Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/1673/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.02.2020 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд, Закарпатської області у складі головуючого судді А.А.Надопта, секретар судового засідання С.С.Онисько, за участю позивачки та її представника адвоката І.В.Бочкора, відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Винорадів цивільну справу №1673/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про розподіл спільно набутого майна подружжя, та просила стягнути із відповідача ОСОБА_3 на свою користь грошову компенсацію за половину автомобіля марки «Мерседес Бенц Віто 109 СDІ», реєстраційний знак НОМЕР_1 у розмірі 101.897,50 грн.та понесені нею судові витрати по справі, а саме: 1.018,99 грн. судового збору та 1.500,00 грн. за оцінку транспортного засобу.

Позовні вимоги мотивує тим, що з 10 серпня 2002 року і до 15 лютого 2019

року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 , що підтверджується рішенням Виноградівського районного суду від 15.02.2019 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька ОСОБА_4 , яка

проживає на даний час з батьком. 03 липня 2015 року сторони по справі купили автомобіль марки "MERCEDES-BENZ VITO 109 CDI", 2005 року випуску, кузов№ НОМЕР_2 , держзнак НОМЕР_1 , зареєстрований в ВРЕР-6 НОМЕР_3 в м.Києві, який було оформлено на колишнього чоловіка позивачки-відповідача ОСОБА_3 за 12 000 /дванадцятьтисяч/доларів США.

Зазначає, що вказаний автомобіль придбано в період шлюбу, а тому є спільним майном подружжя набутим у шлюбі. Згоди щодо добровільного поділу майна ними не досягнуто, крім того відповідач відчужив вказаний автомобіль без будь-якої згоди позивачки, вважає, що укладений договір купівлі-продажу між відповідачем ОСОБА_3 та його батьком є нікчемним і вважає, що має право на грошову компенсацію за 1/2 (одну другу) частини автомобіля, що становить 101897 грн.50 коп., що підтверджується відповідним звітом про оцінку транспортного засобу, складеного ТОВ «Експерт» від 19.04.2019 року, а тому за таких обставин вимушена звернутися до суду.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 , в судовому засіданні вимоги заявленого позову підтримали повністю та просили суд такі задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги заявленого до нього позову не визнав, та зазначив, що позивачка ОСОБА_3 , за час перебування із ним у шлюбі ніколи, ніде не працювала та грошових коштів у сімейний бюджет не приносила, крім того зазначив, що позивачка ОСОБА_2 , під час припинення шлюбно-сімейних відносин із відповідачем, взяла із собою 10000 долларів США, 116 тисяч гривень та 35000 угрських форинтів, які належали їхній сім`ї, у зв`язку із чим просить суд у задоволення позову відмовити.

Беручи до уваги вищенаведене, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити з наступних підстав.

Статтею 12 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

При розгляді справи судом встановлено, що сторони по справі з 10.08.2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі до 15.02.2019 року, що стверджується Рішенням Виноградівського районного суду від 15.02.2020 року по справі за №299/3202/18 (а.с.8-11). У шлюбі у них народилася одна дитина-донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За час спільного проживання сторони купили автомобіль марки MERCEDES-BENZ VITO 109CDI, 2005 року випуску, кузов№ НОМЕР_2 , держзнак НОМЕР_1 , зареєстрований в ВРЕР-6 УДАІ в м.Києві, який було оформлено на колишнього чоловіка позивачки-відповідача ОСОБА_3 за 12 000 /дванадцять тисяч/доларів США..

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України.

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Отже, у розумінні сімейного законодавства автомобіль марки "MERCEDES-BENZ VITO 109CDI", 2005 року випуску, кузов№ НОМЕР_2 , держзнак НОМЕР_1 , є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 .

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року (справа №554/8023/15-ц, провадження №14-130цс19) зазначає, що у випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Отже, оскільки під час проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у шлюбі набуто у власність спірний транспортний засіб і такий є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, та зважаючи на те, що відповідач відчужив зазначений автомобіль без відома та згоди позивачки, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 слід стягнути вартість 1/2 частки його ринкової вартості.

В судовому засіданні встановлено, що вартість спірного автомобіля становить 203795 грн., що підтверджується Звітом № 3 про оцінку транспортного засобу, складеного ТОВ «Експерт» від 19 квітня 2019 року (а.с.17-23). Даний висновок ніким не оспорено та не визнано недійсним. З огляду на наведене, з відповідача на користь позивачки слід стягнути половину вказаної суми.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивачки ОСОБА_2 .

Крім цього, у відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1018 грн.99 коп., сплаченого позивачкою судового збору та 1500 грн. за проведення оцінки транспортного засобу.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 10, 13, 81, 82, 89, 141, 259, 263, 265, 267-268 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задоволити.

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 на користь позивачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , мешканки АДРЕСА_2 грошову компенсацію за половину автомобіля марки «Мерседес Бенц Віто 109 СDІ», реєстраційний знак НОМЕР_1 у розмірі 101.897,50 грн.

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 на користь позивачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , мешканки АДРЕСА_2 понесені нею судові витрати по справі, а саме: 1.018,99 грн. судового збору та 1.500,00 грн. за оцінку транспортного засобу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 20.02.2020 року.

ГоловуючийА. А. Надопта