ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи № 497/1297/19

Апеляційне провадження № 22-ц/813/6975/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого- Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів - Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Сороколет Ю.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Македонської Ірини Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Болградського районного суду Одеської області від 01 квітня 2020 року, постановлене під головуванням судді Раца В.А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Позивач посилався на те, що 16 травня 2017 року він за договором позики надав у борг відповідачу грошові кошти у розмірі 26 500 доларів США, про що була складена відповідна письмова розписка.

Згідно її змісту відповідач зобов`язався повернути борг до 01 жовтня 2017 року, однак свої зобов`язання по поверненню коштів не виконав.

Уточнивши позовні вимоги, позивач просив остаточно стягнути з відповідача суму боргу 26 500 доларів США та три відсотки річних у сумі 1487,63 доларів США (а.с.66-67).

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 01 квітня 2020 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики від 16 травня 2017 року в розмірі 26 500,00 доларів США, три проценти річних в розмірі 1 487,63 доларів США та сплачену суму судового збору в розмірі 7 086, 46 грн. (а.с.101-104).

Короткий зміст апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі адвокат Македонська І.О. в інтересах ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано, що розписка від 16 травня 2017 року не підтверджує факт отримання відповідачем від позивача грошових коштів у борг, відповідно, не може підтверджувати виникнення у нього обов`язку з їх повернення (а.с.-117).

Відзив ОСОБА_2 на апеляційну скаргу мотивований тим, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність між сторонами договірних відносин за договором позики від 16 травня 2017 року та обов`язку відповідача повернути борг в зв`язку з невиконанням своїх обов`язків (а.с.144-146).

Учасники судового процесу в судове засідання, призначене на 17 листопада 2020 року, не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду справи у зв`язку з карантином та бажанням прийняти участь у її розгляді особисто не подавали, що відповідно до правил ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи у їх відсутність.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Встановлені фактичні обставини справи.

Встановлено, що 16 травня 2017 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 26 500 доларів США та зобов`язався повернути борг до 01 вересня 2017 року, про що власноручно написав розписку (а.с. 6).

Оригінал розписки знаходиться у позикодавця, що свідчить про невиконання своїх обов`язків по поверненню боргу позичальником (а.с. 99).

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, та застосовані норми права.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 1046, 1047 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України), за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

У відповідності до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідальність за порушення грошового зобов`язання передбачена статтею 625 ЦК України. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником не виконані зобов`язанні перед позикодавцем, тому суд зробив обґрунтований висновок про наявність правових підстав для стягнення з відповідач на користь позивача заборгованості в іноземній валюті, визначеній договором.

Висновки за результатами розгляду скарги.

Згідно правового висновку, зробленого у постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі №369/3340/16-ц, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми у борг позичальнику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо встановити, що відбулася передача певної суми коштів.

Дослідивши правову природу розписки від 16 травня 2017 року суд прийшов до правильного висновку про наявність між сторонами договірних відносин за договором позики.

Доводи апеляційної скарги про те, що з розписки від 16 травня 2017 року не вбачається можливості про наявність у відповідача боргових зобов`язань перед позивачем, є безпідставними.

З тексту оригіналу розписки від 16 травня 2017 року вбачається, що ОСОБА_1 визнав, що взяв у ОСОБА_2 в борг грошові кошти у розмірі 26 500 доларів США, яку зобов`язався повернути йому до 01 вересня 2017 року (а.с. 99).

Як зазначено в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й фату передачі грошової суми позичальнику.

Інших доводів неправильності рішення суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

В результаті встановленого та на підставі ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга адвоката Македонської І.О. в інтересах ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, оскільки судове рішення постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.368,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Македонської Ірини Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 01 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 листопада 2020 року.

Головуючий

Судді: