Справа № 234/1150/20
Провадження № 2/234/1448/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2020 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області

у складі: головуючого судді Фоміної Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Коніної К.Е.,

представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Рибалка В.П., представника третьої особи Ликової В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу №234/1150/20 за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод», третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної професійним захворюванням на виробництві, -

Обставини справи:

23 січня 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод», третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про стягнення моральної шкоди, заподіяної професійним захворюванням на виробництві.

В обґрунтування позову зазначила, що з 15.11.1996 року до 31.07.2012 року вона безперервно працювала стрижневиком машинної формовки у фасоноливарному цеху № 1 Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» (ПрАТ«НКМЗ»).

За час роботи на ПрАТ «НКМЗ» зі шкідливими та небезпечними умовами праці, позивачка отримала професійне захворювання, яке їй вперше встановили 13.03.2012 року. Перебуваючи у трудових відносинах з ПрАТ «НКМЗ», вона відпрацювала на посаді стрижневика ручної формовки 15 років 8 місяців 16 днів, в умовах впливу шкідливих чинників. Працювала вона зі шкідливими та небезпечний умовами праці, в умовах перевищуючих гранично допустимий рівень пилу, шуму, вібрації, фізичних навантажень, низької температури в холодну пору року. Внаслідок такої праці позивачка отримала професійне захворювання та змушена була звільнитись за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію за віком. Ці обставини підтверджується копіями трудової книжки, актом розслідування хронічного професійного захворювання (форми П-4) від 04.04.2012 року, довідками МСЕК, виписками з історії хвороби.

У зв`язку з погіршенням здоров`я, у 2010 році вона вимушена була звернутись до лікарів місцевої клініки, які направили її на консультацію до клініки професійних захворювань у м. Донецьк. У жовтні 2010 та 2011 років позивачка пройшла стаціонарне медичне обстеження в Донецькій обласній клінічній лікарні профзахворювань. Результатом медичного обстеження стали висновки лікарів, згідно яких було встановлено симптоми захворювання пов`язані з вібраційною хворобою: периферійна ангіодістонія верхніх кінцівок. Однак захворювання не було визнано професійним.

У зв`язку з тим, що покращення стану здоров`я не спостерігалось, то у лютому 2012 року, позивачка знову була направлена у Донецьку обласну клінічну лікарню профзахворювань в м. Донецьк, де пройшла стаціонарне медичне обстеження. Результатом медичного обстеження став висновок центральної лікарсько-експертної комісії за № 554 від 13.03.2012 року, згідно якого позивачці вперше було встановлено професійне захворювання: вібраційна хвороба другого ступеню синдром вегето-сенсорної поліневропатії верхніх кінцівок з стійкими нейротрофічними порушеннями у кістках рук у вигляді кістоподібних просвітлень у головчастих та півмісяцевих кістках обох кистей, деформуючий остеоартроз міжфалангових суглобів першої стадії з больовим синдромом, легкими розгинаючими контрактурами.

Після повідомлення місцевих органів про захворювання позивачки, було створено комісію, яка провела перевірку умов праці у фасоноливарному цеху № 1 ПрАТ «НКМЗ» та склала акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12.04.2012 року за формою П-4.

Згідно вказаного акта (пункт 16), встановлено, що професійне захворювання виникло за таких обставин, а саме: під час праці стрижневиком підлягала дії комплексу шкідливих виробничих чинників: пилу, шуму, локальної вібрації, фізичного навантаження, концентрації та рівні яких перевищували гранично допустимі.

Причинами професійного захворювання (пункт 17 акта) стало: «тривала робота в умовах дії на працюючого підвищеного рівня локальної вібрації, перевищуючих гранично допустимі рівні ДСН 3.3.6.039-99.

У пункті 19, вказаного акта, зазначено, що порушення вимог державних санітарних норм відбулося у зв`язку з конструктивними недоліками ручного пневматичного інструменту, який застосовувався під час праці.

19.04.2012 року обласна профпатологічна медіко-соціальна експертна комісія (МСЕК) у м. Донецьк, вперше визнала захворювання позивача професійним, з 40 (сорок) % втрати працездатності (вібраційна хвороба) та встановила третю групу інвалідності професійне захворювання). 18.04.2013 року МСЕК у м. Донецьку, після обстеження повторно підтвердила факт захворювання, про що видала довідки МСЕК.

15.05.2015 року позивачка знову пройшла медичне обстеження у м. Краматорську, де обласна МСЕК остаточно підтвердила, що її захворювання є професійним та безстроковим, тобто пожиттєвим, з 40 (сорок) % втрати працездатності (вібраційна хвороба) та підтвердила у неї інвалідність третьої групи. Цей факт зафіксовано довідками МСЕК серії 10ААВ № 519019 та серії 10ААА № 043322, пенсійним посвідченням.

Періодично, у зв`язку з отриманим професійним захворюванням позивачка змушена знаходитися на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, проходити курси реабілітації, обстеження та консультації лікарів. Необхідність проходження курсу лікування позивачці встановлено за результатами огляду МСЕК, згідно висновку якого їй для підтримки здоров`я, необхідно проходження медикаментозного лікування. Внаслідок погіршення стану здоров`я, позивачка неодноразово проходила медичний огляд а саме: в обласній клінічній лікарні профзахворювань м. Донецька п`ять разів: з 20 вересня по 05 жовтня 2010 року; з 4 по 10 жовтня 2011 року; з 28 лютого по 14 березня 2012 року; з 14 по 28 лютого 2013 року; з 4 по 18 лютого 2014 року, а також у місцевих лікарнях м. Краматорська багаторазово (13 разів): з 4 до 14 грудня 2012 року; з 7 по 18 листопада 2013 року; з 8 по 18 жовтня 2014 року; з 13 по 23 лютого 2015 року; з 22 вересня по 1 жовтня 2015 року; з 29 лютого по 11 березня 2016 року; з 26 липня по 5 серпня 2016 року; з 27 лютого по 11 березня 2017 року; з 25 вересня по 10 жовтня 2017 року; з 23 квітня по 5 травня 2018 року; з 8 по 18 листопада 2018 року; з 10 по 20 травня 2019 року; з 27 листопада 6 грудня 2019 року. Також неодноразово знаходилась на санаторно-курортному лікуванні: з 21.09.2016 року по 14.10.2016 року у санаторії «Славутич» Дніпропетровської області, та з 23.09.2019 року по 16.10.2019 року у санаторії «Роща» м. Харків. Також позивачка змушена звертатись до лікарів за консультацією та рекомендаціями лікування, які підтверджували її захворювання та призначали лікування.

У зв`язку з отриманим позивачкою професійного захворювання вона зазнала фізичних страждань та емоційних переживань, що призвело до завдання їй моральної шкоди. Позивачці на час захворювання та звільнення було 50 років, це час життєвого розквіту, пора зрілості. Позивачка будувала плани на подальше життя, мріючи добитись чималих успіхів, але цьому завадила хвороба, стан її здоров`я є невідновним, внаслідок чого вона отримала психологічну травму. Внаслідок такого захворювання змінився її життєвий уклад, її життя зазнало суттєвих змін: вона частково втратила працездатність, обмежена під час вибору міста праці, час від часу відчуває фізичну біль у суглобах, має поганий сон, відчуває шум в голові та вухах. Для підтримки стану здоров`я позивачка вимушена була провести на стаціонарному лікуванні у лікарнях більше ніж півроку свого життя. Стан здоров`я позивачки дуже незадовільний, вона не витримує тривалих фізичних навантажень, не в змозі тривалий час утримувати руками предмети. Позивачка не може вести нормальний спосіб життя, порушилась душевна рівновага, порушилися зв`язки із оточуючими, стало неможливо продовжувати активний спосіб життя, хвороба позбавила позивачку можливостей реалізації своїх звичок та бажань, порушились нормальні зв`язки у сім`ї. Після захворювання та звільнення з ПрАТ «НКМЗ» у позивачки повністю припинились зв`язки з профспілками та керівниками цеху. Позивачка стала їм зовсім не потрібна, вже ніхто з них не пам`ятає, що вона відала цьому цеху більше 15 років свого життя. У зв`язку з медичними обстеженнями при виборі умов праці, вона так і не знайшла постійного місця праці. Працедавці під різними приводами відмовляють у працевлаштуванні, дізнавшись про її хворобу. Позивачка доставляє багато труднощів своїм рідним та близьким, тому змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода, яка заподіяна позивачці, полягає у душевному хвилюванні, нервових зривах, несприятливій атмосфері у стосунках з рідними та оточуючими, фізичному болю та стражданнях, які вона зазнала безпосередньо під час роботи та які відчуває і на теперішній час.

Заподіяна шкода, завдана позивачу внаслідок професійного захворювання на виробництві, випливає з трудових правовідносин з ПрАТ « НКМЗ».

Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці.

Просить стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 40000 грн., та вважає даний розмір мінімальною компенсацією за перенесені нею душевні страждання.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 24.01.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначене судове засідання.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача Рибалка В.П. у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог, також надала відзив на позов, в якому зазначила, що ОСОБА_2 у позовній заяві зазначає, «що діями ПрАТ «НКМЗ», який не забезпечив безпечні умови праці, їй заподіяно моральну шкоду», але така думка є помилковою і спростовується наступним.

В ч. 6 ст. 153 КЗпП України передбачено, що у разі неможливості повного усунення небезпечних і шкідливих для здоров`я умов праці власник або уповноважений ним орган зобов`язаний повідомити про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, який може дати тимчасову згоду на роботу в таких умовах.

Згідно ч. 3 ст. 21 Закону України «Про охорону праці» роботодавець повинен одержати дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

Отже, діюче законодавство допускає використання небезпечних і шкідливих для здоров`я умов праці у разі неможливості повного усунення за умови одержання відповідного дозволу.

Дотримуючись вищенаведених норм закону, відповідач одержав від Територіального управління Держгірпромнагляду у Донецькій області дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про охорону праці» під час укладання трудового договору роботодавець повинен проінформувати працівника під розписку про умови праці та про наявність на його робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, можливі наслідки їх впливу на здоров`я та про права працівника на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до законодавства і колективного договору.

Пільги і компенсації за важкі та шкідливі умови праці, на які має право працівник, закріплені в ст. 7 Закону України «Про охорону праці», а саме, працівники безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, додаткову оплачувану відпустку, оплату праці у підвищеному розмірі.

На виконання ч. 2 ст. 5 Закону України «Про охорону праці», відповідач проінформував ОСОБА_2 під розписку про умови праці та про наявність на її робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, що підтверджується наказами про прийняття на роботу та переведення на іншу роботу. Таким чином, позивач усвідомлював наслідки такої роботи та добровільно на неї погодився.

Крім того, відповідач неухильно забезпечував надання позивачу пільг та компенсацій за важкі умови праці, закріплені Колективним договором, а саме: надавав щорічну додаткову відпустку, здійснював доплати за несприятливі умови праці, надавав одноразову допомогу за вислугу років, безоплатно проводив видачу молока та інших різнозначних продуктів, з власної ініціативи забезпечував безоплатним харчуванням.

З вищенаведеного вбачається, що відповідач не вчиняв протиправних дій по відношенню до позивача, а навпаки забезпечив йому пільги та компенсації гарантовані законом.

Крім того, після звільнення позивача з підприємства за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію ПрАТ «НКМЗ», починаючи з липня 2012 року, щомісяця виплачує їй матеріальну допомогу, яка станом на січень 2020 року склала 6050,00 грн.

У позові ОСОБА_2 зазначає, що моральна шкода, яка їй заподіяна, полягає у душевному хвилюванні, нервових зривах; несприятливій атмосфері з рідними та оточуючими; фізичному болю та стражданнях; отриманні психічної травми; зміни її життєвого укладу; порушенні зв`язків з оточуючими, неможливості продовжувати активний спосіб життя, реалізовувати свої звички та бажання. Але жодних доказів щодо наявності цих обставин вона не наводить та не додає до позовної заяви. Крім того, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що зміни, які сталися в її особистому житті пов`язані саме з наявністю у неї професійного захворювання, а також, які додаткові зусилля вона докладає для організації свого життя.

В обґрунтування своїх вимог позивач додає до позову медичні виписки, з огляду на їх зміст вбачається наступне: у виписках зазначено, що «загальний стан відносно задовільний», що спростовує її заяви про наявність у неї «психологічної травми» та «порушення душевної рівноваги».

Враховуючи вищенаведене, відповідач вважає, що немає правових підстав для компенсації моральної шкоди позивачу, оскільки відсутній склад цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, моральна шкода, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою.

Необхідно зауважити, що позивач в обґрунтування своїх вимог послалась на норми закону, які не регулюють правовідносини, що є підставою позову, зокрема, ст.ст. 21, 46 Конституції України.

Так, стаття 21 Конституції України передбачає, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Стаття 46 Конституції України встановлює загальні гарантії соціального захисту громадян.

Просила у задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні представник третьої особи Ликова В.Ю. не заперечувала проти позовних вимог, у письмових поясненнях зазначила, що потерпіла на виробництві ОСОБА_2 перебуває на обліку в Краматорському міському відділенні з 04 квітня 2012 року. За висновком МСЕК від 19 квітня 2012 року серія 10 ААА № 133138 потерпілій встановлена стійка втрата працездатності 40 % та 3 група інвалідності (з повторними переоглядами 19 квітня 2013 року та 18 квітня 2015 року) внаслідок трудового каліцтва, що сталося під час роботи на підприємстві Приватне акціонерне товариство «Новокраматорський машинобудівний завод».

На підставі ст. 44 Закону України № 1105-ХIV постановами Краматорського міського відділення № 0536/4046/4046.1/4 від 11.05.2012 року, № 0536/4046/4046.1/5 від 11.05.2012 року, відповідно до ст. 36 та 42 Закону України № 1105-ХIV було призначено одноразову допомогу в сумі 74392,00 грн., та щомісячні страхові виплати в розмірі 1655,82 грн. За висновком МСЕК потерпіла ОСОБА_2 потребує стаціонарного лікування у ЛПЗ, санаторно-курортного лікування, лікарських засобів та виробів медичного, медикаментозного призначення.

Також, варто зазначити, що постановами Краматорського міського відділення № 0536/4046/4046.1/50 від 05.09.2016 року, № 0526/4046/4046.1/65 від 18.09.2019 року потерпілій ОСОБА_2 призначено санаторно-курортне лікування в санаторії (курорті).

Неодноразово потерпілій ОСОБА_2 постановами Краматорського міського відділення № 0536/4046/4046.1/25 від 24.11.2014 року, № 0536/4046/4046.1/39 від 30.09.2015 року, № 0526/4046/4046.1/67 від 29.11.2019 року призначалось відшкодування витрат на придбання медикаментів.

За останнім переоглядом від 15 травня 2015 року серія 10 ААА № 043322 потерпілій встановлена стійка втрата професійної працездатності 40 % та 3 група інвалідності безстроково, внаслідок трудового каліцтва, що сталося під час роботи на підприємстві Приватне акціонерне товариство «Новокраматорський машинобудівний завод».

Постановою Краматорського міського відділення № 0526/4046/4046.1/61 від 06.03.2018 року потерпілій на виробництві ОСОБА_2 призначено перераховані щомісячні страхові виплати відповідно до ст. 37 ЗУ № 1105-ХІV в розмірі 3044,76 грн.

За таких обставин, вважають, що Краматорське міське відділення права потерпілої не порушувало, оскільки діє на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, на підставі вищенаведеного, Фонд соціального страхування України не здійснює відшкодування моральної шкоди постраждалим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей.

РОЗГЛЯНУВШИ МАТЕРІАЛИ ЦИВІЛЬНОЇ СПРАВИ, СУД ВСТАНОВИВ:

Повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 з 15.11.1996 року по 31.07.2012 року працювала у ПАТ «Новокраматорський машинобудівний завод» на посаді стрижневика машинної формовки у фасоноливарному цеху, що підтверджується копією трудової книжки, копією наказу № 2077 про прийому на роботу з 25.11.1996 року, копією наказу № 790 про припинення трудового договору (контракту), звільнена з 31.07.2012 року.

19 квітня 2012 року обласна профпатологічна медіко-соціальна експертна комісія (МСЕК) у м. Донецьк, вперше визнала захворювання ОСОБА_2 професійним, з 40 (сорок) % втрати працездатності: вібраційна хвороба, та встановила третю групу інвалідності, при цьому та потреба у медикаментозному лікуванні за проф. хворобами, санаторно-курортне лікування за вібраційною хворобою, при цьому позивачу протипоказана тяжка фізична праця в умовах вібрації що підтверджується копією виписки з Акта огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги до довідки серії 10 ААА № 133138, копією довідки до Акта огляду МСЕК серії 10 ААБ № 385011.

18.04.2013 року МСЕК після обстеження ОСОБА_2 повторно підтвердила факт захворювання з 40 (сорок) % втрати працездатності, потреба у медикаментозному лікуванні за професійними захворюванням, санаторно-курортне лікування за вібраційною хворобою, при цьому позивачу протипоказана тяжка фізична праця в контакті з вібраціями, що підтверджується копією довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серія 10 ААА № 130926, копією довідки до Акта огляду МСЕК серії 10 ААБ № 385915.

Відповідно до копії довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серія 10 ААА № 043322 від 15.05.2015 року та копії довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 10 ААВ № 519019 від 15.05.2015 року позивачу безстроково встановлена третя група інвалідності з причин проф. захворювання зі ступенем втрати працездатності 40 % та потреба у медикаментозному лікуванні за професійними захворюванням, санаторно-курортне лікування по проф. патології, при цьому позивачу протипоказана тяжка фізична праця в контакті з вібраціями.

Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 04.04.2012 року, комісією проведено розслідування випадку хронічного захворювання ОСОБА_2 , якій встановлений діагноз: вібраційна хвороба другого ступеню синдром вегетосенсорної поліневропатії верхніх кінцівок з стійкими нейротрофічними порушеннями у кістках рук. За висновками комісії професійне захворювання виникло у позивача у зв`язку з тривалою роботою в умовах впливу на працюючого підвищених рівнів локальної вібрації, які перевищують гранично допустимі рівні ДСН 3.3.6.039-99 «Державні санітарні норми виробничої загальної та локальної вібрації. Умова праці по ГН 3.3.5-8-6.6.1-2002 за рівнями впливу вібрації відносяться до Ш класу ІІ ст. Професійне захворювання виникло за таких обставин: при виконанні своїх трудових обов`язків піддавалась впливу комплексу шкідливих виробничих чинників: пил, шум, вібрація, фізичні навантаження.

З виписок з медичних карт вбачається, що позивачка неодноразово проходила клінічні обстеження і знаходилась на лікуванні у медичних установах м. Донецьк, м. Краматорська та проходила курси лікування від професійних захворювань.

08.08.2012 року ОСОБА_2 було видано пенсійне посвідчення серії ААЄ № 888815 у зв`язку із встановленням 3 групи інвалідності через трудове каліцтво, довічно.

Постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 11 травня 2012 року № 0536/4046/4046.1/4 про призначення потерпілому одноразової допомоги в разі стійкої втрати професійної працездатності, призначено потерпілій ОСОБА_2 номер справи 4046, номер випадку 4046.1, одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності (вид виплати 427, КЕКВ 1343.04) в сумі 74392,00 грн.

Постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 11 травня 2012 року № 0536/4046/4046.1/5 про призначення потерпілому щомісячної страхової виплати, призначено потерпілій ОСОБА_2 номер справи 4046, номер випадку 4046.1, щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати професійної працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку (вид виплати 410, КЕКВ 1343.05) в розмірі 1655,82 грн.

Постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 24 листопада 2014 року № 0536/4046/4046.1/25 про призначення фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу потерпілому (одноразово), призначено потерпілій ОСОБА_2 номер справи 4046, номер випадку 4046.1, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, а саме: витрати на придбання медикаментів (вид виплати 150, КЕКВ 2740.07) в розмірі 1717,03 грн. (одноразово).

Постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 30 вересня 2015 року № 0536/4046/4046.1/39 про призначення фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу потерпілому (одноразово), призначено потерпілій ОСОБА_2 номер справи 4046, номер випадку 4046.1, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, а саме: витрати на стаціонарне лікування (перебування у лікарні) (вид виплати 152, КЕКВ 2740.01) в розмірі 2596.18 грн. (одноразово).

Постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 05 вересня 2016 року № 0536/4046/4046.1/50 про призначення санаторно-курортного лікування, призначено потерпілій ОСОБА_2 номер справи 4046, номер випадку 4046.1, санаторно-курортне лікування (вид виплати 193), згідно путівки № 610258.

Постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 06 березня 2018 року № 0526/4046/4046.1/61 про призначення потерпілому перерахованої щомісячної страхової виплати з 01 березня 2018 року, призначено потерпілій ОСОБА_2 номер справи 4046, номер випадку 4046.1 перераховану щомісячну страхову виплату в розмірі 3044,76 грн. Виплати проводити з 01.03.2018 року безстроково.

Постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 18 вересня 2019 року № 0526/4046/4046.1/65 про санаторно-курортного лікування, призначено потерпілій ОСОБА_2 номер справи 4046, номер випадку 4046.1, санаторно-курортне лікування в санаторії (курорті) «Клінічний санаторій «Роща», вартість послуг 13440,00 грн., згідно путівки № 6000049.

Постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 29 листопада 2019 року № 0526/4046/4046.1/67 про призначення фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу потерпілому (одноразово), призначено потерпілій ОСОБА_2 номер справи 4046, номер випадку 4046.1, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, а саме: витрати на придбання медикаментів (вид виплати 150, КЕКВ 2740.07) в розмірі 2774,37 грн. (одноразово), згідно з рахунком № 1-11-1/65 від 28 листопада 2019 року.

Державний комітет України по нагляду за охороною праці Територіальне управління Держнадзорохоронпраці по Донецькій області надало Дозвіл № 069.03.14.37.10.1 Закритому акціонерному товариству «Новокраматорський машинобудівний завод» на початок роботи підприємства по заготівлі, переробки, в тому числі металургійної, металобрухту кольорових та чорних металів, з 07 лютого 2003 року.

Державний комітет України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду надало Дозвіл № 1686.11.30-29.51.1 Публічному акціонерному товариству «Новокраматорський машинобудівний завод» на продовження виконання роботи підвищеної небезпеки, дозвіл діє з 01.06.2007 року по 01.06.2012 року.

Відповідно до Довідки про доходи № 36 від 06.02.2020 року ОСОБА_2 , отримує у Приватному акціонерному товаристві «Новокраматорський машинобудівний завод» нецільову благодійну матеріальну допомогу. Дохід за період з 01.07.2012 року по 31.01. 2020 року становить 6050,00 грн.

На підставі ст. 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків відшкодовується у встановленому законом порядку.

Згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тобто передбачає відшкодування моральної шкоди, яка спричинена з вини роботодавця.

При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди.

Тобто, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини підприємства (власника або уповноваженого ним органа) за наявності юридичних фактів, що у сукупності є підставою для покладення на власника обов`язку відшкодувати таку шкоду.

Таким чином, із змісту цієї статті вбачається, що до юридичного складу, що є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника, втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Отже, моральну шкоду повинен відшкодовувати роботодавець, оскільки шкода здоров`ю завдана при виконанні позивачем трудових обов`язків, про що свідчить медичні висновки про наявність професійного захворювання, акти розслідування хронічного професійного захворювання, висновки МСЕК.

Суд відхиляє доводи відповідача про відсутність у позивача доказів спричинення йому моральної шкоди. Відповідно до діючого законодавства втрата працездатності, яка встановлена висновком МСЕК , вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоров`я потерпілого погіршено.

Суд відхиляє доводи відповідача про відсутність у позивача права на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з тим, що позивач був обізнаний про шкідливий характер праці, оскільки забезпечення безпечних умов праці є обов`язком роботодавця. Суд також звертає увагу, що відповідно до ст. 158 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний вживати заходів щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, вимог ергономіки, позитивного досвіду з охорони праці, зниження та усунення запиленості та загазованості повітря у виробничих приміщеннях, зниження інтенсивності шуму, вібрації, випромінювань тощо.

Судом встановлено, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання виникло під час виконання позивачем трудових обов`язків та отримані ним за час роботи у відповідача, захворювання пов`язані з виробництвом, тому наявні підстави, передбачені ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, заподіяної з вини відповідача.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність у позивача права вимагати відшкодування моральної шкоди, заподіяної здоров`ю.

Вказаний висновок суду відповідає положенням ст. 23 ЦК України та рішенню Конституційного Суду України від 27.01.2004 року №1-9 рп./2004, згідно з яким ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

У судовому засіданні знайшло підтвердження, що позивач, працюючи на ПрАТ «НКМЗ» отримала професійне захворювання і їй було встановлено 40% втрати професійної працездатності.

З урахуванням конституційної значимості здоров`я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від народження й охороняється державою, суд вважає що заявлена позивачем вимога обґрунтована і підлягає задоволенню.

При вирішенні питання про право позивача на відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просила потерпіла.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року, провадження № 14-463цс18.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

В пункті 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-9/2004 зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. У випадку втрати потерпілим працездатності він зазнає значно більше моральної шкоди, ніж яка заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує тяжкість завданих ушкоджень здоров`ю позивача, ступень втрати професійної працездатності в розмірі 40 % , встановлену 3 групу інвалідності, тривалість лікування, глибину душевних та фізичних страждань з приводу професійного захворювання, погіршення здібностей у побуті, вимушеної зміни складу життя, припинення трудової діяльності, стан здоров`я позивача, важкість змушених змін у її життєвих і виробничих зв`язках, неможливість їх поновлення, те, що позивач постійно відчуває хворобливі відчуття, має потребу в медикаментозному лікуванні.

З урахуванням вказаних обставин, суд вважає розумним та справедливим відшкодування моральної шкоди в розмірі 40 000 грн., що буде еквівалентно моральним стражданням позивача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача в доход держави слід стягнути судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 13, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод», третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної професійним захворюванням на виробництві, - задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод», , юридична адреса: Донецька область, м. Краматорськ, вул. О.Тихого (Орджонікідзе) 5 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 моральну шкоду в розмірі 40000,00 грн. (сорок тисяч гривен 00 коп.).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод», , юридична адреса: Донецька область, м. Краматорськ, вул. О.Тихого (Орджонікідзе) 5 в доход держави: Отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); Рахунок отримувача: UА0026001; Код класифікації доходів бюджету: 22030106 судовий збір в сумі 840,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня отримання повного тексту рішення до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд Донецької області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 17.02.2020 року.

Суддя Краматорського міського суду Ю. В. Фоміна