Постанова

Іменем України

17 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 757/50179/16-ц

провадження № 61-24949св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О.,

Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Державна іпотечна установа, Публічне акціонерне товариство Банк «Київська Русь»

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 червня 2017 року в складі судді Цокол Л. І. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12 жовтня 2017 року

в складі колегії суддів:Чобіток А. О., Немировської О. В., Соколової В. В.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державної іпотечної установи, Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» (далі - ПАТ «Банк «Київська Русь», Банк) про визнання договору про іпотечний кредит недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що 29 грудня 2014 року між нею та ПАТ «Банк «Київська Русь» укладено договір про іпотечний кредит № -2, відповідно до умов якого відповідач зобов`язався надати грошові кошти в сумі 385 000,00 грн, а позичальник зобов`язався повернути кошти в порядку, на умовах, які визначені кредитним договором, у строк до 10 грудня 2019 року.

06 лютого 2015 року між відповідачами укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого Державна іпотечна установа прийняла від ПАТ «Банк «Київська Русь» право вимоги за договором № -2.

Посилаючись на те, що умови кредитного договору № -2 порушують її права як споживача продукції, Банком при укладенні договору не виконані вимоги Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (далі - Правила), ОСОБА_1 просила визнати договір про іпотечний кредит недійсним з підстав, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон).

Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07 червня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 12 жовтня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оспорюваний кредитний договір відповідає вимогам чинного законодавства, підстави до визнання договору недійсним відсутні.

Аргументи учасників справи

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить судові рішення скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що Банком при укладанні кредитного договору порушені вимоги частин другої - четвертої статті 11 Закону, пунктів 2.1 - 2.3, 3.1 - 3.4 Правил. Крім того, Банком порушені її права як споживача фінансових послуг в галузі споживчого кредитування.

У листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення Державної іпотечної установи на касаційну скаргу, в якому заявник просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Рух справи

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 10 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження в цій справі.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

29 грудня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Київська Русь» укладено договір про іпотечний кредит № -2, відповідно до умов якого відповідач зобов`язався надати грошові кошти в сумі 385 000,00 грн,

а кредитоодержувач зобов`язався повернути кошти в порядку, на умовах, які визначені кредитним договором, у строк до 10 грудня 2019 року.

Детальний розпис загальної вартості платежів за цим договором, що включає

в себе суму щомісячних платежів з повернення кредиту, процентів, інших супутніх платежів та розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки визначається цим договором та додатком 1 до нього (пункт 1.5 договору)

Позичальник зобов`язався до 10 числа кожного місяця, починаючи з наступного місяця після укладання договору, здійснювати погашення кредиту рівними частинами в сумі не менше 6 416,67 грн та сплачувати проценти, нараховані на залишок заборгованості за кредитом, відповідно до графіку погашення кредиту, шляхом внесення готівки до каси кредитора або шляхом безготівкових перерахувань на рахунок, відкритий кредитором. Останній платіж позичальник зобов`язався здійснити не пізніше 10 грудня 2019 року. Заборгованість за кредитом зменшується у день, передбачений графіком (пункт 2.4 договору).

Підписанням договору позичальник підтверджує, що перед укладенням договору він отримав від кредитора інформацію, зазначену в частині другій статті 11 Закону та у частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (пункт 8.9 договору).

Кожна із сторінок договору іпотечного кредиту, графік погашення іпотечного кредиту та додаток 1, яким є розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту, підписані власноручно ОСОБА_1

06 лютого 2015 року між відповідачами укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого Державна іпотечна установа прийняла від ПАТ «Банк «Київська Русь» право вимоги за договором

№ -2.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі статтями 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту

є усталеним у судовій практиці.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними

в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору

з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини другої статті 11 Закону (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача

у письмовій формі про:

1) особу та місцезнаходження кредитодавця;

2) кредитні умови, зокрема:

а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений;

б) форми його забезпечення;

в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача;

г) тип відсоткової ставки;

ґ) суму, на яку кредит може бути виданий;

д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо);

е) строк, на який кредит може бути одержаний;

є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги;

ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови;

з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється;

и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію;

і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Згідно статті 18 Закону (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні або договір може бути визнаним недійсним

у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 02 грудня 2015 року № 6-1341цс15: «За змістом статей 11, 18 Закону до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору».

Суди встановили, що при укладанні спірного договору про іпотечний кредит сторони погодили всі істотні умови: предмет договору, строк кредитування, плата за кредит, умови його забезпечення, права та обов`язки сторін, їх відповідальність, порядок зміни процентної ставки та визначили сукупну вартість кредиту. В умовах договору, графіку погашення іпотечного кредиту, додатку 1 - розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту, міститься повна інформація щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту. Доказів того, що при підписанні договору та його умов волевиявлення ОСОБА_1 не було вільним, не надано. Не встановлено і будь-яких несправедливих умов спірного договору, обтяжливих або непропорційних позадоговірних перешкод для здійснення споживачем своїх прав за договором.

За таких обставин суди правильно відмовили в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку

з наведеним колегія суддів Верховного Суду вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, судові рішення ? без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

І. О. Дундар

М. М. Русинчук