Провадження № 2/344/29/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Антоняка Т.М.,

секретарів: Максимів Н.С., Стефанець Г.Я.,

позивача ОСОБА_1 ,

позивача ОСОБА_2 ,

представника позивача ОСОБА_3 ,

представника позивача ОСОБА_4 ,

представника відповідача ОСОБА_5 ,

представника відповідача ОСОБА_6 ,

третьої особи ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Дорошенко Олена Володимирівна, приватний нотаріус Квочак ОСОБА_2 Тарасівна про визнання недійсним договору міни нерухомого майна та скасування запису про державну реєстрацію прав, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися з позовом до ОСОБА_9 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Дорошенко Олена Володимирівна, приватний нотаріус Квочак ОСОБА_2 Тарасівна про визнання недійсним договору міни нерухомого майна - 1/4 частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 23 грудня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Дорошенко О.В., зареєстрований в реєстрі за № 4976 та застосування наслідків недійсності правочину; визнання недійсним свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 25.03.2014 року та застосування наслідків недійсності правочину.

В обґрунтування позовних вимог позивачі вказували, що 02.11.1998 року ОСОБА_11 отримав ордер на житлове приміщення № 004322 для себе та членів його сім`ї: дружини ОСОБА_8 , дочки ОСОБА_2 та сина ОСОБА_1 11.08.2003 року Івано-Франківським міським судом задоволено позов ОСОБА_11

про розірвання шлюбу з ОСОБА_8 08 травня 2008 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області винесено рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зустрічним відповідачів до позивача про примусове вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням та визнання права на приватизацію квартири. Суд в задоволенні позовних вимог позивача відмовив, водночас зустрічний позов ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_11 про примусове вселення, встановлення порядку користування приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 задоволено. Даним рішенням було встановлено наступний порядок користування житловим приміщенням у вищезазначеній квартирі: виділено в користування ОСОБА_11 кімнату площею 13,1 м.кв., зазначену в плані технічного паспорту під номером 4 кімнати площею 19,1 м.кв., 9,4 м.кв., зазначених в плані технічного паспорту під № 2,9 залишено в користуванні ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , а кухню, туалет, ванну, кладову та два коридори залишено в спільному користуванні. 20 листопада 2008 року ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали заяву про передачу в приватну власність квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 11 грудня 2008 року Госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду видано Свідоцтво про право власності серії САС №477007, яким посвідчено право спільної сумісної власності гр. ОСОБА_11 та членам його сім`ї ОСОБА_8 - дружині, ОСОБА_2 - дочці, ОСОБА_12 - сину в рівних долях. 19 грудня 2008 року Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації проведено реєстрацію права власності на нерухоме майно, що підтверджує витяг № 21338685 від 19.12.2008 року, за яким їм на належить 1/4 частка приватної власності коженому. Після приватизації вищезазначеної квартири, вони (позивачі) та ОСОБА_11 фактично припинили спілкуватися. Восени 2014 року відповідач ОСОБА_9 почав заявляти про свої права як співвласника і поставив їх перед фактом про те, що 23 грудня 2008 року ним з ОСОБА_11 було укладено договір міни нерухомого майна, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Дорошенко О.В. За даним договором сторони обміняли належну ОСОБА_9 квартиру АДРЕСА_2 на 1/4 частину їх квартири, належної ОСОБА_11 . При цьому відповідач відмовився показати їм оригінал даного договору. Лише на неодноразові вимоги він надав їм копію договору міни від 23 грудня 2008 року зареєстрованого в реєстрі за № 4976, копію витягу з Державного правочинів № 6866508 від 23.12.2008 року, а також копію витягу 21599046 від 19.01.2009 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації. Крім цього, відповідач надав їм копію Технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1 , відповідно до якого власником 1/4 частки 'даної квартири (ідеальна частка) належить ОСОБА_9 . Слід відзначити, що їм, як співвласникам квартири, до цього моменту не було нічого відомо про укладення договору, оскільки згоди на його укладення вони не давали. У квітні 2015 року ОСОБА_9 відділив кімнату площею 19,01 кв.м. від загальної площі квартири і розпочав проводити у ній реконструкцію з метою провадження підприємницької діяльності. На їх заперечення з приводу такого відокремлення, він заявив, що закон не порушує. На звернення до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківської області отримано відповідь № В-15/1009/200/2 від 15.05.2015 року, у якій повідомлено, що громадянином ОСОБА_9 до Управління ДАБІ було подано декларацію про початок виконання будівельних робіт з реконструкції частини власної квартири під торгово-офісне приміщення, яка була перевірена на повноту даних та зареєстрована за № ІФ 37 від 12.03.2015 року. У зв`язку з тим, що при виході на місце дана квартира була зачинена, здійснити перевірку не було можливості. Зважаючи на вищенаведене, гр. ОСОБА_9 було направлено листа з вимогою забезпечити доступ до квартири та бути присутнім при здійсненні перевірки 25.05.2015 року. На наступне звернення ОСОБА_2 , нею отримано відповідь № В-15/1009/200/4 від 22.07.2015 року, у якій її було повідомлено, що гр. ОСОБА_9 до Управління ДАБІ було подано Декларацію про початок виконання будівельних робіт з реконструкції частини квартири під торгово-офісне приміщення на АДРЕСА_1 , яка відповідно до Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого постановою КМУ від 13.04.2011 року № 466, була перевірена на повноту даних та зареєстрована 12.03.2015 року за № ІФ 37. «При проведенні позапланової перевірки 21 липня 2015 року з даного приводу, представниками Управління порушень містобудівного законодавства під час виконання робіт з реконструкції частини квартири на АДРЕСА_1 не виявлено. У липні 2014 року ОСОБА_2 дізналася про смерть батька ОСОБА_11 . Внаслідок цього вона звернулася до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції та отримала свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 02 вересня 2014 року (видане повторно), що підтверджує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_11 помер. Таким чином про факт смерті ОСОБА_11 вони (позивачі) дізналися лише у 2014 році. У зв`язку з цим вони - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , як спадкоємці першої черги за законом 23.10.2015 року звернулися до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на яку отримали відповідь від 23.10.2015 року №3407/02-14/1 про те, що спадкова справа після смерті ОСОБА_11 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , була заведена приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Квочак Л.Т., що підтверджується Інформаційною довідкою із Спадкового реєстру № 41893362 від 23.10.2015 року. Після отримання даної відповіді, позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до приватного нотаріуса Квочак Л.Т.. яка повідомила, що на належну ОСОБА_11 квартиру, отриману ним внаслідок договору міни, нею видано свідоцтво про право на спадщину дружині померлого, хоча їм достеменно відомо, що батько не реєстрував жодного шлюбу після розлучення. Надати будь-яку письмову відповідь (відмову) з приводу їх звернення приватний нотаріус Квочак Л.Т. категорично відмовилась. Слід відзначити, що відповідач ОСОБА_9 фактично завершив незаконну реконструкцію частини їх квартири, встановив окремі двері, зробив ремонт, планує використовувати дане приміщення для ведення підприємницької діяльності. Протягом проведення реконструкції частини квартири відповідач постійно перешкоди їм у користуванні належною їм квартирою. Внаслідок цього вони були змушені тимчасово змінити своє місце проживання і на даний час фактично проживають у АДРЕСА_3 . Такі дії відповідача та третіх осіб є грубим порушенням положень Цивільного кодексу України, оскільки відповідно до Свідоцтва, виданого Госпрозрахунковою групою приватизації державного житлового фонду, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності гр. ОСОБА_11 та членам його сім`ї: ОСОБА_8 - дружині, ОСОБА_2 - дочці, ОСОБА_1 - сину в рівних долях. Крім того, поділу майна, що є у спільній сумісній власності чи виділу частки у натурі 1/4 частини квартири, належної померлому ОСОБА_11 , не було проведено.

Відповідно до поданих заяв, позивачі уточнили розмір позовних вимог, згідно яких просили: визнати недійсним договір міни нерухомого майна - 1/4 частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 23 грудня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Дорошенко О.В., зареєстрований в реєстрі за № 4976 та скасувати запис про державну реєстрацію прав від 19.01.2009 року на підставі договору міни, 4976, 23.12.2008, приватний нотаріус Дорошенко О.В., застосувати наслідки недійсності правочину; скасувати свідоцтво про право власності на спадщину за законом від 25.03.2014 року, на квартиру, що знаходиться у АДРЕСА_2 та скасувати запис про державну реєстрацію прав на підставі вказаного свідоцтва (а.с. 189, 208, т. 1).

