Дата документу 23.11.2020 Справа № 332/516/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/516/20 Головуючий у 1-й інстанції: Марченко Н.В.
Провадження № 22-ц/807/3007/20 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В., суддів Гончар М.С., Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18серпня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалось на те, що 05.05.2012р. між позивачем та відповідачем був укладений договір б/н, на підставі якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв`язку з порушенням зобов`язань за договором відповідач станом на 12.01.2020 року має заборгованість у розмірі 19305,05 грн., яку позивач просив в судовому порядку стягнути з відповідача разом із понесеними судовими витратами.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18серпня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 05.05.2012р. у розмірі 2147,67 грн. та судовий збір в сумі 233,85 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» у особі представника Крилової О.Л. подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо простроченого тіла кредиту,пені іштрафів та ухвалити в цій частині нове рішення, яким ці позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції, встановив-

ши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, не мав підстав відмо-

вляти у стягненні суми з простроченого тіла кредиту, а також пеню та штрафи, які узгодже-

ні між сторонами як істотні умови договору.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не надав, що у відповідності до положень ч. 3 статті 360 ЦПК України не є перешкодою для апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зі змісту статті 274 ч. 1 п.1 ЦПК України що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ "Приватбанк", а саме, лише щодо суми поточної заборгованості за тілом кредиту в розмірі 20 грн. та заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит у сумі 2127,67 грн. у відповідності до вимог статті 625 ЦК України, суд першої інстанції виходив з того, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ "ПриватБанк" не дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, на підставі яких нарахована заборгованість по пені та штрафам. Відхиляючи вимоги щодо простроченого тіла кредиту, суд визнав їх необґрунтованими, оскільки з наданого позивачем розрахунку заборгованості не вбачається, що визначена як прострочена заборгованість за тілом кредиту сума 12 374,53 грн. є саме складовою тіла кредиту, та вказував, що заборгованість за тілом кредиту не може бути більшою за розмір фактично отриманої суми кредитних коштів, якими користувався відповідача. Але жодного належного доказу на підтвердження отримання відповідачем коштів у збільшеному розмірі позивач не надав.

У підсумку суд визнав недоведеними вимоги позивача щодо заборгованості з простроченого тіла кредиту, заборгованості по пені та штрафам.

Колегія суддів частково не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на те, що такий висновок суду не відповідає наявним матеріалам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В апеляційній скарзі банк наголошує на тому, що істотні умови договору були узгоджені, оскільки між сторонами існує договір приєднання, у таких документах: Умовах та правилах надання банківських послуг та Тарифах, але суд безпідставно не визнав їх складовими договору, оскільки вони не підписані відповідачем.

Перевіривши ці доводи, колегія визнає їх необґрунтованими.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, щовчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності до вимог ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у пись-

мовій формі; кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

З огляду на вказані норми, якими чітко унормовано письмову форму кредитного договору, суд обґрунтовано не визнав Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи, копії яких долучені до справи, складовими кредитного договору між сторонами у справі, оскільки вони не підписані позичальником.

Надалі банк вказує, що наявність кредитних відносин та використання кредитних коштів позичальником, а також часткове погашення ним кредиту підтверджуються випискою по картрахунку відповідача, якому було видано на підставі анкети-заяви кредитну картку «Універсальна», а згодом ще дві картки, якими він користувався.

З цього приводу встановлено, що ОСОБА_1 05.05.2012р. підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 13).

Позивачем надано до позовної заяви розрахунок заборгованості за договором станом на 12.01.2020р. (а.с.5-12), з якого вбачається, що відповідач має заборгованість за договором в загальній сумі 19 305,05 грн., яка складається з наступного: 12 394,53 грн. - заборгованості за тілом кредиту, в тому числі, за поточним 20,00 грн., за простроченим 12 374,53 грн.; 2127,67 грн. відсотків згідно статті 625 ЦК України, 3387,37 грн. нарахованої пені, а також штрафів: 500,00 грн. (фіксована частина) та 895,48 грн. (процентна складова).

Суд стягнув лише частину тіла кредиту поточну заборгованість у розмірі 20,00 грн.,

але прострочену заборгованість в сумі 12 374,53 грн. визнав недоведеною позивачем.

Банк в скарзі вказує, що належним чином підтвердив визначений розмір простроченого тіла кредиту.

Перевіривши ці доводи, колегія встановила наступні обставини.

З долученої до матеріалів справи довідки вбачається, що кредитний ліміт відповідачу було встановлено 08.05.2013р. спочатку в сумі 300 грн., потім збільшено до 8 000 грн., 27.07.2017р. його збільшено до 10 000 грн., а з 13.10.2017р. його збільшено до 12 000 грн. ( а.с. 88).

