень 43 копійки, яка складається з 447987,25 гривень заборгованості за тілом кредиту; 445991,35 гривень - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 311499,83 гривень - заборгованості за пенею. Стягнуто пропорційно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» " по 6027,40 гривень з кожного понесених судових витрат (т.1 а.с.173-175).

На підставі ухвали Долинського районного суду від 31.08.2017 року заяву ОСОБА_3 задоволено. Скасувано заочне рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 26.06.2017 року по справі № 343/1820/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Національний Банк України, про стягнення заборгованості за кредитним договором та призначено дану справу до розгляду в загальному порядку (т.2 а.с.7).

27.09.2018 року ухвалою Долинського районного суду позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Національний Банк України, про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду(т.2 а.с.123).

Відповідно до постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 26.11.2018 року апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задоволено. Ухвалу Долинського районного суду від 27.09.2018 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (т.2 а.с.174-175).

Відповідно до ухвали Долинського районного суду від 20.05.2019 року клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Вовк В.В. задоволено. Ухвалено витребувати від Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» оригінал договору про передачу Активів та Кредитних зобов`язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку від 30.06.2010 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банком» ТОВ «Український промисловий банк» та Національним Банком України, графік плану платежів за кредитним договором від 11.09.2006 р. №158/КВ/Ф-06 укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та гр. ОСОБА_1 , графік платежів за кредитним договором від 11.09.2006р. №158/КВ/Ф-06 укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та гр. ОСОБА_1 , підтвердження направлення ОСОБА_2 , як поручителю письмової претензії, з зазначенням про невиконання (неналежного виконання) Боржником зобов`язань за Кредитним договором, з зазначенням суми заборгованості та з вказівкою реквізитів рахунків, на які ОСОБА_2 , як поручитель зобов`язаний сплатити заборгованість (т.2 а.с.215).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Виходячи із змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частини 1, 2 ст. 77 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Стаття 80 ЦПК України презюмує, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, рішення ЄСПЛ в справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, рішення ЄСПЛ у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010).

Як вбачається з матеріалів справи, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.10.2015 року № 181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким з 05.10.2015 року по 04.10.2017 року включно розпочато процедуру ліквідації АТ «Дельта Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Дельта Банк», визначені Законом, зокрема, 37, 38, 47-51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулює неплатоспроможності банків Кадирову Владиславу Володимировичу на два роки з 05.10.2015 по 04.10.2017 року включно (т.1 а.с.28).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», надалі за текстом - Закон, встановлюються правові, фінансові та організаційні за функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Згідно п.1, ч.1 ст. 48 вищевказаного закону, Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації здійснює повноваження органів управління банку, згідно п.4,8 ч. 1 ст. 48 Закону, вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб, здійснює повноваження, що визначені частиною другою статті 37 цього Закону.

Кредитний договір № 158/КВ/Ф-06 від 11 вересня 2006 року укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», права вимоги за яким перейшли до ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору купівлі- продажу прав вимоги за кредитами від 30.06.2010 року (т.1 а.с.22-24), знаходиться в забезпеченні у Національного банку України за зобов`язаннями ПАТ «Дельта Банк» перед Національним банком України.

Як вбачається із заявлених позовних вимог представник позивача стверджує про те, що, відповідач, взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, належним чином не виконував, що призвело до виникнення у нього заборгованості перед банком, загальна сума якої складає 1205478,43 гривень, з яких 17094,37 доларів США, що згідно курсу НБУ (100 доларів США-2620,6713 гривень) становить 447987,25 гривень заборгованість за тілом кредиту; 17018,21 доларів США, що згідно курсу НБУ (100 доларів США-2620,6713 гривень) становить 445991,35 гривень -заборгованість по відсотках за користування кредитом; 311499,83 гривень - заборгованість за пенею.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Так, 30.06.2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Український промисловий банк» на користь АТ «Дельта Банк». Таким чином ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором № 158/КВ/Ф-06 від 11 вересня 2006 року (т. 2 а.с.222-227, 228).

Пунктом 4.8 вказаного договору від 30.06.2010 року встановлено порядок повідомлення боржників про передачу ТОВ «Український промисловий банк» ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги. Зокрема, п.п.4.8.1, 4.8.2 договору передбачено, що ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Український промисловий банк» зобов`язані письмово повідомити боржників про передачу відповідних прав вимоги шляхом направлення їм спільного повідомлення за формою, узгодженою ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Український промисловий банк» в усіх істотних аспектах впродовж 5 (п`яти) робочих днів з дати укладення цього договору. Повідомлення направляються рекомендованими листами з повідомленням про вручення або цінними листами з описом вкладення (том 2 а.с.224).

Разом з цим, як встановлено судом під час вивчення матеріалів справи, представником позивача не надано будь-яких доказів повідомлення відповідачів про заміну кредитора.

При цьому, суд наголошує, що боржник вважається належним чином повідомленим про заміну кредитора у зобов`язанні тільки в тому разі, коли банком не лише направлено на адресу такого боржника лист про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку.

Отже, з урахуванням тієї обставини, що позивач не надав суду доказів про вручення адресату згаданого листа, а відповідачі заперечують факт його отримання, суд приходить до висновку про порушення банком своїх зобов`язань в частині належного повідомлення Боржника про заміну кредитора.

Згідно з положеннями ч.2 ст.516 ЦК України та ч.2 ст.517 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За приписами ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 628, 629 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до змісту статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Відповідно до частини другої статті 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Спосіб і порядок погашення кредиту був встановлений пунктами 2.7, 2.10, 2.12, 2.15 кредитного договору і надавав можливість позичальнику сплачувати відповідні кошти шляхом безготівкового перерахування або шляхом внесення готівки у касу ТОВ «Український промисловий банк» за визначеними у договорі реквізитами (номер рахунку, код ЄДРПОУ, код банку в системі електронних платежів тощо) (т. 1 а.с.8).

Натомість, заміна кредитора у зобов`язанні потягнула за собою фактичну зміну вказаних пунктів (умов) кредитного договору в частині реквізитів для повернення коштів.

Згідно з п.6.1 кредитного договору, у випадку, зокрема, зміни порядку кредитування, банк має право переглянути умови кредитування, встановлені цим договором, про що повідомляє позичальника в письмовій формі за тридцять календарних днів до введення зазначених змін (т. 1 а.с.10).

Пунктам 7.7 кредитного договору встановлено, що всі зміни та доповнення до цього договору вносяться в письмовій формі шляхом укладення відповідних додаткових договорів або шляхом надіслання банком позичальнику повідомлення у випадку, передбаченому п.6.1. (т.1 а.с.11).

Разом з цим, в порушення вказаних умов кредитного договору, позивач не лише не уклав з відповідачами додаткових договорів, а й не повідомив їх в установлений договором спосіб про зміну умов (пунктів) договору стосовно реквізитів для сплати коштів.

Отже, приймаючи до уваги викладене вище, суд вважає, що недотримання ПАТ «Дельта Банк» умов кредитного договору створило перешкоди ОСОБА_1 у виконанні взятих ним зобов`язань за цим договором.

Окрім того, як вбачається із заявленого позову, підставою позовних вимог про дострокове повернення відповідачами всієї суми заборгованості за кредитом банк зазначив прострочення боржника, однак, з огляду на зазначене вище, в даному випадку, на думку суду, відповідно до ч.ч.1, 2, 4 ст.613 ЦК України, мало місце саме прострочення кредитора, тому на час розгляду справи правові підстави для задоволення позову відсутні.

Також, як видно з матеріалів справи, позивач, всупереч вимогам ст.ст.10, 60 ЦПК України, не надав до суду належних і допустимих доказів щодо розміру заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором.

При цьому, з наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, що міститься в матеріалах справи видно, що станом на 16.09.2016 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитом становила 17094,37 доларів США, за відсотками -17018,21 доларів США, 311499,83 грн - пеня (без вказівки про те, яка частина цієї заборгованості є простроченою) (т. 1 а.с.18-21).

Проте, судом встановлено, що вказані суми не відповідають фактичному розміру невиконаного грошового зобов`язання за кредитним договором станом на 01.06.2010 року, зазначеному в додатку №2 до договору про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Український промисловий банк» на користь ПАТ «Дельта Банк» - 19787,79 доларів США (том 1 а.с.25).

Отже, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог та їх недоведеністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.526, 527, 530, 554, 610, 638, 1054 ЦК України, ст.ст.12, 13, 19, 23, 77, 78, 141, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Національний банк України, про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити в зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Долинський районний суд Івано-Франківської області, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: публічне акціонерне товариство "Дельта банк", вул.Щорса, 36-Б, м. Київ, .

Відповідачі:

ОСОБА_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

ОСОБА_2 , зареєстрований: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Національний банк України, вул.Інститутська,9, м.Київ , код 00032106.

Суддя Долинського районного суду І. І. Керніцький