Ухвалою судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Домбровською Г.В. від 12.01.2016 року відкрито провадження у справі (а.с. 46, т.1).

Відповідно до ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31.05.2016 року (головуючий суддя Домбровська Г.В.) до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_13 (а.с. 167, т. 1).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13.09.2016 року (головуючий суддя Домбровська Г.В.) проведено зміну статусу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_13 та залучено її до участі у справі в якості співвідповідача (а.с. 214, т. 1).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13.09.2016 року (головуючий суддя Домбровська Г.В.) до участі в справі залучено в якості співвідповідача ОСОБА_10 (а.с. 215, т. 1).

У зв`язку із закінченням 24.04.2017 року п`ятирічного строку призначення судді Домбровської Г.В. вперше та відповідно до розпорядження керівника апарату Івано-Франківського міського суду Оліяра В.І. № 56 від 04.05.2017 року проведено повторний автоматичний розподіл даної цивільної справи. Системою автоматичного розподілу дану цивільну справу розподілено судді Польській М.В. (а.с. 42, т. 2).

Системою автоматичного розподілу дану цивільну справу розподілено судді Польській М.в. (а.с. 43, т. 2).

Відповідно до ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23.05.2017 року (суддя Польська М.В.) вказану цивільну справу прийнято до провадження (а.с. 44, т. 2).

У зв`язку із закінченням 31.08.2017 року п`ятирічного строку призначення судді Польської М.В. вперше та відповідно до розпорядження керівника апарату Івано-Франківського міського суду Оліяра В.І. № 103 від 08.08.2017 року проведено повторний автоматичний розподіл даної цивільної справи.(а.с. 46, т. 2).

Системою автоматичного розподілу дану цивільну справу розподілено судді Антоняку Т.М. (а.с. 47, т. 2).

Відповідно до ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15.08.2017 року (суддя Антоняк Т.М.) вказану цивільну справу прийнято до провадження (а.с. 48, т. 2).

Згідно ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21.01.2019 року (головуючий суддя Антоняк Т.М.), за заявами позивачів ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 позов в частині вимог щодо застосування наслідків недійсності правочину, скасування свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 25.03.2014 року та скасування запису про державну реєстрацію прав на підставі вказаного свідоцтва - залишено без розгляду (а.с. 124, т. 2).

Третя особа - приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Дорошенко Олена Володимирівна подала заперечення на позов, у якому зазначила, що 23.12.2008 року, нею, за реєстром № 4976 посвідчено договір міни нерухомого майна між ОСОБА_9 та ОСОБА_11 . Згідно умов зазначеного вище договору міни, ОСОБА_9 обміняв належну йому квартиру АДРЕСА_2 на належну ОСОБА_11 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 . Для посвідчення договору міни ОСОБА_11 був наданий витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 21338854, виданий Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентазації, з якого вбачається що ОСОБА_11 є власником 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 . Право власності за ним зареєстроване на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду 11 грудня 2008 року, на підставі розпорядження міського № 780-р від 08.12.2008 року, яким визначено набуття права власності ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в рівних долях, тобто із визначенням часток у спільній власності. На момент набуття у власність майна, ОСОБА_11 у зареєстрованому шлюбі не перебував, про що свідчила відповідна відмітка в паспорті відчужувача, а відповідно 1/4 частка квартири належала йому на праві особистої приватної власності. Отже, Договір міни посвідчено стосовно майна, право власності на яке зареєстровано у відповідній частці, належної відчужувачу на праві особистої приватної власності. Оскільки правочин, укладений ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , не припиняв права власності на квартиру інших учасників спільної власності і не змінював розміру їх часток, вважає, що права останніх не були порушені (а.с. 135-136, т. 1).

Відповідач ОСОБА_10 подала відзив на позов, у якому вказує, що ОСОБА_9 набув право власності на 1/4 квартири АДРЕСА_1 з моменту державної реєстрації права власності, а саме з 19.01.2009 року. Далі, в порядку спадкування, право власності на квартиру АДРЕСА_2 набула ОСОБА_13 , яка в подальшому відчужила квартиру за договором купівлі-продажу ОСОБА_10 . На підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_10 набула право власності на зазначену квартиру та є добросовісним її набувачем. При укладенні договору міни, так і в подальшому при укладені наступних договорів дарування та купівлі-продажу, будь-яких норм матеріального права не було порушено, в тому числі не були порушені права інших співвласників квартири АДРЕСА_1 , а нові власники відповідного майна ОСОБА_9 і ОСОБА_10 є добросовісними набувачами (а.с. 91-93, т. 2).

Відповідач ОСОБА_9 у відзиві на позов вказує, що позивачам було відомо про те, що між ОСОБА_11 та ним буде укладатися договір міни квартири. Такий обмін відбувався, оскільки позивачі не могли жити в одній квартирі з померлим ОСОБА_11 через постійні сварки та скандали. Саме він допомагав їм приватизовувати спірну квартиру АДРЕСА_1 , оскільки вже на той час між ними була домовленість про те, що він купить для ОСОБА_11 квартиру по вул. Коновальця , яку в подальшому обміняє на його частку (1/4) у спірній квартирі по вул. Галицькій . Починаючи з січня 2009 року і по сьогоднішній день він самостійно і в повній мірі утримував спірну квартиру по вул. Галицькій , сплачував квартплату за спірну квартиру і позивачам ще з 2009 року про цей факт достеменно відомо. Всі ці роки, починаючи з 2009 року позивачі не ставили жодних питань. Однак, коли він вже фактично закінчив всі роботи по виділенню в натурі своєї частки із спірної квартири, позивачам це не сподобалося і вони подали даний позов. Позивачі у позовій заяві стверджують про порушення їх прав укладенням між ним та ОСОБА_11 договору міни від 23.12.2008 року. Однак, при цьому вони не зазначають, яким чином ці права порушено, яким чином цей договір впливає на обсяг їхніх прав і чи будуть ці права відновлені, якщо суд визнає недійсним оспорюваний договір міни. Навіть у випадку, якщо суд визнає недійсним договір міни, то спірна 1/4 частка квартири по вул. Галицькій в будь-якому випадку не перейде у власність позивачів, оскільки замість нього власником цієї частки буде спадкоємець ОСОБА_13 - ОСОБА_10 , оскільки після смерті ОСОБА_11 єдиним спадкоємцем, хто прийняв спадщину була його дружина ОСОБА_13 , так як позивачі за даним позовом вже втратили право на оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_11 , оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили, їм відмовлено у наданні додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_11 .

В судовому засіданні представники позивачів підтримали позовні вимоги, просили задовольнити позов.

Позивач ОСОБА_8 подала заяву про розгляд справи без її участі (а.с. 66, т. 2).

Представники відповідачів та третя особа позов заперечили повністю з підстав, зазначених у відзивах та запереченнях на позов.

Третя особа - приватний нотаріус Квочак ОСОБА_2 Тарасівна не прибула в судове засідання, подавши заяву про розгляд справи без її участі (а.с. 48, т. 1).

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як слідує з матеріалів справи, 23 грудня 2008 року, між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 укладено Договір міни нерухомого майна, відповідно якого строни обміняли належну ОСОБА_9 квартиру АДРЕСА_2 на 1/4 частину належної ОСОБА_11 квартири АДРЕСА_1 (а.с. 15, 91 т. 1).

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 52486331 від 02.02.2016 року вбачається, що трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - по 1/4 частки кожному (а.с. 64-65, т. 1).

Заявою від 23.12.2008 року на ім`я приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Дорошенко О.В., ОСОБА_11 ствердив, що нерухоме майно: 1/4 частина квартири АДРЕСА_1 та є предметом договору міни від 23.12.2008 року, належить йому на праві особистої приватної власності. Осіб, які б згідно із законом мали б на неї право, немає (а.с. 148, т. 1).

Матеріалами справи встановлено, що 21.07.1998 року виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради прийняв рішення № 298 «Про розгляд житлових питань», яким затвердив спільне рішення адміністрації та профкому про виділення житла в будинках, побудованих господарським способом: 13. Трикімнатну квартиру № 11, житловою площею 41,07 кв.м. виділено ОСОБА_11 , склад сім`ї: він, дружина, донька ОСОБА_2 , син ОСОБА_1 (а.с. 7, т. 1).

Як вбачається, 02.11.1998 року ОСОБА_11 отримав ордер на житлове приміщення № 004322 для себе та членів його сім`ї (а.с. 6, т. 1).

Згідно Свідоцтва про право власності від 11 грудня 2008 року, виданого Госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду, на підставі розпорядження міського голови від 08.12.2008 року, квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності в рівних долях ОСОБА_11 , ОСОБА_8 - дружині, ОСОБА_2 - дочці та ОСОБА_1 - сину (а.с. 13, 14, 156, т. 1).

Як встановлено матеріалами справи, рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 серпня 2003 року шлюб, укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_8 - розірвано (а.с. 8, т. 1).

Відповідно до рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 серпня 2003 року зобов`язано ОСОБА_11 не чинити перешкоди ОСОБА_8 , неповнолітньому ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в користуванні квартирою АДРЕСА_1 та вселити ОСОБА_8 , неповнолітнього ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у вказану квартиру (а.с. 23, т. 2).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 січня 2004 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 , ОСОБА_2 до ОСОБА_11 про виселення без надання іншого жилого приміщення (а.с. 24, т. 2).

Відповідно до рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2007 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 , що діє від свого імені та від імені неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_11 про виселення з квартири АДРЕСА_1 , у зв`язку з систематичним порушенням правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі без надання іншого житла (а.с. 25-27, т. 2), яке залишене в силі ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24.07.2007 року (а.с. 28, т. 2).

Згідно рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08.05.2008 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_11 до ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та частково задоволено зустрічний позов ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_11 про примусове вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням та визнання права на приватизацію квартири, а саме вирішено вселити ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_1 ; встановити наступний порядок користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 , виділивши в користування ОСОБА_11 кімнату, площею 13,1 м.кв, зазначену в плані технічного паспорту під № 4, кімнати площею 19,1 м.кв., 9,4 м.кв., зазначених в плані технічного паспорту під №№ 2, 9, залишено в користуванні ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , а кухню, туалет, ванну, кладову та два коридори залишити в спільному користуванні (а.с. 9-11, т. 1).

Як слідує з копії довідки об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Галицька брама» від 22.12.2008 року № 30, у квартирі по АДРЕСА_1 проживають і прописані: ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (а.с. 154, т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_11 помер, що вбачається з копії свідоцтва про смерть, виданого повторно 02.09.2014 року, серії НОМЕР_1 (а.с. 26, т. 1).

Як вбачається з копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 , виданого 19.11.2003 року, ОСОБА_11 19.11.2003 року одружився зі ОСОБА_13 (а.с. 85, т. 1).

19.02.2014 року ОСОБА_13 подала заяву приватному нотаріусу Івано-Франківського міського нотаріального округу Квочак Л.Т. про прийняття спадщини за законом після смерті її чоловіка - ОСОБА_11 на спадкове майно, яке складається з квартири АДРЕСА_2 , та грошових коштів, які знаходяться в ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 81, т. 1).

З наявних у спадковій справі документів слідує, що квартира АДРЕСА_2 належала ОСОБА_11 на праві приватної власності ( частка 1/1) (а.с. 92).

З довідки, виданої 04.11.2013 року КП «Єдиний розрахунковий центр» вбачається, що ОСОБА_13 проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Чоловік - ОСОБА_11 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав у цій квартирі до дня смерті (а.с. 86, т. 1).

25.03.2014 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Квочак Л.Т. ОСОБА_13 видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на майно померлого ОСОБА_11 - на квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 115, т. 1).

Відповідно до довідки об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Галицька брама» від 24.04.2015 року № 169, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані та фактично проживають: ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (а.с. 20, т. 1).

