Справа № 463/6061/17 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/811/565/19 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року м. Львів

Справа № 463/6061/17

Провадження № 22-ц/811/565/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

секретар Бадівська О.О.

за участю представників ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 14 листопада 2018 року у складі судді Леньо С.І.

у справі

за позовом ТзОВ «Сварож» до ОСОБА_3 , треті особи ТзОВ «Д-МІКС Україна», ТзОВ «Іва-Плюс», ТзОВ «Провімі» про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 (зареєстрований: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сварож» (м. Львів, вул. Тракт Глинянський, 161-б, ідентифікаційний код 6762682) заборгованість в розмірі 418 400 грн. (чотириста вісімнадцять тисяч чотириста грн.).

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави 6 276 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_3 , подавши апеляційну скаргу.

Зазначає, що судом першої інстанції було невірно визначено предмет спору, у зв`язку із чим в ході судового розгляду судом невірно та не в повній мірі оцінено докази та суд припустився незаконного рішення.

Підставами для скасування судового рішення від 14 листопада 2018 року винесеного Личаківським районним судом м. Львова, вважає неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вказує, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника.

Поряд з іншими принципами правового регулювання відносин неплатоспроможності (галузевих принципів), суттєве значення має й принцип судового нагляду у відносинах неплатоспроможності та банкрутства, який розпочинається з призначення розпорядника майна чи ліквідатора банкрута.

Ліквідатор у справі про банкрутство має самостійний статус як особа, що за рішенням суду зобов`язана належним чином виконувати свої повноваження в ході ліквідаційної процедури, зокрема ті. що направлені на формування ліквідаційної маси боржника та задоволення вимог кредиторів.

Вказує, що за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону про банкрутство, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Зазначає, що судом не взято до уваги той факт, що вимога ліквідатора ТОВ "Сварож" у вказаному спорі безпосередньо направлена на реалізацію визначених Законом про банкрутство повноважень тому вважаю, що даний спір не підлягає вирішенню загальними судами в порядку окремого позовного провадження, а повинен розглядатись господарським судом в межах справи про банкрутство ТОВ "Сварож", з урахуванням матеріалів та обставин справи № 914/2790/14, з метою реалізації принципу судового нагляду у відносинах неплатоспроможності та банкрутства за для більш ефективного захисту прав та законних інтересів кредиторів.

Окрім цього вважає, що судом першої інстанції не в повній мірі було досліджено докази, які знаходились в матеріалах цивільної справи та безпідставно відмовлено в призначенні судової експертизи з проведення фінансового аналізу.

Просить скасувати рішення Личаківського районного суду м.Львова від 14 листопада 2018 року скасувати та винести нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Встановлено, що ТОВ «Сварож» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення з останнього заборгованості в розмірі 418 400 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що постановою Господарського суду Львівської області від 03.02.2015р. ТОВ «Сварож» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, в процесі якої ліквідатором встановлено, що відповідач за період з 06.03.2013р. по 30.07.2013р. з рахунку банкрута № НОМЕР_1 зняв грошові кошти в сумі 418 400 грн. За відсутності будь-яких договорів позики та документів, які б підтверджували надходження на рахунок ТОВ «Сварож» від ОСОБА_3 грошових коштів, вважав, що в останнього існує заборгованість перед позивачем в сумі 418 000 грн., яку з посиланням на вимоги ст. ст. 1046, 1049 ЦК України просив стягнути в примусовому порядку.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, представником апелянта ОСОБА_3 ОСОБА_1 , ліквідатором ТзОВ «Сварож» - Чорній М.В., представником ТзОВ «Д-МІКС Україна» - Луньо Б.М. заявлялись клопотання про закриття провадження у справі, оскільки розгляд даної справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

Колегія суддів вважає, що дані клопотання підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

При вирішенні питання щодо можливості розгляду справи у порядку цивільного судочинства необхідно керуватися завданнями цивільного судочинства, які передбачено у статті 1 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій), і до яких віднесено справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Як встановлено матеріалами справи постановою Господарського суду Львівської області від 03.02.2015р. ТОВ «Сварож» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

З моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника.

Поряд з іншими принципами правового регулювання відносин неплатоспроможності (галузевих принципів), суттєве значення має й принцип судового нагляду у відносинах неплатоспроможності та банкрутства, який розпочинається з призначення розпорядника майна чи ліквідатора банкрута.

Відповідно до ст..7 Кодексу України з процедур банкрутства, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Згідно ч. 1 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Отже, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону про банкрутство, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст. 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно з ст.. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.255, 256, 367, 368, 374, 377, 381, 382, 384, 384ЦПК України Львівський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 14 листопада 2018 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ТзОВ «Сварож» до ОСОБА_3 , треті особи ТзОВ «Д-МІКС Україна», ТзОВ «Іва-Плюс», ТзОВ «Провімі» про стягнення заборгованості закрити.

Роз`яснити позивачу ТзОВ «Сварож», що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

Роз`яснити позивачу ТзОВ «Сварож», його право протягом десяти днів з дня отримання даної постанови звернутись до Львівського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією із зазначенням одного суду до підсудності якого відноситься вирішення даного спору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 17.02.2020

Головуючий

Судді