Справа № 603/864/18
Провадження №2/603/11/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2020 р. м. Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Іванчука В. М.

секретар судового засідання: Швець Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Монастириська в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В :

Представник АТ КБ «ПриватБанк» - Гребенюк О.С. звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 25.02.2011 року в сумі 21984,68 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до укладеного кредитного договору №б/н від 25.02.2011 року, відповідач ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 3700.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг та «Тарифами банку» які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Однак відповідач ОСОБА_1 порушив зобов`язання за зазначеним кредитним договором, в результаті чого станом на 24.10.2018 року заборгованість відповідача за договором кредиту становить 21984,68 грн. У зв`язку з наведеним, представник АТ КБ «ПриватБанк» просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та сплачений судовий збір.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, проте подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи. Від представника відповідача - ОСОБА_2 до суду надійшло письмове заперечення щодо предмету спору, згідно якого у задоволенні позову представник відповідача просить відмовити, посилаючись на те, що позовна заява не містить посилань на дату видачі кредитної картки та строку її дії, а отже і на кінцевий термін повернення кредиту. Крім того, позивачем не надано доказів, підтверджуючих факт ознайомлення відповідача ОСОБА_1 з усіма істотними умовами договору. Зокрема, матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували те, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною укладеного договору, і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника. Таким чином, посилання АТ КБ «ПриватБанк» на Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи банку, які не підписані відповідачем ОСОБА_1 , не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила кредитування. Також вказує, що анкета-заява від 25.02.2011 року, не містить інформації щодо отримання відповідачем від банку кредитних коштів. В даній анкеті-заяві не вказано тип та вид картки; не вказано розмір кредитного ліміту, процентну ставку. Крім того, позивачем до позовної заяви не додано жодного первинного документа, який би засвідчував рух коштів по картковому рахунку та підтверджував залишок по даному рахунку. Також вказує, що 25.02.2011 року відповідач ОСОБА_1 підписав анкету-заяву від 25.02.2011 року, відповідно до якої просив надати йому банківську послугу «Пенсійна картка», проставивши відповідну відмітку у заяві. При цьому, в переліку зазначених у анкеті заяві банківських послуг, відсутня відмітка відповідача про бажання отримати кредитний ліміт за кредитною карткою «Універсальна». Таким чином, відповідач не мав наміру отримувати кредитний ліміт та кредитну картку «Універсальна», оскільки підписуючи анкету-заяву від 25.02.2011 року, відповідач ОСОБА_1 виразив своє волевиявлення на отримання банківської послуги «Пенсійна картка», тобто на відкриття у АТ КБ «ПриватБанк» рахунку на зарахування і отримання пенсійних виплат, а також відповідач підтвердив свій соціальний статус, зокрема те, що він є пенсіонером, проставивши відповідну відмітку у анкеті-заяві.

15.11.2019 року від представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» - Гаренко Н.В. до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача заперечив проти доводів відповідача. Посилається на те, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, у якій зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згідний з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Крім того, у вказаній анкеті-заяві зазначено, що відповідачу було надано на ознайомлення Умови та правила надання банківських послуг у письмовому вигляді, що підтверджується підписом відповідача. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином, між Банком та Позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, задля придбання, припинення або зміни цивільних прав та обов`язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають заява, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи, з якими Позичальник ознайомлений, про що свідчить його підпис в заяві. На підставі поданої заяви, відповідачу було відкрито картковий рахунок, ключем до якого є пластикова картка. Крім того, чітко прослідковується, що відповідач отримував кредитні кошти. Тобто відповідач користувався грошима, отримував кошти, здійснював розрахунки, а отже й отримав кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної картки відповідача, баланс станом на дату укладання кредитного договору (надана сума кредиту), всі операції за кредитною карткою. Крім того, до матеріалів справи долучено «Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду, яка підписана відповідачем та з якої вбачається, що останньому встановлено поточну процентну ставку в розмірі 2,5% (30,00 % на рік), вказано розміри комісій, штрафів тощо.

У відповідності до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25.02.2011 року відповідач ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно якої ознайомившись із умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами Приватбанку, просив надати йому перераховані нижче послуги, а саме "Пенсійна картка", проставивши відповідну відмітку у вказаній анкеті-заяві. Із копії вищевказаної анкети-заяви від 25.02.2011 року вбачається, що відповідач ОСОБА_1 не мав наміру отримати будь-який кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка "Універсальна".

Відповідач ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг та «Тарифами банку» які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Також відповідач зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку.

Згідно наданого представником позивача розрахунку заборгованості за договором від 25.02.2011 року №б/н, станом на 24.10.2018 року відповідачу нараховано заборгованість у розмірі 21984,68 грн, яка складається з наступного: тіло кредиту - 4238,10 грн; нараховано відсотків за користуванням кредитом - 9426,33 грн; нараховано пені - 6797,17 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. «Умов та правил надання банківських послуг» - 500,00 грн (фіксована складова); 1023,08 грн. (процентна складова).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти ( частина перша статті 1048 ЦК України ).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Позивач АТ КБ «ПриватБанк», пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і проценти за користування кредитними коштами.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач окрім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 25.02.2011 року, посилається на Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку, які викладені на банківському сайті:www:privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в АТ ПриватБанк, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтвердження, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку від 25.02.2011 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) та про що зазначено в постанові Великої палати Верховного суду України № 342/180/17 і що не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

З урахуванням висновку Великої Палати Верховного Суду у вищевказаній постанові по справі № 342/180/17 суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (25.02.2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вказала Велика Палата Верховного Суду у вищевказаній постанові по справі 342/180/17, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг АТ КБ ПриватБанк, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зробила висновок, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк та те, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Аргументи позивача про необхідність застосування до спірних правовідносин правил частини першої статті 634 ЦК України є неспроможними, оскільки Умови та Правила, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

У зв`язку з наведеним, вимоги банку про стягнення заборгованості за відсотками на поточну заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами є безпідставними.

Крім того, у відповідності до частини першої статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Згідно із статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (частина перша та друга статті 638 ЦК України).

Відповідно до пункту 2.1.1.2.1 «Умов та правил надання банківських послуг» для надання послуг банк відкриває клієнту картку, її вид визначений у пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання картки, зазначена в заяві.

Відповідно до частини першої статті 76, частини першої статті 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Представник позивача у своїх письмових поясненнях зазначає, що на підставі поданої заяви від 25.02.2011 року, відповідачу ОСОБА_1 було відкрито картковий рахунок, ключем до якого є пластикова картка.

На підтвердження заявлених позовних вимог, представник АТ КБ «ПриватБанк» надав суду копію анкети-заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг» від 25.02.2011 року, у якій серед зазначених у анкеті банківських послуг наявна відмітка про обрання відповідачем ОСОБА_1 послуги «Пенсійна картка», при цьому відмітка відповідача про обрання ним картки «Універсальна» відсутня та графа щодо обраного ним кредитного ліміту не заповнена.

Також, на підтвердження укладеного між сторонами кредитного договору від 25.02.2011 року та на підтвердження невиконання відповідачем своїх зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, АТ КБ «ПриватБанк» надало суду копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду від 25.02.2011 року, довідку №30.1.0.0/2-20181117РВ від 24.10.2019 року, витяг з «Умов та правил надання банківських послуг», розрахунок заборгованості за договором №б/н від 25.02.2011 року та виписку за рахунком за період з 01.02.2011 року по 24.10.2019 року.

Проте, вищезазначені докази не можуть беззаперечно свідчити про укладення між сторонами кредитного договору від 25.02.2011 року, за відсутності інших допустимих доказів на підтвердження волевиявлення ОСОБА_1 на його укладення та досягнення сторонами всіх істотних його умов. Зокрема, банк не надав доказів на підтвердження видачі відповідачеві кредитної картки, строку її дії, розміру наданого банком кредитного ліміту, розміру процентів за користування кредитом та інших тарифів банку.

Зазначений висновок суду узгоджується із правовими позиціями викладеними у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 700/3902/15-ц, від 07 червня 2018 року у справі № 755/17553/16, від 06 червня 2018 року у справі № 364/594/17, від 24 травня 2018 року у справі № 630/366/16-ц, від 10 травня 2018 року справа № 357/16301/15-ц, від 04 вересня 2019 року №367/4586/16-ц.

При цьому, надана позивачем копія довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» від 25.02.2011 року не може розцінюватись як доказ, підтверджуючий факт укладення між сторонами кредитного договору, оскільки не містить даних про отримання відповідачем ОСОБА_1 кредиту та надана позивачем Анкета-заява від 25.02.2011 року не містить відомостей про оформлення відповідачем кредитного договору в розмірі та на умовах, зазначених у позовній заяві, оскільки така заява свідчить про отримання відповідачем пенсійної картки, а не кредитної (в цьому документі відсутні відомості про встановлення будь-якого кредитного ліміту). Крім того, зміст вказаної довідки про умови кредитування від 25.02.2011 року не дозволяє дійти висновку, що вона стосується саме кредитного договору №б/н від 25.02.2011 року.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що вказані документи не стосуються предмета доказування укладення між позивачем та відповідачем договору №б/н від 25.02.2011 року, а відтак, з огляду на приписи ст. 77 ЦПК України, документи не є належними доказами.

Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості та виписка по картковому рахунку, також не є безспірними доказами існування між сторонами договірних відносин та розміру заборгованості, оскільки банком не доведено факту укладання кредитного договору з дотриманням передбаченої законом форми.

Зазначений висновок суду узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 25 березня 2019 року у справі № 198/787/16-ц.

Не надано суду також будь-яких відомостей про дату вручення картки відповідачу, повідомлення йому пін-коду, строку дії картки саме за цим позовом та наданим розрахунком заборгованості.

Крім того, суд звертає увагу на те, що укладений між сторонами договір 25.02.2011 у вигляді заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає

особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Враховуючи наведене та надавши належну оцінку доказам, наданим позивачем на підтвердження заявлених ним вимог та заперечень відповідача, суд дійшов висновку про недоведеність факту укладення з відповідачем ОСОБА_1 кредитного договору у письмовій формі, відкриття рахунку на ім`я відповідача, видачі йому картки «Універсальна» із зазначенням строку її дії та кредитного ліміту, на умовах, вказаних ним у позовній заяві, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. ст. 4,10,12,81,95,141,259,263-265,353-355 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 530, 551, 638, 1049, 1050, 1054,1055 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ :

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», 01001, м. Київ, вулиця Грушевського, будинок 1Д, ідентифікаційний код в .

Відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_1 .

Повний текст рішення складено 19 лютого 2020 року.

Суддя В. М. Іванчук