Згідно листа Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області від 15.05.2015 року № В-15/1009/200/2 зазначено, що ОСОБА_9 до Управління ДАБІ в Івано-Франківській області подано декларацію про початок виконання будівельних робіт з реконструкції частини власної квартири під торгово-офісне приміщення на АДРЕСА_1 , яка була перевірена на повноту даних та зареєстрована за № ІФ 37 від 12.03.2015 року. ОСОБА_9 направлено листа з вимогою забезпечити доступ до квартири АДРЕСА_1 та бути присутнім при здійсненні перевірки 25.05.2015 року (а.с. 21, т. 1).

Листом Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області №В-15/1009/200/4 та від 22.07.2015 року, за зверненням ОСОБА_2 проінформовано, що громадянином ОСОБА_9 до Управління ДАБІ було подано декларацію про початок виконання будівельних робіт з реконструкції власної квартири під торгово-офісне приміщення на АДРЕСА_1 , яка була перевірена на повноту даних та зареєстрована за № ІФ 37 від 12.03.2015 року (а.с. 22, т. 1).

З листа Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори від 23.10.2015 року № 3407/02-14/1 слідує, що заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одержана 23.10.2015 року та повідомлено, що після смерті ОСОБА_11 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , була заведена спадкова справа приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Квочак Л.Т., що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 41893362 від 23.10.2015 року (а.с. 27, т. 1).

Також, як встановлено матеріалами справи, за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 08.07.2016 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002975 про те, що 25.03.2014 року ОСОБА_13 подала приватному нотаріусу Івано-Франківського міського нотаріального округу Квочак Л.Т. завідомо підроблене свідоцтво про шлюб з ОСОБА_11 , внаслідок чого після його смерті успадкувала належне йому майно (а.с. 199, 200, т. 1).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_13 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, в позові відмовлено (а.с. 31-32, т. 2).

Згідно рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_13 про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено у задоволенні позову (а.с. 33-34, т. 2).

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 06.06.2017 року встановлено, що ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що зроблено відповідний актовий запис за № 987 (а.с. 55, т. 2).

Відповідно до ст. 129 Конституції України, однією із основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Верховною Радою України 17.07.1997 року, передбачено, що кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов`язків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як вбачається зі змісту ч.ч. 1-4 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частою 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 715 ЦК України за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості. Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов`язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Положеннями ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно статті 369 Цивільного Кодексу України, в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин (грудень 2008 року), співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників.

Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 8 Закону України «Про приватизацію ного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Статтею 345 Цивільного Кодексу України передбачено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.

З досліджених в судовому засіданні доказів слідує, що державна реєстрація на спірну квартиру проводилась відповідно до статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, що діяла на момент укладання спірного правочину, на підставі Свідоцтва про право власності від 11 грудня 2008 року, виданого Госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду на підставі і розпорядження міського голови від 08.12.2008 року.

Відтак, право власності на спірну квартиру виникло внаслідок приватизації з моменту прийняття відповідного рішення місцевою радою та посвідчувалося Свідоцтвом від 11.12.2008 року, а не з моменту їх реєстрації, оскільки в силу положень статті 344 ЦК України, права на нерухоме майно з моменту їх реєстрації виникають у разі набуття таких за договором.

Також, як вбачається, оскаржуваний договір міни укладений без згоди співвласників на відчуження майна та порушує права позивачів, що відповідно до статтей 369, 203, 213 ЦК України є підставою для визнання його недійсним.

Суд виходить з вимог ст. ст.12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Зважаючи на вищенаведене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли своє підтвердження доводи позову про те, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на час укладення спірного договору міни, не перебувала у спільній частковій власності померлого ОСОБА_11 , а відповідно до Свідоцтва про право власності від 11 грудня 2008 року, виданого Госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду, належала ОСОБА_11 та позивачам на праві спільної сумісної власності. Відтак, відсутність згоди всіх співвласників квартири на відчуження її частки, порушує права позивачів.

З огляду на вище встановлені обставини, позов підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 12, 13, 76-83, 141, 258, 259, 264-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір міни нерухомого майна - 1/4 частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 23 грудня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Дорошенко О.В., зареєстрований в реєстрі за № 4976 та скасувати запис про державну реєстрацію прав від 19.01.2009 року на підставі договору міни, 4976, 23.12.2008, приватний нотаріус Дорошенко О.В.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Антоняк Т.М.

Повний текст рішення складено та підписано 19.02.2020 року.