Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

17 листопада 2020 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Ромазан Л.С.,

при секретарі Будз М.В.,

з участю представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Теребовлі цивільну справу за заявою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , заінтересовані особи Іванівська сільська рада Теребовлянського району, Теребовлянська державна нотаріальна контора, про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем та факту прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про встановлення юридичних фактів, а саме встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем та факту прийняття спадщини, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дід ОСОБА_3 . 19 березня 2007 року останнім було зроблено особисте розпорядження на випадок своєї смерті, згідно з яким належний йому житловий будинок з надвірними будівлями по

АДРЕСА_1 та все його майно, яке буде йому належати на день смерті, де

б воно не знаходилося і з чого б не складалося, а також все те, що він за законом

матиме право заповів ОСОБА_1 . Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на вказане нерухоме майно. Заявник є єдиним спадкоємцем померлого за заповітом. На час смерті ОСОБА_3 заявник був неповнолітнім, постійно проживав з останнім (від дня свого народження по теперішній час) і був по суті на його (померлого) утриманні. Це пов`язано із станом здоров`я заявника, якому 16 березня 2009 року рішенням Тернопільського

обласного центру МСЕК було довічно встановлено другу групу інвалідності (інвалід з дитинства), що підтверджується довідкою до Акта огляду МСЕК серії ТЕК №164766 від 16.03.2009 року. Теребовлянська державна нотаріальна контора відмовила ОСОБА_1 в оформленні спадщини у зв`язку із тим, що на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами факт постійного проживання заявника із спадкодавцем, що змусило його звернутися до суду.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_2 підтримав заявлені вимоги, посилаючись на мотиви, викладені в заяві, просить їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи Теребовлянської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явилась, подала до суду письмові заяви про розгляд справи за її відсутності.

Представник заінтересованої особи Іванівської сільської ради Теребовлянського районуу судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового засідання.

Заслухавши пояснення представника заявника, показання свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , дослідивши інші докази у справі в їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що заявник ОСОБА_1 є внуком ОСОБА_3 .

Із довідки, виданої Іванівською сільською радою Теребовлянського району №273 від 15.06.2020 року вбачається, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав в АДРЕСА_1 . На час смерті з ним була зареєстрована і проживала дружина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Спадкодавець ОСОБА_3 19березня 2007 року склав заповіт, згідно з яким заповів належний йому на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 .

Як вбачається із копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 18.04.2007 року, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що є часом відкриття спадщини на належне йому майно.

Відповідно до свідоцтва про смерть № НОМЕР_2 від 01.08.2012 року ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 13.

Із змісту позовної заяви вбачається, що заявник ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем померлого за заповітом. На час смерті ОСОБА_3 заявник був неповнолітнім, постійно проживав з останнім (від дня свого народження по теперішній час) і був по суті на його (померлого) утриманні. Це пов`язано із станом здоров`я заявника, якому 16 березня 2009 року рішенням Тернопільського обласного центру МСЕК було довічно встановлено другу групу інвалідності (інвалід з дитинства), що підтверджується довідкою до Акта огляду МСЕК серії ТЕК №164766 від 16.03.2009 року.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , повідомили, що ОСОБА_1 народився і проживав в АДРЕСА_1 разом із дідом та бабою до їх смерті як одна сім`я. За вказаною адресою останній проживає і надалі.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку підлягають розгляду заяви про встановлення постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї, отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Частиною першою ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст. 1296 ЦК України), отже спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Викладені доводи узгоджуються з правовим висновком у постанові Верховного Суду від 07.11.2018 р. у справі № 336/709/18.

У відповідності до ч.2 ст.315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Зі змісту ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року, яка діє зі змінами 1998 року, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 1998 року №15) «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення відповідно до Цивільного процесуального Кодексу України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

-згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

-чинним законодавством не передбачено іншого порядку для встановлення;

-заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення:

-встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Частиною 1 ст.315 вказаного кодексу визначено перелік фактів, які встановлюються судом.

Аналіз ч.2 цієї статті дає можливість зробити висновок, що цей перелік не є вичерпним. Цією нормою Цивільного процесуального кодексу України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Факт, про встановлення якого просить заявник, має для нього юридичне значення, оскільки надає йому право для реалізації спадкових прав.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, а саме факту постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , із спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини.

Щодо заявної вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3 , суд вважає, що така вимога не підлягає до задоволення, оскільки судом встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 однією сім"єю із спадкодавцем на час відкриття спадщини і в силу цього він вже є таким, що прийняв спадщину після його смерті.

Керуючись ст. 10, 11, 212, 214-215, 256, 259 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Заяву задовольнити частково.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , із спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини.

В решті вимог заявника відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення виготовлено 18 листопада 2020 року.

Суддя