Постанова

Іменем України

29 січня 2020 року

м. Київ

справа № 201/18305/17-ц

провадження № 61-45201св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі: Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2018 року у складі судді Ткаченко Н. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 липня 2019 року у складі колегії суддів: Каратаєвої Л. О., Ткаченко І. Ю., Деркач Н. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (далі - ГУ НП в Дніпропетровській області), Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (далі - ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2017 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 .

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ГУ НП в Дніпропетровській області, ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2018 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2

Цивільну справу № 201/5742/18 (провадження № 2/201/2015/2018) за позовом ОСОБА_2 до ГУ НП в Дніпропетровській області, ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, та цивільну справу № 201/18305/17 (провадження № 2/201/977/2018) за позовом ОСОБА_1 до ГУ НП в Дніпропетровській області, ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, об`єднано в одне провадження.

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 обґрунтовані тим, що 23 липня 2015 року за їх місцем проживання було проведено обшук на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2015 року у кримінальному провадженні № 0000074, яке розпочате 10 червня 2015 року відносно посадових осіб ПП «Інкотермс-Брок», ТОВ «Радамір-А», ПП «Костел», ТОВ «Космополія».

У зв`язку з тим, що ухвалою слідчого судді дозволено проведення обшуку з метою відшукання речей і документів, які мають відношення до кримінального провадження, співробітниками Управління МВС було вилучено належні позивачкам на праві приватної власності грошові кошти і банківські метали.

Вказували, що вони неодноразово зверталися до ГУ НП в Дніпропетровській області, прокурора Дніпропетровської області, слідчого судді із вимогами про повернення майна, які залишилися без задоволення.

В лютому 2016 року їм стало відомо, що 05 серпня 2015 року у приміщенні СВ УМВС України на Придніпровський залізниці сталася крадіжка, з сейфу кабінету слідчого викрадене майно, що було вилучене у них під час обшуку. Тобто, майно зберігалося у сейфі у порушення порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення. Слідчий не передав вилучені кошти й цінності на зберігання до відповідних установ.

21 жовтня 2016 року слідчим СВ АНД ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області Юнак О. А. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000074 у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Після закриття кримінального провадження майно не було повернуте у поряду статті 174 КПК України.

Враховуючи викладене, виходячи з положень частини четвертої статті 100 КПК України, статті 23, 1166, 1174, 1176, 1192 ЦК України, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просили суд: стягнути з державного бюджету шляхом списання коштів з рахунку ГУ ДКСУ в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 78 064 грн, а в рахунок відшкодування моральної школи - 10 000 грн; стягнути з державного бюджету шляхом списання коштів з рахунку ГУ ДКСУ в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 1 300 497 грн 10 коп., а в рахунок відшкодування моральної школи - 50 000 грн.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2018 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 липня 2019 року, позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з державного бюджету шляхом списання коштів з рахунку ГУ ДКСУ в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 78 064 грн.

Стягнуто з державного бюджету шляхом списання коштів з рахунку ГУ ДКСУ в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000 грн.

Стягнуто з державного бюджету шляхом списання коштів з рахунку ГУ ДКСУ в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1 300 497 грн.

Стягнуто з державного бюджету шляхом списання коштів з рахунку ГУ ДКСУ в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовано тим, що позивачі мають право на відшкодування майнової шкоди за вилучене під час обшуку майно, оскільки останнє їм не було повернуто, його вартість не відшкодована.

Стягуючи грошові кошти на відшкодування моральної шкоди, суди попередніх інстанцій виходили із того, що неповернення належного позивачам майна спричинило порушення їх нормальних життєвих зв`язків, останні змушені були здійснювати додаткові зусилля для організації свого життя у зв`язку із втратою грошових коштів та банківських металів, а тому суди першої та апеляційної інстанцій, врахувавши принципи розумності, виваженості та справедливості, обґрунтовано стягнули грошові кошти у розмірі 1 000 грн та 5 000 грн відповідно на відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ГУ ДКСУ в Дніпропетровській області,посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У серпні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 січня 2020 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що обов'язковою підставою для відшкодування шкоди є обвинувальний вирок суду чи інше рішення суду, в якому буде встановлена незаконність дій/бездіяльності слідчого органу, в тому числі рішення суду в якому буде встановлено вчинення органом досудового слідства процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян. Вказує, що правовідносини між сторонами виникли в рамках кримінально-процесуального закону. Відповідно, питання незаконності дій/бездіяльності слідчого має вирішуватися саме в межах КПК України, у якому передбачено можливість позивачів оскаржити дії чи бездіяльність слідчого та встановити факт незаконності дії чи бездіяльності.

Таким чином, перед поданням позовної заяви про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в рамках цивільного судочинства позивачі повинні були вирішити питання про законність/незаконність дій/бездіяльності слідчого щодо зберігання майна та щодо необхідності його повернення або відшкодування його вартості в рамках кримінального судочинства.

Зазначає, що чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди (або вартості вилученого майна), завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, при цьому питання щодо відшкодування вартості знищеного, втраченого або пошкодженого майна під час знаходження у розпорядженні органу дізнання, попереднього слідства, прокуратури чи суду, віднесено до компетенції цих органів, а не суду, проте, позивачі не зверталися з проханням відшкодувати шкоду до органу слідства.

Також посилається на те, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Разом із тим, позивачами не доведено факту спричинення їм моральної шкоди, не надано розрахунків та належних доказів.

Вказує, що відсутні докази порушення з боку ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області прав та інтересів позивачів, як і відсутні докази існування будь-яких правовідносин між позивачами та ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області, а тому, враховуючи вимоги чинного законодавства України, ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області не несе обов`язку з відшкодування шкоди. Крім того, Державна казначейська служба України та її територіальні органи не є розпорядниками коштів Державного бюджету України та не несуть відповідальність за протиправні дії посадових осіб слідства та зобов`язаннями Держави.

Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу

У жовтні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив від ГУ НП в Дніпропетровській області на касаційну скаргу ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області, у якому вказано, що доводи касаційної скарги спростовують висновки судів попередніх інстанцій, а тому її необхідно задовільнити, судові рішення судів попередніх інстанцій скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Інші учасники справи відзив на касаційну скаргу не подали.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Кримінальне провадження розпочато 10 червня 2015 року за фактом внесення службовими особами ПП «Інкотермс-Брок», ТОВ «Радамір-А», ПП «Костел», ТОВ «Космополія» завідомо неправдивих відомостей до офіційних документів, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 366 КК України.

На підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2015 року у кримінальному провадженні № 0000074 23 липня 2015 року за місцем проживання ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 було проведено обшук, що оформлено протоколом обшуку.

Під час обшуку співробітниками МВС було вилучено у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 2 800 доларів США. Сторонами не оспорюється той факт, що арешт на ці кошти в рамках кримінального провадження не накладався.

Того ж дня за місцем тимчасового проживання ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 також було проведено обшук на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2015 року у кримінальному провадженні № 0000074.

Співробітниками МВС було вилучено належне ОСОБА_2 майно, а саме: золото у банківських злитках у кількості 10 (десять) штук всього 1 (один) кілограм, грошові кошти на суму 2 111 доларів США, носій інформації чорного кольору з сімейним фотоархівом.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2015 року накладено арешт на тимчасово вилучене в ході обшуку майно по АДРЕСА_2 , а саме: злиток металу жовтого кольору, на якому міститься напис « 100g Fine Gold 999,9 v 701705 »; злиток металу жовтого кольору, на якому міститься напис « 100g Fine Gold 999,9 v 701706 »; злиток металу жовтого кольору, на якому міститься напис «100 g Fine Gold 999,9 v АА 041349»; злиток металу жовтого кольору, на якому міститься напис « 100g Fine Gold 999,9 v АА 012018»; злиток металу жовтого кольору, на якому міститься напис « 100g Fine Gold 999,9 v АА 041355»; злиток металу жовтого кольору, на якому міститься напис « 100g Fine Gold 999,9 v АА 041347»; злиток металу жовтого кольору, на якому міститься напис « 100g Fine Gold 999,9 v АА 041348»; злиток металу жовтого кольору, на якому міститься напис « 100g Fine Gold 999,9 v АА 041350»; злиток металу жовтого кольору, на якому міститься напис « 100g Fine Gold 999,9 v 041356 »; злиток металу жовтого кольору, на якому міститься напис « 100g Fine Gold 999,9 v АА 012016 .

Як вбачається з наданої cлідчим АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції Зосименком О. А. довідки від 02 лютого 2018 рку по кримінальному провадженню № 0000074, 10 червня 2015 року зібрано матеріал у відношенні службових осіб ПП «Інкотермс - Брок», ПП «Радамір - А », ПП «Костел», ТОВ «Космополія», які під час здійснення брокерської діяльності, діючи умисно, протягом 2014-2015 років вносили завідомо неправдиві дані в товарно-супровідні документи (зовнішньоекономічні контракти, інвойси, товарно-транспортні документи, сертифікати якості та походження товарів та ін.).

27 липня 2015 року прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області кримінальне провадження № 0000074 було направлено за підслідністю до слідчого управління ГУМВС України в Дніпропетровській області.

09 листопада 2015 року прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення вказане кримінальне провадження було направлено за підслідністю до ГУ НП в Дніпропетровській області.

22 лютого 2016 року старшим слідчим СУ ГУ НП в Дніпропетровській області Вишневською Я. І. було винесено постанову про закриття кримінального провадження.

29 лютого 2016 року прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування ОСОБА_6 винесено постанову про скасування постанови про закриття кримінального провадження.

04 липня 2016 року слідчим СУ ГУ НП в Дніпропетровській області Протасовим В. В. винесено постанову про закриття кримінального провадження.

07 липня 2016 року прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування Каліним Ю.М. винесено постанову про скасування постанови про закриття кримінального провадження.

21 жовтня 2016 року слідчим АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області Юнак О. А. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000074 на підставі пункту 2 частини першої статті 248 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

У постанові зазначено, що у зв`язку із закриттям кримінального провадження слід вирішити питання про скасування накладеного арешту на майно у порядку, визначеному статтею 174 КПК України, та повернення його власнику.

З наявних матеріалів кримінального провадження № 0000074 не встановлено і не оспорюється відповідачем (ГУ НП), що позивачі не мали жодного процесуального статусу в провадженні.

08 лютого 2016 року слідчим СУ ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 направлено ОСОБА_8 (як вказує ОСОБА_1 , це її цивільний чоловік) повідомлення за № 5/1046 про те, що 05 серпня 2015 року у приміщенні, на той момент - СВ УМВС України на Придніпровський залізниці, з сейфу кабінету слідчого вчинено крадіжку майна, яке мало бути передане до кримінального провадження. Грошові кошти, що були вилучені у позивачки в сумі 2 800 доларів США, знаходилися серед переліку викрадених предметів. За цим фактом порушене кримінальне провадження № 0002013 за ознаками частини третьої статті 185 КК України.

22 листопада 2016 року т.в.о. начальника СВ АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області Захаренко О. А. направлено ОСОБА_9 повідомлення за № 37.1/К-74 про те, що у їх слідчому відділенні перебувають лише матеріали кримінального провадження № 000074, а вилучене майно до них не надходило, місце його знаходження не відоме.

Постановою слідчого СВ Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області Попко О. В. ОСОБА_1 залучено як потерпілу до цього кримінального провадження

Так само, поставою того ж слідчого ОСОБА_9 залучено як потерпілу до кримінального провадження.

Зі змісту постанов вбачається, що 06 серпня 2015 року приблизно о 03 год. 33 хв. невстановлена особа, перелізши через огорожу охоронюваної території УМВС України на Придніпровській залізниці, розташованої за адресою: м . Дніпропетровськ, вул . Павлова 3/5, таємно, шляхом віджиму замка вхідних дверей, службового приміщення кабінету № 109, де шляхом пошкодження металевого сейфу викрала з нього близько 5 000 гривень, 2 000 доларів США, технічні паспорти та ключі від трьох арештованих автомобілів, 10 злитків з жовтого металу, кожен по 100 грам та декілька паспортів громадян України, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном зникла.

Позивачки через свого представника ОСОБА_10 , що представляє їх інтереси як потерпілих у кримінальному провадженні № 0002013, зверталися до Бабушкінського суду м. Дніпропетровська зі скаргами на бездіяльність ГУ НП в Дніпропетровській області із вимогами про зобов`язання повернути вилучене в ході обшуку майно.

Ухвалами слідчого судді Бабушкінського суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2018 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 відмовлено у відкритті провадження за скаргами про повернення тимчасово вилученого майна. На думку слідчого судді бездіяльність, про яку йдеться у скаргах, не підлягає оскарженню слідчому судді у порядку ст. 303 КПК України, оскільки по суті заявницями пред`явлено цивільний позов до ГУ НП в Дніпропетровській області.

Листом ГУ НП в Дніпропетровській області від 06 липня 2018 року № 45-61/17-64 представнику потерпілих ОСОБА_10 у кримінальному провадженні № 0002013 повідомлено, що на даний час про підозру нікому не повідомлялося.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Частиною дугою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону № 266/94-ВР підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Пунктом 1-1 статті 2 Закону № 266/94-ВР передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів.

Згідно з пунктами 2 та 5 статті 3 Закону № 266/94-ВР у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові підлягають відшкодуванню (повертаються) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; та моральна шкода.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону № 266/94-ВР майно, зазначене в пункті 2 статті 3 цього Закону, повертається в натурі, а в разі неможливості повернення в натурі його вартість відшкодовується за рахунок тих підприємств, установ, організацій, яким воно передано безоплатно. Вартість жилих будинків, квартир, інших споруд відшкодовується лише у разі, якщо зазначене майно не збереглося в натурі і громадянин відмовився від надання йому рівноцінного жилого приміщення з безоплатною передачею у його власність або у разі згоди на це громадянина. Вартість втраченого житла відшкодовується виходячи з ринкових цін, що діють на момент звернення громадянина про відшкодування шкоди.

Судами встановлено, що в ході проведених 23 липня 2015 року співробітниками МВС України обшуків у ОСОБА_1 було вилучено 2 800 доларів США, які речовим доказом не було визнано та арешт на ці кошти в рамках кримінального провадження не накладався; у ОСОБА_2 - вилучено майно, а саме: золото у банківських злитках у кількості 10 (десять) штук всього 1 (один) кілограм, грошові кошти на суму 2 111 доларів США, носій інформації чорного кольору з сімейним фотоархівом.

Ухвалою слідчого судді від 23 липня 2015 року накладено арешт на тимчасово вилучене в ході обшуку майно, а саме на золото у банківських злитках у кількості 10 (десять) штук всього 1 (один) кілограм.

21 жовтня 2016 року слідчим АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області Юнак О. А. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000074 на підставі пункту 2 частини першої статті 248 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

У постанові зазначено, що у зв`язку із закриттям кримінального провадження слід вирішити питання про скасування накладеного арешту на майно у порядку, визначеному статтею 174 КПК України, та повернення його власнику.

05 серпня 2015 року у приміщенні, на той момент - СВ УМВС України на Придніпровський залізниці, з сейфу кабінету слідчого вчинено крадіжку майна, яке мало бути передане до кримінального провадження. За цим фактом порушене кримінальне провадження № 0002013 за ознаками частини третьої статті 185 КК України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року № 1104 затверджений Порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності під час кримінального провадження (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 21 Порядку речові докази у вигляді готівки у національній валюті України або іноземній валюті передаються для зберігання уповноваженому банку, що обслуговує орган, у складі якого функціонує слідчий підрозділ (далі - уповноважений банк). У разі коли готівка у національній валюті України чи іноземній валюті не містить слідів кримінального правопорушення, валютні кошти зараховуються на спеціально визначені для цієї мети депозитні рахунки (далі - депозитний рахунок) уповноваженого банку.

Єдині правила обліку, зберігання та передачі речових доказів, цінностей та іншого майна на стадії дізнання, досудового слідства і судового розгляду, а також порядок виконання рішень органів досудового слідства, дізнання і суду щодо речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна встановлено Інструкцією про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду.

Порядок зберігання речових доказів, вилучених у ході обшуку, визначений Інструкцією про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженою спільним наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ, Державної податкової адміністрації, Служби безпеки України, Верховного Суду України, Державної судової адміністрації України від 27 серпня 2010 року N 51/401/649/471/23/125 (далі - Інструкція).

Пунктом 14 Інструкції передбачено, що відповідальним за зберігання речових доказів, цінностей та іншого майна, вилученого у зв`язку з розслідуванням кримінальної справи і яке зберігається окремо від справи, є співробітник установи, який призначається спеціальним наказом прокурора, керівника органу служби безпеки, начальника органу внутрішніх справ, підрозділу податкової міліції або керівника апарату суду. Підставою для поміщення речових доказів на зберігання є постанова працівника органу дізнання, слідчого, прокурора, судді.

Відповідно до пункту 26 Інструкції дорогоцінні метали та дорогоцінне каміння, дорогоцінне каміння органогенного утворення та напівдорогоцінне каміння, які визнані речовими доказами або на які може бути звернено стягнення з метою відшкодування заподіяної матеріальної шкоди або забезпечення виконання вироку суду в частині конфіскації майна, реєструються у відповідному журналі та передаються на тимчасове зберігання в упакованому вигляді в спеціально пристосоване для зберігання речових доказів приміщення або передаються на зберігання до Державного сховища дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння України.

Згідно з пунктом 27 Інструкції грошові суми в національній валюті вносяться на депозитний рахунок органу, який вилучив їх, відкритий в уповноваженому банку на підставі укладеного депозитного договору, а валютні цінності доставляються до уповноваженого банку уповноваженою особою органу, який вилучив іноземну валюту, для розміщення їх на депозитних рахунках на підставі укладених договорів.

Відповідно до пункту 86 Інструкції у разі пошкодження, втрати вилучених речових доказів, цінностей та іншого майна заподіяні їх власникам збитки підлягають відшкодуванню на підставі Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказами Міністерства юстиції України N 6/5, Генеральної прокуратури України N 3, Міністерства фінансів України N 41 від 04 березня 1996 року (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06 березня 1996 року за N 106/1131).

Незабезпечення належного обліку та умов зберігання, передачі речових доказів, цінностей та іншого майна, яке спричинило їх втрату, пошкодження, є підставою для притягнення до передбаченої законом відповідальності осіб, з вини яких настали вказані наслідки.

В абзацах 1, 2, 16 пункту 14 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (далі - Положення про застосування Закону № 266/94-ВР) передбачено, що відповідно до частини другої статті 4 Закону майно, зазначене в пункті 2 статті 3 Закону (конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи попереднього слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт), повертається в натурі тією установою або органом, у якого воно знаходиться, у місячний термін з дня звернення громадянина або його спадкоємців, якщо воно сталося протягом шести місяців після направлення їм повідомлення.

Пересилка або доставка майна проводиться також за рахунок цих органів.

Якщо вимога про повернення майна або відшкодування його вартості у безспірному порядку не задоволена або громадянин не згодний з прийнятим рішенням, він має право звернутися до суду в порядку позовного провадження.

Відповідно до частини четвертої статті 100 КПК України, у разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй речового доказу, вона зобов`язана повернути володільцю таку саму річ або відшкодувати її вартість. У разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй документа, вона зобов`язана відшкодувати володільцю витрати, пов`язані з втратою чи знищенням документа та виготовленням його дубліката.

Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про те, що позивачі мають право на відшкодування майнової шкоди за вилучене під час обшуку майно, оскільки вилучене майно не було повернуто внаслідок порушення правил зберігання такого майна та його подальшого викрадення у серпні 2015 року з сейфу, вартість його не відшкодована.

Не можуть бути прийняті доводи касаційної скарги про те, що позивачі перед зверненням до суду із вказаним позовом мали встановити питання про законність/незаконність дій/бездіяльності слідчого щодо зберігання вилученого майна у сейфі з огляду на таке.

У постанові від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла до висновку, що питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого і держави, що не регулюються нормами КПК України, а суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази.

Отже, стверджуючи про необхідність попереднього судового рішення або рішення іншого компетентного органу, яким має бути встановлено протиправність відповідних дій, рішень чи бездіяльності державного органу при здійсненні кримінального провадження, як підстави для відшкодування шкоди, заявник не врахував, що спірні деліктні правовідносини виникли через дії, які не опосередковуються регулюванням КПК України, а регулюються нормами цивільного законодавства.

Крім того, позивачі через свого представника ОСОБА_10 , що представляє їх інтереси як потерпілих у кримінальному провадженні № 0002013, звертались зі скаргами на бездіяльність ГУ НП в Дніпропетровській області із вимогами про зобов'язання повернути вилучене в ході обшуку майно. Ухвалами слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено у відкритті провадження за скаргами про повернення тимчасово вилученого майна.

Також не можуть бути прийняті доводи касаційної скарги про те, що позивачі повинні спочатку вирішувати питання щодо відшкодування вартості втраченого майна з органом досудового слідства, а лише потім в судовому порядку після отримання відмови у задоволенні вимоги, оскільки матеріалами справи підтверджєються факт марного намагання позивачів повернути втрачене майно. Це вбачається з відповідей на їх запити ГУ НП в Дніпропетровській області від 08 лютого 2016 року № 5/1046 і від 22 листопада 2016 року № 37/1/К-74.

Посилання у касаційній скарзі на те, що ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області не несе обов`язку з відшкодування шкоди, оскільки відсутні докази порушення з боку ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області прав та інтересів позивачів, як і відсутні докази існування будь-яких правовідносин між позивачами та ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області, не можуть бути прийняті з огляду на таке.

Відповідно до статті 25 Бюджетного кодексу України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Згідно з підпунктом 1 пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Зазначені рішення передаються до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для виконання.

Відповідно до пункту 23-1 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України єдиний казначейський рахунок - це рахунок, відкритий центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів (далі - Казначейство України), у Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України, на якому консолідуються кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування та кошти інших клієнтів, які відповідно до законодавства знаходяться на казначейському обслуговуванні.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215 (далі - Положення), Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 Положення).

Згідно із пунктом 9 Положення Казначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

На підставі аналізу наведених нормативно-правових актів Верховний Суд зробив висновок про те, що Державна казначейська служба України, діючи від імені держави в цілому, здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Правовий статус цього органу визначається функціями з обслуговування єдиного казначейського рахунку держави, пов`язаними з консолідацією та обслуговуванням Державного бюджету України, зокрема й з безспірним списанням коштів державного бюджету.

Пред`являючи вимогу про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, позивачі зазначили відповідачем ГУ НП, яке, на їх думку, повинно відшкодувати цю шкоду, та ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області.

Таким чином, належним відповідачем у цій справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Такими органами у цій справі є відповідний орган Казначейської служби (який відповідно до законодавства є органом, який здійснює списання коштів з державного бюджету) та орган, дії якого призвели до завдання позивачам шкоди.

Що стосується доводів касаційної скарги про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Таким чином, врахувавши вищенаведені норм, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що у зв'язку з викраденням з кабінету слідчого належного позивачам майна, останні змушені були прикладати зусиль для організації свого життя, переживали душевні страждання щодо його втрати, а тому обґрунтовано стягнули на їх користь моральну шкоду у розмірі 1 000 грн та 5 000 грн відповідно.

Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58).

Отже, вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій з дотриманням вимог статей 263-265, 382 ЦПК України повно, всебічно та об`єктивно з`ясували обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, вірно встановили правовідносини, що склалися між сторонами, й обґрунтовано задовольнили частково позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович