Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/1434/19

13 лютого 2020 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - Грещука Р.П.,

секретаря судового засідання - Шпитко М.І.,

з участю: представника позивача, адвоката - Капака В.М.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження в залі суду в м.Надвірна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

12.07.2019 року ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Капак В.М., звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Позовні вимоги ОСОБА_1 , представляк адвокат Капак В.М. мотивовував тим, що з 12.11.2007 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 . У зареєстрованому шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 11.05.2017 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Дане рішення набрало законної сили 24.05.2017 року. За час подружнього життя сторони разом за спільні кошти збудували житловий будинок в АДРЕСА_1 . Зазначив, що будівництво даного будинку розпочато у 2009 році і на даний час практично завершено, однак право власності на нього не зареєстровано. Також вказав, що земельна ділянка для будівництва даного будинку була надана (виділена) на ім`я відповідача рішенням Ланчинської селищної ради від 24.03.2009 року №728-14/2009 року, та рішенням Ланчинської селищної ради від 29.12.2012 року №622-17/2012 затверджено проект землеустрою, щодо відведення земельної ділянки для будівництва обслуговування житлового будинку та передано земельну ділянку площею 0,1364 га. в АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_2 . Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідач ОСОБА_2 зареєстрував право власності на земельну ділянку площею 0,1364 га. в АДРЕСА_1 (державну реєстрацію земельної ділянки здійснив: відділ Держкомземагенства у Надвірнянському районні, дата держаної реєстрації 26.02.2013 р.). Ствердив, що спірний будинок збудований за час шлюбу та за спільні кошти подружжя, а тому є об`єктом їх спільної сумісної власності. Шлюбний договір між сторонами не укладався, а тому спірне будинковолодіння та земельна ділянка підлягають поділу між ними з врахуванням рівності часток. Також зазначив, що будівництво зазначеного будинку практично закінчено, але об`єкт будівництва не прийнятий до експлуатації і право власності на нього не оформлялося, внаслідок чого позивач позбавлена можливості здійснити вказані дії, оскільки всі дозвільні документи на земельну ділянку та спірний будинок оформлені на ім`я відповідача, що перешкоджає позивачу реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу зазначеного майна. Просить позов задоволити. Визнати, що незавершений об`єкт будівництва житловий будинок, який розташований на земельний ділянці площею 0,1364 га. (кадастровий номер: :04:005:0031), за адресою: АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 право власності на 1/2 ідеальну частку, збудованого за час шлюбу, але не прийнятого в експлуатацію житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,1364 га. кадастровий номер: :04:005:0031 цільове призначення для індивідуального житлового,гаржного і дачного будівництва, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні представник позивача, адвокат Капака В.М. позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав повністю з підстав, які наведені в позовній заяві, просив ухвалити рішення, та визнати, що незавершений об`єкт будівництва житловий будинок, який розташований на земельний ділянці площею 0,1364 га. (кадастровий номер: :04:005:0031), за адресою: АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .. Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 право власності на 1/2 ідеальну частку, збудованого за час шлюбу, але не прийнятого в експлуатацію житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,1364 га. кадастровий номер::04:005:0031 цільове призначення для індивідуального житлового, гаржного і дачного будівництва, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь та належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, які знаходяться в матеріалах справи. Відзив на позов також не подавав.

Тому зі згоди сторони представника позивача, адвоката Капака В.М. суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст.280-281 ЦПК України.

Суд, заслухавши представника позивача, адвоката Капака В.М., вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.80,81 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обгрунтування своїх позовних вимог, та, з`ясувавши фактичні обставини справи, приходить до висновку про можливість задоволення позову ОСОБА_1 з наступних підстав.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували в шлюбі з 12.11.2007 року, який між ними розірвано 11.05.2017 року згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області.(а.с.7)

24.03.2009 року Ланчинською селищною радою прийнято рішення №728-14/2009 року "Про надання дозволу на вибір місця розташування земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в селищі Ланчин", та надано відповідачу ОСОБА_2 дозвіл на вибір місця розташування земельної ділянки площею 0,1364 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , за рахунок земель житлової та господарської забудови. (а.с.8)

11.01.2012 року Ланчинською селищною радою прийнято рішення №337-11/2012 року "Про внесення змін у рішення сесії від 24.03.2009 року №728-14/2009 року, а саме внести зміни в рішення сесії від 24.03.2009 року №728 та викладено п.1 в такій редакції: "Надати ОСОБА_2 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1364 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 "(а.с.9)

Також, 29.12.2012 року №622-17/2012 рішенням Ланчинської селищної ради "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у власність" затверджено проект землеустрою, щодо відведення земельної ділянки відповідачу ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 . Передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1364 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 ". (а.с.10)

З копії довідки виданої представнику позивача, адвокату ОСОБА_4 .М. Ланчинською селищною радою Об"єднаної територіальної громади Надвірнянського району №815/02.2-09 від 24.06.2019 року вбачається, що на земельній ділянці площею 0,1364 га в АДРЕСА_1 , що перебуває у власності ОСОБА_2 проводиться забудова. (а.с.11)

З інформації з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо суб"єкта, вбачається, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрував право власності на земельну ділянку площею 0,1364 га. в АДРЕСА_1 , державну реєстрацію земельної ділянки здійснив: відділ Держкомземагенства у Надвірнянському районні, дата держаної реєстрації 26.02.2013 року. (а.с. 12)

За змістом статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

30 січня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 454/1678/16-ц, провадження № 61-13096св18 (ЄДРСРУ № 79805820) вказав, що у ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об`єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «об`єкт незавершеного будівництва» (стаття 331), «об`єкт будівництва» (статті 876, 877, 879881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб`єктивних цивільних прав стосовно об`єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

При цьому суд може визнати право на частину об`єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України від 07.09.2016 року у справі №6-47цс16.

Статтею 70 СК України, встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч.1 ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.

У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.1 ст.364 ЦК України, співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», в п. 182 зазначено: «Відповідно до положень статей 81,116 ЗК України, окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК України».

Таким чином суд вважає, що незавершений об`єкт будівництва житловий будинок, який розташований на земельний ділянці площею 0,1364 га. (кадастровий номер: :04:005:0031), за адресою: АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , частки їх в праві спільної сумісної власності є рівними, а тому слід визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 право власності на 1/2 ідеальну частку, збудованого за час шлюбу, але не прийнятого в експлуатацію житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,1364 га. кадастровий номер::04:005:0031 цільове призначення для індивідуального житлового,гаржного і дачного будівництва, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Тому за вказаних обставин вимоги позивача є обгрунтованими та підлягають до задоволення.

На підставі викладено, ст.ст.16, 321, 328, 331, 368, 370, 372 ЦК України, ст.ст.60,61, 63, 69,70,71 СК України, ст. 120 ЗК України, керуючись ст.ст. 4,19,258,263-265,268, 273, 280-283, 289 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задоволити.

Визнати, що незавершений об`єкт будівництва житловий будинок, який розташований на земельний ділянці площею 0,1364 га. (кадастровий номер: :04:005:0031), за адресою: АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 право власності на 1/2 ідеальну частку, збудованого за час шлюбу, але не прийнятого в експлуатацію житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,1364 га. кадастровий номер::04:005:0031цільове призначення для індивідуального житлового, гаржного і дачного будівництва, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Грещук Р.П.

Повний текст рішення

виготовлено 21.02.2020 року.