справа №619/1677/14-ц
провадження №4-с/619/6/20
Ухвала

м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області у складі головуючого судді Нечипоренко І.М., за участю секретаря судового засідання Носачової І.В., розглянув у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця,
Імена (найменування) учасників справи:
заінтересовані особи:
-головний державний виконавець Московського відділу державної виконавчої
служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Габрієлова Наталія Юріївна, АТ КБ «Приватбанк», АТ «Укрсиббанк»,
представник заявника: Онопко В.С.
Питання, що вирішується ухвалою.
ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просить поновити йому строк подання скарги; визнати незаконними дії головного державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Габрієлової Н.Ю. з винесення постанови про арешт коштів боржника ВП № 46739341 від 14.02.2019 в частині накладення арешту на картковий рахунок № НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк»; зняти арешт з карткового рахунку № НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк», який відкритий на ім`я ОСОБА_1 ; зобов`язати головного державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Габрієлову Н.Ю. повернути кошти, що були списані з карткового рахунку № НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк» на виконання постанови про арешт коштів боржника від 18.12.2018. В обґрунтування скарги зазначено, що рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 31.10.2014 було стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 102225,73 долари США, що еквівалентно 1060714,62 грн. На підставі виконавчого листа № 619/1677/14, виданого Дергачівським районним судом Харківської області, Московським відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) здійснюється примусове виконання рішення від 31.10.2014 в межах виконавчого провадження №46739341, провадження по якому було відкрито постановою від 03.03.2015. В березні 2019 року йому стало відомо, що його картковий рахунок № НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк» було заблоковано на підставі постанови державного виконавця від 14.02.2019 про арешт коштів боржника.
Представник заявника ОСОБА_1 адвокат Онопко В.С. у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, заяву підтримує у повному обсязі.
Представники заінтересованих осіб у судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.
Враховуючи викладене, суд вважає можливим розглянути скаргу без участі сторін виконавчого провадження та державного виконавця.
Згідно з ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
За змістом ч. 5 ст. 74 Закону рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Статтею 449 ЦПК України імперативно встановлено два строки для звернення до суду зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.
Так, скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Відповідно до ст. 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.
Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених Кодексом (стаття 126 ЦПК України).
Згідно зі ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних прав людини провадження з виконання судових рішень є самостійною і невід`ємною частиною судового розгляду, невід`ємною стадією процесу правосуддя.
Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення (Закон України «Про виконавче провадження»).
Оскільки виконання судового рішення є невід`ємною частиною судового розгляду, то суд вважає можливим при розгляді цієї справи застосувати практику Європейського суду з прав люди в наступних справах.
Крім того, Європейський суд з прав людини 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Частиною 2 ст. 449 ЦПК України встановлено, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
У п.16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що відповідно до статті 385 ЦПК(чинна редакція - стаття 449 ЦПК України) скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.
Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.
Як вбачається з матеріалів скарги ОСОБА_1 у досудовому порядку намагався врегулювати дане питання шляхом звернення до різних установ та організацій, однак позитивної відповіді для себе отримав, при цьому, пропустивши десятиденний строк звернення зі скаргою, у зв`язку з чим, суд вважає, що строк пропущений з поважних причин.
Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 31.10.2014 було стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 102225,73 долари США, що еквівалентно 1060714,62 грн.

Відповідно до постанови про арешт майна боржника від 14.02.2019 Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) за виконавчим листом № 619/1677/14, виданого Дергачівським районним судом Харківської області, здійснюється примусове виконання рішення від 31.10.2014 в межах виконавчого провадження №46739341 та накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках у перелічених банківських установах та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 (а.с.216).

З повідомлення АТ «Приватбанк» від 13.09.2019 убачається, що 26.02.2019 банк отримав від Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) постанову про арешт коштів боржника № 46739341 від 14.02.2019. Постанова накладає арешт на кошти, що знаходяться на рахунках ОСОБА_1 в межах суми 1227400,55 грн. Отримавши зазначений документ про арешт, банк був зобов`язаний прийняти його до виконання та накласти арешт (а.с.218-219).

Відповідно до довідки ХМР КНП «Міська поліклініка №17» від 04.07.2019 № 1006/02, ОСОБА_1 працює в КНП «Міська поліклініка №17» ХМР на посаді водія автотранспортних засобів та виплати по заробітній платі та лікарняним листам здійснюються шляхом перерахування відповідних сум на картку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 (а.с.213).

Крім того, 11.11.2019 ОСОБА_1 звертався з заявою до АТ «Приватбанк про зняття арешту з карткового рахунку № НОМЕР_1 , а 19.03.2019 звернувся до Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а.с.220-221, 214).

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону 1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 18 Закону 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Згідно з ч. 3 ст. 52 Закону 1404-VIII не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

З матеріалів справи вбачається, що незгода ОСОБА_1 з постановою Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 14.02.2019 ВП № 46739341 ґрунтується на тому, що на рахунок № НОМЕР_1 , на який надходить його заробітна плата накладено арешт.

Приписами ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01 липня 1949 року № 95, ратифікованої Україною 04 серпня 1961 року, визначено, що дана Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Заробітна плата в розумінні поняття «власності» є майном, на захист якого в тому числі стає ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Принципи, закріплені в ст. 3 та ст. 43 Конституції України, також знаходять своє вираження в положеннях ст. 97 Кодексу законів про працю України, ст. ст. 15, 22, 24 Закону України «Про працю».

Зазначені норми в сукупності свідчать про те, що держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю.

Відповідно до п. 2 ст. 48 Закону 1404-VIII забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання відкритих відповідно до ст. 191 та 261 Закону України «Про теплопостачання», статті 151 Закону України «Про електроенергетику», та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 59 Закону 1404-VIII у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Тобто, рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 червня 2019 року у справі № 916/73/19, від 10 жовтня 2019 року № 916/1572/19. Підстав для відступу від такої позиції під час розгляду даної справи суд не вбачає.

Відповідно до статті 56 Закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до порядку зняття арешту з майна, встановленого статтею 59 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, І також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Суд зазначає, що ОСОБА_1 не подавав до суду доказів того, що постановою державного виконавця від 14 лютого 2019 року накладений арешт на кошти, які знаходяться на рахунках зі спеціальним режимом використання, тому скарга в частині визнання незаконними дій головного державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Габрієлової Н.Ю. з винесення постанови про арешт коштів боржника ВП № 46739341 від 14.02.2019 в частині накладення арешту на картковий рахунок № НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк» задоволенню не підлягає.

При цьому, суд вважає, що з метою поновлення порушеного права заявника скарга в частині зняття арешту з карткового рахунку № НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк» Гребенюка ОСОБА_3 . підлягає задоволенню.

Крім того, заявник просить зобов`язати головного державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Габрієлову Н.Ю. повернути кошти, що були списані з карткового рахунку № НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк» на виконання постанови про арешт коштів боржника від 18.12.2018.

В цій частині скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

За змістом ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, суд не може зобов`язати державного виконавця повернути кошти, що були списані з карткового рахунку № НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк» на виконання постанови про арешт коштів боржника від 18.12.2018, оскільки суду не надана постанова від 18.12.2018, крім того, вирішення даного питання виходить за межі рішень, прийняття яких передбачене ч. 2 ст. 451 ЦПК України.

Згідно з ч.1 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 447-452 ЦПК України, суд

постановив:

Поновити ОСОБА_1 строк на подання скарги.

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зняти арешт з карткового рахунку № НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк», який відкритий на ім`я ОСОБА_1 .

В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до

Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області відповідно до пп.15.5 п.15 Перехідних положень ЦПК України.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя І. М. Нечипоренко