Але з виписки про рух коштів по картрахунку відповідача вказана інформація про розмір кредитного ліміту підтверджується лише частково, оскільки останнє збільшення кредитного ліміту відбулось 27.07.2017р. до розміру 10 000 грн. Збільшення його 13.10.2017р. до 12 000 грн. не відображено у цій виписці. А тому колегія вважає, що максимальний, підтверджений документально розмір кредитного ліміту складає саме 10 000 грн.

З моменту підписання 05.05.2012р. анкети-заяви відповідач отримав у Приватбанку декілька карток: 08.05.2012р. № НОМЕР_1 зі строком дії до 04/17, 05.01.2016р. № НОМЕР_2 зі строком дії до 05/19, 28.03.2019р. № НОМЕР_3 зі строком дії до 01/23 ( а.с. 89).

З наданого банком розрахунку та виписки про рух коштів по рахунку відповідача вбачається, що кредитний ліміт було встановлено 08.05.2013р. та відповідач почав активно користуватись кредитним лімітом з 01.06.2013р., оплачуючи карткою придбавання товарів у торгівельній мережі і аптеках, знімаючи кошти готівкою, спрямовуючи кошти на поповнення мобільного телефону, а також поповнював картрахунок через термінали самообслуговування та шляхом вкладення коштів як депозиту ( а.с. 79-87).

Сума використаних відповідачем за період з 08.05.2013р. по 10.01.2020р. кредитних коштів згідно з випискою про рух коштів по рахунку клієнта, з урахуванням щомісячної комісії як сплати за картку «Універсальна-Голд»,становить 32 300,46 грн. З розрахунку банку вбачається, що сума погашення кредиту, яка здійснювалась як самим відповідачем, так і шляхом списання та автоматичного погашення банком, становить за цей же період 28 957,05 грн. Тобто заборгованість за тілом кредиту виводиться колегією як різниця між використаними та погашеними відповідачем коштами, що становить 3 333,41 грн., з яких 20,00 грн. є поточна заборгованість за тілом кредиту, а решта прострочена заборгованість у сумі 3 313,41 грн.

При цьому, колегія не бере до уваги інші нараховані банком складові заборгованості у вигляді відсотків за користування кредитними коштами та пеню, на погашення яких банком спрямовувались внесені відповідачем на картку кошти, або які були погашені банком шляхом автоматизованого списання, оскільки погоджених шляхом підписання договору умов про їх нарахування, а також згоди відповідачем на автоматичне списання матеріали справи не містять.

За такими ж мотивами судом було обґрунтовано відмовлено у стягненні заборгованості за нарахованою пенею та штрафами, та підстав для скасування або зміни в цій частині оскаржуваного рішення колегія не вбачає.

Зважаючи на все вище наведене, колегія визнає апеляційну скаргу банку частково обґрунтованою, тому у відповідності до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України змінює рішення в частині розміру стягнутої заборгованості за тілом кредиту, визнавши частково доведеними вимоги банку щодо наявності заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 3313,41 грн., яку слід стягнути, у зв`язку з чим змінюється і загальна сума стягнення.

Змінюючи рішення суду вище наведеним чином, колегія у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Так, за подання позову до суду з вимогами майнового характеру на суму 19 305,05 грн. банком сплачено судовий збір в сумі 2102 грн., за подання апеляційної скарги банком сплачено судовий збір 3153грн., а позов задоволено на суму 20 грн. + 2120,67 грн. + 3313,41 грн., тому компенсації банку за рахунок відповідача належить судовий збір у розмірі: (2102+ 3153) х 5454,08 :19 305,05 = 1 484,64 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18серпня 2020 року у цій справі в оскаржуваній частині змінити щодо розміру стягнутої заборгованості за тілом кредиту та вирішення питання про судові витрати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»щодо стягнення тіла кредиту задовольнити частково, у зв`язку з чим резолютивну частину викласти наступним чином.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Б, ) заборгованість за кредитним договором, оформленим анкетою-заявою б/н від 05.05.2012р., в загальному розмірі 5 454 (п`яти тисяч чотирьохсот п`ятидесяти чотирьох) гривень 08 копійок, в тому числі: заборгованість за поточним тілом кредиту в сумі 20,00 (двадцяти) гривень, заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 3 313 (трьох тисяч трьохсот тринадцяти) гривень 41 копійки, відсотки згідно із ст. 625 ЦК України в сумі 2127 (двох тисяч ста двадцяти семи) гривень 67 копійок.

В решті оскаржуваної частини рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір в сумі 1484 (одної тисячі чотирьохсот вісімдесяти чотирьох) гривень 64 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково

Постанова прийнята, складена та підписана 23 листопада 2020 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.