Справа № 461/3083/19 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 22-ц/811/3032/19 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.

Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

Секретар Іванова О.О.

З участю: представника позивача - адвоката Шмайхель А.К., представника Шевченківського ВДВС Гнатишин Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу № 461/3083/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 05 серпня 2019 року ухваленого судом у складі судді Радченко В.Є. у справі за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського ВДВС м.Львова ГТУЮ у Львівській області про перерахунок заборгованості по аліментах на утримання дітей,-

в с т а н о в и в :

26 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Шевченківського ВДВС ГТУЮ у Львівській області про перерахунок заборгованості по аліментах перед ОСОБА_2 по сплаті аліментів за виконавчим листом № 2-4005 виданим 19.04.2001 року Залізничним районним судом м.Львова та виконавчим листом б/н виданим 12.11.2008 року Шевченківським районним судом м.Львова.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 05 серпня 2019 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Шевченківського ВДВС м.Львова ГТУЮ у Львівській області про перерахунок заборгованості по аліментах на дітей.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 . В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права. У доводах апеляційної скарги позивач посилається на те, що суд першої інстанції обмежившись посиланням на одну частину ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 27.05.2015 року не взяв до уваги іншу частину мотивувальної частини ухвали, невірно оцінив мотивацію суду щодо відмови в задоволенні скарги на дії державного виконавця, а тому дійшов невірного висновку щодо встановлення судовим рішенням правильності розрахованої державним виконавцем суми боргу по сплаті аліментів. Суд прийшов до висновку, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження позовних вимог, однак не врахував, що позивачем було подано зазначені докази із позовною заявою. Крім того, судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування у відповідача зведеного виконавчого провадження №56885772. Зазначає, що неправильність розрахунків державного виконавця полягає в тому, що державний виконавець не врахував, що рішення судів, на підставі яких були видані виконавчі листи, були ухвалені відповідно до норм діючого на той час Кодексу про шлюб та сім`ю України 1969 року. Рішення Залізничного районного суду про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 було ухвалене і набрало законної сили на підставі КпШС України у квітні 2001 року, а рішення Шевченківського районного суду про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_4 було ухвалене і набрало законної сили на підставі КпШС України у жовтні 2003 року. При цьому Сімейний кодекс України набрав чинності з 01.01.2004 р., коли вже існували правовідносини між стягувачем і боржником. Вважає, що державний виконавець Старецький Р. Р., розраховуючи заборгованість, не мав права застосовувати норми СК України, зокрема, ч. 2 ст. 182 у її редакції на час складення розрахунку щодо того, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Наполягає на тому, що правовідносини між стягувачем і боржником повинні регулюватися КпШС України, який був чинний на момент їх виникнення. Вважає, що сума заборгованості по аліментах в розмірі 123 713,80 гри., визначена 17 жовтня 2018 року згідно розрахунку державного виконавця Шевченківського відділу ДВС міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Качмара Ю. Ю. не відповідає дійсності і підлягає перерахунку, починаючи з дня подання стягувачем ОСОБА_2 виконавчих листів до виконання.

Просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 05 серпня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Відповідно до ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_5 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника Шевченківського ВДВС Гнатишин Н.Б., вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що Залізничним районним судом м.Львова видано виконавчий лист від 19.04.2001 року відповідно до якого суд вирішив стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини із всіх видів заробітку, але не менше Ѕ неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 21.03.2001 року (а.с.13).

Шевченківським районним судом м.Львова видано виконавчий лист від 08.10.2003 року відповідно до якого суд вирішив стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти в розмірі ј частини із всіх видів заробітку, але не менше Ѕ неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісячно, починаючи з 01.10.2003 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.12).

Постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС ЛМУЮ Старецького Р.Р. від 22.01.2015 року відкрито виконавче провадження № 46161300 на виконання рішення Шевченківського районного суду м.Львова про стягнення аліментів з позивача на утримання дитини ОСОБА_3 (а.с. 14).

Постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС ЛМУЮ Старецького Р.Р. від 04.02.2015 року відкрито виконавче провадження № 46360491 на виконання рішення Шевченківського районного суду м.Львова про стягнення з позивача на утримання дитини ОСОБА_4 (а.с.13).

Позивач зазначає, що рішення судів були ухвалені та набрали законної сили на підставі КпШС України, тобто до прийняття та вступу у законну силу Сімейного кодексу України з 01.01.2004 року.

09 лютого 2015 року позивач отримав розрахунок заборгованості по аліментах на суму 45 964,97 грн., складений 04.02.2015 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС ЛМУЮ Старецьким Р.Р. у виконавчому провадженні № 46360491 згідно виконавчого листа, виданого 12.11.2008 року Шевченківським районним судом м.Львова, відповідно до якого суд вирішив стягувати з позивача на користь ОСОБА_2 на сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти в розмірі ј частини із всіх видів заробітку, але не менше Ѕ неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісячно, починаючи з 01.10.2003 року і до його повноліття.

23 квітня 2015 року державний виконавець Шевченківського ВДВС ЛМУЮ Старецький Р.Р. склав розрахунок заборгованості по аліментах на суму 50 456,67 грн. у виконавчому провадженні № 46161300 за виконавчим листом, виданим 19.04.2001 року Залізничним районним судом м.Львова про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частин із всіх видів заробітку, але не менше Ѕ неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 21.03.2001 року.

У зв`язку з цим вважає, що державний виконавець, розраховуючи заборгованість по аліментах, не мав права застосовувати норми Сімейного кодексу України (далі СК), зокрема, ч.2 ст. 182 у її редакції на час складення розрахунку щодо того, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вважає, що правовідосини між стягувачем і боржником повинні регулюватися КпШС України, який був чинний на момент їх виникнення.

Так як на момент присудження аліментів рішеннями судів від 18.04.2001 року та від 08.10.2003 року чинною була ч.2 ст. 89 КпШС , відповідно до якої розмір аліментів не може перевищувати на двох дітей третини заробітку (доходу), відтак, заборгованість розміру аліментів повинна відповідати зазначеним вище нормам.

Після об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження № 54275432 заборгованість по аліментах становила 59 616,06 грн. на 05.03.2018 року по виконавчому провадженню № 46360491 за виконавчим листом, виданим 12.11.2008 року та 64 107, 76 грн. станом на 05.03.2018 року у виконавчому провадженні № 46161300 згідно з виконавчим листом виданим 19.04.2001 року.

Зазначає,що надалі перерахунки на його вимогу знову проводилися, сума мінялася в сторону зменшення. За перерахунком проведеним з 04.02.2015 року по 05.03.2018 року не було зараховано аліментів сплачених позивачем за 2017 та 2018 роки. На повторну вимогу здійснити перерахунок аліментів, державний виконавець Качмар 17.10.2018 року здійснив такий, врахував сплачені аліменти з березня по серпень 2018 року та визначив суму заборгованості 123 713,80 грн. Позивач не погоджується із нарахованою сумою заборгованості, вважає таку завищеною внаслідок чого звернувся в суд та просить зобов`язати державного виконавця провести перерахунок розміру заборгованості по аліментах з дня подання стягувачем аліментів ОСОБА_2 виконавчих листів до виконання.

Відповідно до частини першої ст.367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб)- сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом частини третьої ст.71 Закону визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Згідно частини четвертої ст.71 Закону виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику, зокрема, за заявою стягувача або боржника.

Відповідно до ч.2 ст. 182 СК мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу.

Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Виконавча служба на виконанні якої перебуває виконавчий лист про стягнення аліментів, самостійно здійснює перерахунок призначених раніше аліментів та приводить їх розрахунок до визначеного мінімального розміру на одну дитину, тобто до розмірів, визначених на час діючого законодавства, що передбачено ст.182 ч.2 СК.

Відповідно до ст.195 СК заборгованість по аліментах, присуджених у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не проводилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору-судом.

Із матеріалів справи, з пояснень представника Шевченківського ВДВС ГТУЮ у Л/о Гнатишин Н.Б. встановлено, що в судове засідання як суду першої інстанції так і в апеляційний суд державний виконавець надала розрахунок заборгованості по сплаті аліментів по боржнику ОСОБА_1 (а.с.15-24).

В Ухвалі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Львівської області від 25.11.2015 року (а.с.31-33) прописано, що розрахунок заборгованості по аліментах ОСОБА_1 у сумі 45 964, 97 грн. складений 04.02.2015 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС ЛМУЮ Старецьким Р.Р. у виконавчому провадженні № 46360491 на підставі та в межах та у спосіб, що передбачений Законами України.

Аналогічний висновок щодо розрахунку заборгованості по аліментах в сумі 50 456, 67 грн., складеного 15 квітня 2015 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС ЛМУЮ Старецьким Р.Р. у виконавчому провадженні № 46161300. (а.с. 34-35) прописано в Ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 08 грудня 2015 року.

Відповідно до ст.82 ч. 4 ЦПК обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивач по справі та його представник не надали суду свого розрахунку по аліментах та не зазначили яка сума, на їх думку, є заборгованою по стягувачу ОСОБА_2 . Суть пояснень представника позивача адвоката Шмайхеля А.К. зводилася до того, що розмір аліментів слід відраховувати на підставі КЗпШС, що спростовується як приписами Сімейного кодексу, Законом України «Про виконавче провадження» так і підзаконними актами, якими керується у своїй діяльності державний виконавець, вираховуючи заборгованість по сплаті аліментів.

За змістом ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 05 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦП України.

Повний текст постанови складено 19 лютого 2020 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк