18.02.2020 Провадження по справі № 2/940/14/20
Справа № 940/1234/19
Рішення

Іменем України

18 лютого 2020 року Тетіївський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді : Косович Т.П.

при секретарі : Козуб І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тетієві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 особисто та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Тетіївська міська рада Київської області, про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням та зняття їх з реєстраційного обліку,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить усунути перешкоди в користуванні її власністю, а саме визнати відповідача ОСОБА_2 та її дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 та зняти їх з реєстраційного обліку. Позовні вимоги мотивує тим, що вона є власником вищевказаного будинку. Відповідачі зареєстровані в її будинку, проте з 2016 року в ньому не проживають та добровільно із реєстраційного обліку не знімаються,чим створюють їй перешкоди як власнику будинку в користуванні та розпорядженні нерухомим майном.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, суду пояснила, що відповідачі не є членами її сім?ї, ОСОБА_2 - це колишня співмешканка її сина ОСОБА_5 , з 2016 року вона з дітьми в її будинку по АДРЕСА_1 не проживають, всі вони проживають в АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 особисто та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 позовних вимог не визнала, суду пояснила, що вона з дітьми дійсно не проживають в будинку ОСОБА_1 з 2016 року, проте з реєстраційного обліку не знімаються, оскільки їм немає де зареєструвати своє місце проживання.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні підтвердили той факт, що ОСОБА_2 з дітьми не проживають в будинку позивача з 2016 року.

Представник третьої особиТетіївської міської ради Київської області Корнієнко П.В. заперечив проти задоволення позовних вимог, оскільки неповнолітні діти повинні мати зареєстроване місце проживання.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та представника третьої особи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.10.2018 року (а.с.9). В даному будинку зареєстровані відповідач по справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її неповнолітні діти - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проте з 2016 року в будинку не проживають (довідка виконавчого комітету Тетіївської міської ради № 2461 від 21.08.2019 року - а.с. 16, акт депутата Тетіївської міської ради від 26.10.2018 року - а.с.17, акт обстеження умов проживання ОСОБА_1 від 21.08.2019 року - а.с.18, та довідка відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління Державної міграційної служби України в Київській області від 09.10.2019 року - а.с.23).

Статтею 41 Конституції України та ст. 319 ч. 1 ЦК України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд.

За змістом частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною першою статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Тобто власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім?ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб, будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Відповідачі вселились у спірний будинок в якості членів сім`ї власника, що постійно проживали разом з наймачем і вели з ним спільне господарствота набули право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Якщо відповідачі спільним побутом із позивачем не пов`язані, їх право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18).

Право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підстав, не заборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та неповнолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 понад три роки не проживають разом з позивачем в її будинку, спільним побутом з нею не пов?язані, тобто вони перестали бути членами сім`ї позивача. Проте вони зареєстровані в її будинку та з реєстраційного обліку не знімаються, чим створюють їй перешкоди як власнику будинку у здійсненні її права власності, а саме у вільному володінні, користуванні та розпорядженні майном, зокрема в отриманні субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, чим порушують конституційне право позивача не непорушність права власності, а тому їх право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі статті 406 ЦК України.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Позовні вимоги в частині зняття відповідачів з реєстраційного обліку вжитловому будинку АДРЕСА_1 задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання та місця перебування особи здійснюється відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою чи померлою) свідоцтва про смерть.

Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про втрату права на користуванням жилим приміщенням є підставою для зняття цієї особи з реєстрації, тому додатково знімати відповідачів з реєстраційного обліку немає потреби.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 15,16,319,381,391 ЦК України, ст.ст. 258,259,263-265,268,273,354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 особисто та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Тетіївська міська рада Київської області, про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням та зняття їх з реєстраційного обліку,задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право на користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Дата складання повного рішення: 21.02.2020 року.

Суддя : Т.П.Косович