№ 637/534/20 № 2/637/173/20
РІШЕННЯ

Іменем України

12 жовтня 2020 року с.м.т. Шевченкове

Шевченківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Островської Н.І.,

за участю секретаря Бутрик Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження в с.м.т. Шевченкове Шевченківського району Харківської області цивільну справу за позовною заявою акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», місцезнаходження: вул. Грушевського, 1 «д», м. Київ, 01001, до ОСОБА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , про стягнення заборгованості ,-

в с т а н о в и в :

У червні 2020 року позивач, акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором.

Як підставу позову зазначено, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписав Анкету-заяву б/н від 13.12.2010 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на сайті www.privatbank.ua складає між ним і Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. В порушення умов договору та вимог закону відповідач зобов`язання належним чином не виконав, в зв`язку з чим станом на 31.03.2020 року має заборгованість у розмірі 113 362,09 грн., яка складається з наступного: 2 214,26 грн. заборгованість за тілом кредиту; 101 023,44 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 4 250,00 грн. нарахована пеня; 0,00 грн. нараховано комісії. Представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість за договором від 13.12.2010 року у розмірі 113 362,09 грн. та судовий збір у розмірі 2 102,00 грн. /а.с. 1 - 3/.

19.06.2020 року судом направлявся запит щодо підтвердження місця реєстрації відповідача ОСОБА_1 .. Відповідь на запит суду надійшла 25.06.2020 року. Ухвалою судді від 25.06.2020 року провадження по справі відкрито і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних доказів, позовні вимоги підтримує та наполягає на задоволенні позову.

Відповідач у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, позов не визнає, заперечує проти його задоволення, посилаючись на його безпідставність, пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Як підставу відзиву зазначено, 13.12.2010 року ОСОБА_1 надано кредит з подальшим збільшенням кредитного ліміту до 2000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,0 % на рік на суму залишку заборгованості. Поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права, або інтересу. Враховуючи вимоги ст.ст. 257, 258 ЦК України вважають, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Аналогічні висновки містяться у постановах Вищого господарського суду України від 12 грудня 2012 року та від 7 березня 2013 року. Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Аналогічна правова позиція Верховного суду України викладена в постанові від 06.11.2013 р. по справі № 6-116 цс 13. Банком в односторонньому порядку, без будь-якого погодження з ним, з 01.09.2014 року було збільшено відсотки за користування кредитом до 34,80 %, а з 01.04.2015 року до 43,20%. Разом з тим, доказів домовленості або належного повідомлення позичальника про підвищення процентної ставки за договором чи визнання її відповідачем шляхом сплати процентів у такому розмірі, Банком не надано, а тому до задоволення можуть підлягати вимоги, виходячи із процентної ставки 30,00 %, яка була узгоджена сторонами при укладанні кредитного договору. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною ним в постанові від 11.10.2017 р. у справі № 6-1374цс17. З 13.12.2010 р. по 31.03.2020 р. ним сплачено банку 24 847,13 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за договором від 13.12.2010 року та випискою, доданими Банком до позовної заяви. Таким чином, до сплати за кредитним договором від 13.12.2010 року підлягало 2000,00 грн. (тіло кредиту) + 5725,24 грн. (відсотки) = 7725,24 грн., а фактично в рахунок погашення кредиту Банку надійшло 24 847,13 грн.. Таким чином, переплата банку за договором від 13.12.2010 року складає 17 121,89 грн., а тому у нього відсутня заборгованість перед позивачем, в зв`язку з чим позовна заява задоволенню не підлягає через необґрунтованість та недоведеність. Окрім того, з 25.01.2016 року він не отримував в АТ КБ «Приватбанк» жодних коштів, а його зарплатний рахунок був закритий та переведений в АТ «Аваль», що підтверджується його заявою за місцем роботи, а тому з 25.01.2016 року жодних списань з його рахунків в АТ КБ «Приватбанк» не могло бути проведено позивачем, оскільки такі рахунки були в нього відсутні. Проте, згідно виписці вбачається автоматичне погашення простроченої заборгованості, зокрема 20.07.2017 року. Позивач просить у випадку визнання судом вимог позивача обґрунтованими, застосувати наслідки пропуску строку позовної давності та відмовити у задоволенні позову повністю /а.с. 66 - 69/.

Представником позивача подано відповідь на відзив, згідно якій ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписав Анкету-заяву б/н від 13.12.2010 року. Був ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами, підтвердив свою згоду на те, що Заява, Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи складають між ним і Банком Договір про надання банківських послуг. Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умовами та Тарифами. За договором про надання банківських послуг від 13.12.2010 року ОСОБА_1 має прострочену заборгованість. Позичальник в повному обсязі був ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами. В порушення умов договору відповідач зобов`язання належним чином не виконав, в зв`язку з чим станом на 31.03.2020 року має заборгованість у розмірі 113 362,09 грн. Матеріали справи не містять будь-яких належних доказів погашення відповідачем заборгованості за договором, а отже правовідносини між сторонами тривають й належним чином зобов"язання не виконані та кредитором не прийняті. Розрахунок, який здійснив відповідач, не є належним доказом. Підвищення процентної ставки відбулося тільки за витратами з певної дати, що дає можливість у разі незгоди з новою ставкою погасити наявну заборгованість за кредитом по раніше встановленій процентній ставц. Зазначені зміни повністю узгоджуються з Умовами та правилами надання банківських послуг. Від відповідача не надійшла заява про розірвання кредитного договору, що є підтвердженням прийняття діючих умов договору. Щодо позовної давності то п. 1.1.7.31 Умов Договору строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені, штрафів) був збільшений до 50 років. За даним договором відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк випущеної картки до останнього дня 08.2018 року. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 15.06.2020 року до спливу строку позовної давності. Згідно виписці по рахунку відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобовязання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за Договором.

Відповідачем надано письмове заперечення, згідно якому, з посиланням на ст.ст. 626, 628, 634, 638, 1054 ЦК України, зазначено, що у матеріалах справи міститься лише копія анкети заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 15.12.2010 року, що підписана відповідачем. При Витяг з умов та правил надання банківських послуг не підписаний відповідачем, тобто з ними не ознайомлений. Взагалі відсутня Пам`ятка клієнта. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, а також те, що вказаний документ станом на 15 грудня 2010 року містив умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів). За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. З наданих представником позивача розрахунків вбачається, що відповідачем з 13.12.2010 року по 31.03.2020 року було сплачено на користь позивача 24 847,13 грн.. За період часу з 13 грудня 2010 року по 31 березня 2020 року ним було витрачено 2000,0 грн запозичених коштів, а сплачено 24 847,13 грн., зокрема за кредитним договором від 13.12.2010 року до сплати підлягало 2000,00 грн. (тіло кредиту) + 5725,24 грн. (відсотки 30 %) = 7725,24 грн., що свідчить про відсутність заборгованості у нього перед Банком та вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), від 02 жовтня 2019 у справі № 545/2248/17 (провадження № 61-11459св19) /а.с. 100-102/.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, з`ясувавши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до укладеного договору б/н від 13.12.2010 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.22).

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява-анкета разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

У порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, чим порушив умови кредитного договору. Станом на 31.03.2020 року утворилась заборгованість у розмірі 113 362,09 грн., яка складається з наступного: 2 214,26 грн. заборгованість за тілом кредиту; 101 023,44 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 4 250,00 грн. нарахована пеня; 0,00 грн. нараховано комісії.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Звертаючись до суду з позовом, позивач стверджував, що відповідач взяв кредитні кошти, однак не виконує зобов`язань щодо їх повернення.

Отже, ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2000 грн, користувався ним, про що свідчать дані щодо сплати заборгованості у загальному розмірі 24847,13 грн. за даними розрахунку Банку. Останній платіж здійснено 18.01.2016 року.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Судом встановлено, що відповідач заперечує проти задоволення позову, пославшись на відсутність у поданих Банком матеріалах підтвердження щодо його ознайомлення з Правилами користування кредитом.

Разом з тим, матеріали містять довідку про умови кредитування с використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», власноруч підписаної відповідачем. Також позивач, обгрунтовуючи право вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором б/н від 13.12.2010 року, посилався саме на цю довідку.

Указаною довідкою, передбачена базова процентна ставка в місяць 3%, що дорівнює 36,00% річних. Тобто сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами.

В той же час, представник позивача у відповіді на відзив зазначив. що під час укладення кредитного договору діяла процентова ставка по кредиту в розмірі 2,5 % в місяць або 30 % на рік. Далі процентова ставка була збільшена / а.с. 78 на звороті/.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача про відсутність у нього заборгованості за кредитом, оскільки термін дії картки № НОМЕР_1 - листопад 2014 року. Картка відповідача двічі перевипускалась. Термін дії останньої картки № НОМЕР_2 - 01 серпня 2018 року, тому підлягає стягненню заборгованість по строк дії останньої картки.

З указаним позовом Банк звернувся у червні 2020 року, тому суд погоджується з посиланням позивача на правову позицію, викладену 19.03.2014 року у справі № 6-14цс14 та 18.06.2014 року у справі № 6-61цс 14, якою обумовлена відсутність підстав для застосування строків позовної давності.

Отже, доводи Банку, що Позичальник користувався і розпоряджався кредитними коштами згідно Умовам договору не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки у відзиві ОСОБА_1 зазначив, зокрема, що немає доказів які ж саме Умови діяли на час укладення договору, то з урахуванням правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, підлягає стягненню лише тіло кредиту.

Керуючись ст.ст. 11 - 13, 72, 81, 89, 263 - 265 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 61 Конституції України, ст.ст. 3, 6, 11, 207, 216, 256 - 258, 261, 267, 509, 526, 527, 530, 549, 551, 610, 615, 617, 623, 626 - 628, 634, 638, 640, 1050, 1054, 1056-1 Цивільного кодексу України ,-

у х в а л и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Колісниківка Шевченківського району Харківської області, РНОКПП: НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий 16.12.2003 року Шевченківським РВ УМВС України в Харківській області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1 «Д», , рах. № НОМЕР_5 , МФО: 305299) заборгованість за договором від 13.12.2010 року у розмірі 2214,26 грн..

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 41 грн..

Копію рішення направити сторонам.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду через Шевченківський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій ст. 358 цього Кодексу.

Суддя

Н.І.Островська