Справа № 368/994/20
Рішення 2/368/527/20

Іменем України

"12" листопада 2020 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Шевченко І.І.

за участю секретарів судового засідання Назаренко А.І. та Губенко А.П.

позивача ОСОБА_1

та відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кагарлик цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, -

в с т а н о в и в :

позивач просить суд стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 24900 грн. 00 коп., обгрунтовуючи позов наступним.

З відповідачем вона з 2003 року по 2006 рік перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з нею.

Згідно з рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 2006 року відповідач повинен сплачувати аліменти на мою користь на утримання дитини у розмірі ј частини з всіх видів заробітку щомісячно до досягнення нею повноліття.

Згідно довідки - розрахунку про стан заборгованості по аліментах від 05.08.2020 року № 11645 станом на 01.08.2020 року у боржника ОСОБА_2 наявна заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 16 476,53 грн.

Згідно договору №7/18 від 03.08.2018 року про надання освітніх послуг укладеного між КВНЗ КОР «Богуславський гуманітарний коледж імені І.С. Нечуя-Левицького» та нею їхня донька ОСОБА_3 проходить навчання в КВНЗ КОР «Богуславський гуманітарний коледж імені І.С. Нечуя-Левицького». Повна вартість навчання становить 42 000 грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 51 Конституції України - батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Аналогічна правова норма міститься у статті 180 СК.

Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (яку ратифіковано Україною 27.02.1991 року) - "Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 141 СК України «мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини».

Положеннями ст. 150 СК передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 185 СК той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин,що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

З наведених норм чинного законодавства України про особисті немайнові і майнові права та обов`язки батьків і дітей, випливає наступне.

Відповідач зобов`язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття шляхом сплати аліментів на її утримання у розмірі, визначеному судом, нести додаткові витрати на утримання дитини, у зв`язку з розвитком її здібностей.

Згідно роз`яснень Міністерства Юстиції України «доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо)».

Нею було понесено додаткові витрати на утримання дитини, доньки ОСОБА_3 , за проживання її у гуртожитку протягом 2018 - 2019, 2019 - 2020 навчального року відповідно до Договорів про наймання жилого приміщення № 69 та № 186 укладених із КВНЗ КОР «Богуславський гуманітарний коледж імені І.С. Нечуя-Левицького» в сумі 7 800,00 грн. що підтверджується долученими до позову копіями відповідних платіжних документів.

Також відповідно до Договору №7/18 від 03.08.2018 року про надання освітніх послуг укладеного з КВНЗ КОР «Богуславський гуманітарний коледж імені І.С. Нечуя-Левицького» нею за навчання доньки ОСОБА_3 , було сплачено 20 958,80 грн., що підтверджується долученими до позову копіями відповідних платіжних документів, та до кінця навчання відповідно до умов договору буде сплачено 21 041,20 грн., що разом становить 42 000,00 грн.

Загальна сума додаткових витрат на дитину пов`язаних із її навчанням складає 49800,00

(7800,00 + 42000,00 = 49800,00) грн. Половина суми яка підлягає стягненню із відповідача становить 24900,00 (49800,00/ 2 = 24900,00) грн.

Відповідач жодної участі у додаткових витратах не приймає. Навіть присуджені аліменти сплачує не в повному обсязі.

Зважаючи на положення ст. 141 СК України щодо рівності прав та обов`язків щодо дитини, позивач вважає за можливе задоволення позовних вимог та разове стягнення з відповідача половини додаткових витрат на навчання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 у сумі 24900,00 грн.

Згідно роз`яснень Міністерства Юстиції України, що розміщено на головній сторінці веб-сайту Міністерства Юстиції України за посиланням доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на дитину.

Зокрема, при вирішення такого спору визначальним є обов`язок батьків утримувати своїх дітей незалежного від того, чи є батьки працездатними і чи є у них кошти, достатні для надання утримання. Тобто такий обов`язок превалює над можливістю платника надавати таке утримання.

У той же, час стан здоров`я відповідача - зокрема, III група інвалідності, не є причиною повної втрати працездатності, а інших обставин, які перешкоджають тому, щоб він працевлаштувався, немає.

Позивач з 03.06.2015 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 , який згідно довідки МСЕК серії АВ №0990472 від 01.04.2019 року являється інвалідом II групи та може працювати лише на дому. Окрім того, від шлюбу із ОСОБА_4 позивач має малолітньою дитину ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Дані обставини свідчать про те, що матеріальне становище позивачки не дозволяє самостійно забезпечити повну оплату додаткових витрат зумовлених навчанням дочки ОСОБА_6 -ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н. та потребує обов`язкової участі відповідача у додаткових витратах на дитину.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Даний правовий висновок зроблено у постанові Верховного Суду України від 13.09.2017 у справі №6-1489цс17.

Згідно Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 28.10.2020 року №229989633, №230014083, №230014549, за ОСОБА_2 , ІПН № НОМЕР_1 , зареєстровано право власності на:

?житловий будинок загальною площею 39.4, кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 ;

?житловий будинок загальною площею 52,9, кв. м., за адресою: АДРЕСА_2 ;

?земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0988 га., з кадастровим номером :01:444:0074, за адресою: АДРЕСА_1 ;

?земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1 га., з кадастровим номером :01:444:0005, за адресою: АДРЕСА_2 ;

?земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,03 га., з кадастровим номером :01:444:0006, за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином суд повинен врахувати матеріальне становище відповідача яке дає йому можливість сплатити додаткові витрати на дитину.

Відповідач просить суд в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до нього, ОСОБА_2 , про стягнення додаткових витрат на дитину у розмірі 24900 грн. відмовити в повному обсязі, обґрунтовуючи наступним. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з якою присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків. до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини. її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надасться цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку хворобою та каліцтвом. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Однак, позивачка особливих обставин не називає. Він звичайно згоден з такою нормою Закону, але він з 2010 року хворіє невиліковною хворобою та з 25.09.2012 року є інвалідом 3-ої групи загального захворювання. Причому дана хвороба не дає можливості йому працювати, тобто він є обмежено працездатний, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК від 25.12.2012 року, а також довідкою № 2067 ЛКК Кагарлицької ЦРЛ від 02.10.2020 року. Оскільки він отримує пенсію у розмірі 2000 грн., з якої сплачує аліменти, а також щомісяця йому постійно потрібно купувати ліки, без яких він не зможе жити, він намагався працювати, але за станом здоров`я він не витримує і його працедавці також. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Відповідно до судової практики, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові виграти, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, то мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково, або в їх стягненні відмовлено через істотні обставини. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести позивач, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 185 СК той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Згідно роз`яснень Міністерства Юстиції України, що розміщено на головній сторінці веб-сайту Міністерства Юстиції України «доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо)». Так, за відповідачем дійсно зареєстроване право власності на зазначене в клопотанні майно, зокрема: житловий будинок загальною площею 39,4 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок загальною площею 52,9 кв. м., за адресою: АДРЕСА_2 ; земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0988 га, кадастровий номер :01:444:0074, за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1 га, кадастровий номер :01:444:0005, за адресою: АДРЕСА_2 , земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,03 га, кадастровий номер :01:444:0006, за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з тим, зазначене вище майно, що перебуває у власності відповідача, не свідчить про належний рівень доходів відповідача та таке матеріальне становище, що дозволить йому сплачувати додаткові витрати на дитину. Так, зокрема, житловий будинок площею 39,4 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у якому наразі проживає відповідач, належить йому на підставі договору дарування 29.09.2005 р. Тобто зазначений житловий будинок був подарований відповідачу, а не придбаний ним за власні кошти та використовується ним для власного проживання. Що стосується житлового будинку площею 52,9 кв. м., за адресою: АДРЕСА_2 , то він був придбаний відповідачем у 2020 році за незначну суму коштів, а саме: 59203,00 гривень (договір купівлі-продажу 29.07.2020 р.). Зазначений будинок був придбаний відповідачем виключно для задоволення потреб з водопостачання, оскільки вказаний будинок межує з будинком, в якому проживає відповідач, та на території земельної ділянки біля вказаного будинку знаходиться колодязь, який потрібен був відповідачу для забезпечення постачання води. Сам будинок знаходиться в аварійному стані, є непридатним для проживання та відповідачем не обслуговується. У ньому відповідач не проживає та не отримує з нього дохід. Отже, єдина мета придбання вказаного житлового будинку та земельної ділянки під ним - забезпечення потреб відповідача у водопостачанні. Враховуючи наведене, наявне у відповідача нерухоме майно, на яке посилається позивач як на доказ належного для сплати додаткових витрат на дитину майнового стану, не є належним доказом у контексті даної справи, бо не підтверджує рівень матеріальної забезпеченості відповідача у стверджуваному позивачем обсязі. Докази, що містяться в додатках до цих пояснень, не могли бути подані відповідачем разом з відзивом, оскільки вони слугують запереченням на міркування та доводи позивача, викладені у клопотанні, поданому після подання відзиву відповідачем.

Суд, вислухавши сторони та вивчивши письмові докази, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що з 2003 р. по 2006 р. позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюб серії НОМЕР_2 від 21.09.2006 р. (а.с. 9)

Позивач ОСОБА_1 вдруге уклала шлюб з ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 10).

Окрім того, позивач ОСОБА_1 03.06.2015 р. було укладено шлюб з ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 66).

Від шлюбу сторони (позивач та відповідач) мають дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

На час розгляду судом справи дочка проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 28.08.2006 р. з відповідача на користь позивача на утримання дитини було стягнуто аліменти у розмірі ј частини з усіх видів його доходу до повноліття (а.с. 11-12).

Копією довідки розрахунок про стан заборгованості по аліментах станом на 01.08.2020 р. відповідач мав заборгованість в сумі 16 476,53 грн. (а.с. 13-16).

Довідкою від 06.08.2020 р. встановлено, що ОСОБА_3 є студенткою третього курсу Комунального закладу Київської обласної ради «Богуславський гуманітарний фаховий коледж імені І.С. Нечуя - Левицького» денної форми навчання (кошти фізичних та юридичних осіб). Термін навчання з 01.09.2018 р. по 30.06.2022 р. (а.с. 17).

Між Комунальним закладом Київської обласної ради «Богуславський гуманітарний фаховий коледж імені І.С. Нечуя - Левицького» та ОСОБА_1 03.08.2017 р. було укладено договір про надання освітніх послуг, згідно якого дитина сторін отримання освіту за спеціальність «Право», освітньо-кваліфікаційний рівень молодший спеціаліст (а.с. 18-19).

Договором № 69 про наймання жилого приміщення, укладеного між Комунальним закладом Київської обласної ради «Богуславський гуманітарний фаховий коледж імені І.С. Нечуя - Левицького» та ОСОБА_1 , згідно якого позивач для дитини отримала місце в кімнаті по ордеру № 11 від 29.08.2018 р. на час навчання в учбовому закладі (а.с. 39-42).

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право нa рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що була ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

За змістом ст. 18 Конвенції суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що до участі у додаткових витратах на утримання дитини, можна притягати лише батьків, у цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17, до особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

У пункті 54 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Ослон проти Швеції» №2 від 27.11.1992) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем понесено додаткові витрати на розвиток здібностей дитини у розмірі 49 800,00 грн., що складається з оплати за навчання у КВНЗ КОР «Богуславський гуманітарний коледж імені І.С. Нечуя-Левицького» (а.с. 20-38) та оплати за проживання у гуртожитку (а.с. 43-46).

На підтвердження фактично понесених витрат за навчання у КВНЗ КОР «Богуславський гуманітарний коледж імені І.С. Нечуя-Левицького» до матеріалів справи позивачем долучено наступні квитанції: від 03.08.2018 р., від 11.09.2018 р., від 20.10.2018 р., від 06.11.2018 р., від 20.11.2018 р., від 27.12.2018 р., від 29.01.2019 р., від 27.02.2019 р., від 01.04.2019 р., від 22.04.2019 р., від 27.07.2019 р., від 03.09.2019 р., від 24.09.2019 р., від 02.11.2019 р., від 20.11.2019 р., від 27.12.2019 р., від 21.01.2020 р., від 24.02.2020 р., від 26.03.2020 р., від 24.04.2020 р., від 25.08.2020 р, від 04.09.2020 р. та від 18.10.2020 р.

Отже, позивач сплатила за навчання, що разом складає 31 500,00 грн.

Враховуючи викладене, додаткові витрати понесені позивачем на навчання дочки, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд вважає доведеними.

Позивач просила стягнути з відповідача 50 % додаткових витрати на навчання неповнолітньої дочки та розвиток його здібностей, що є предметом розгляду у даній справі.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Що стосується матеріального становища позивача, то слід врахувати наступне.

Позивач має ще одну дитину - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками якої є батьком - ОСОБА_4 та мати - ОСОБА_1 .

Згідно довідки МСЕК № 0990472 вбачається, що чоловік позивача має другу групу інвалідності загального захворювання та може працювати дома (а.с. 67).

Що стосується матеріального становища відповідача, то слід зазначити наступне.

Згідно довідки МСЕК № 0377208 вбачається, що відповідач має третю групу інвалідності загального захворювання з 25.09.2012 р., тобто є працездатною особою з певними обмеженнями (а.с. 52-53).

Згідно Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 28.10.2020 року №229989633, №230014083, №230014549, за ОСОБА_2 , ІПН № НОМЕР_1 , зареєстровано право власності на:

?житловий будинок загальною площею 39,4, кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 ;

?житловий будинок загальною площею 52,9, кв. м., за адресою: АДРЕСА_2 ;

?земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0988 га., з кадастровим номером :01:444:0074, за адресою: АДРЕСА_1 ;

?земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1 га., з кадастровим номером :01:444:0005, за адресою: АДРЕСА_2 ;

?земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,03 га., з кадастровим номером :01:444:0006, за адресою: АДРЕСА_2 .

Стосовно житлового будинку загальною площею 39,4, кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0988 га, з кадастровим номером :01:444:0074, за адресою: АДРЕСА_1 , то суд приймає зауваження відповідача, що вказане майно ним прийнято у дарунок ще 29.09.2005 р.

Щодо іншого майна, яке було придбано відповідачем, то суд відкидане твердження відповідача, що воно куплене за кошти, які ним були позичені у сестри, оскільки ніякими належними та допустимими доказами не підтверджено, а також спростовує твердження відповідача про не можливість приймати участь у додаткових витратах.

Законодавець не пов`язує матеріальний стан та можливість одного з батьків, до якого пред`явлено вимогу про стягнення понесених додаткових витрат на дитину, із участю у здійсненні додаткових витрат на дитину. Як зазначено в статті 185 СК України батьки зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину.

Посилання на нераціональне витрачання коштів позивачкою та відсутність необхідності у вказаних додаткових витратах є безпідставними, не ґрунтуються на вимогах закону та є власними судженнями відповідача, а тому не можуть бути підставами для відмови у задоволенні позову.

Суд вважає, що навчання дитини сторін у навчальному закладі та проживання в гуртожитку за місцем навчання для здобуття бажаної дитиною майбутньої професії є особливими обставини, що спричинили понесення позивачкою додаткових витрат на неповнолітню дитину (розвитком здібностей дитини щодо отримання відповідної освіти).

Що стосується витрат за навчання у навчальному закладі, то суд зазначає наступне.

Період навчання дитини сторін у КВНЗ КОР «Богуславський гуманітарний коледж імені І.С. Нечуя-Левицького» з 01.09.2018 р. по 30.06.2022 р., який включає навчання дитини у період повноліття.

Главою 16 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та його виконання, де зазначено лише вирішення питання щодо аліментів, а інших питань в тому числі і додаткових витрат на повнолітню дитину не передбачено, тому в частині витрат за навчання за період навчання після 18 років не підлягають до задоволення.

В статті 141 СК України закріплено принцип рівності батьків у правах та обов`язках щодо дитини.

Розмір отриманих доходів не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 СК України.

Суд вважає, що у даній справі відсутні підстави для звільнення відповідача від виконання батьківських обов`язків щодо дочки та компенсації вже понесених додаткових витрат.

Враховуючи, що матеріали справи не містять відомостей, які свідчать про необхідність відступити від принципу рівності батьків у обов`язку щодо утримання дитини і покласти тягар обов`язку щодо додаткових витрат на утримання дочки лише на матір, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволенню та стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткових витрат на утримання дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 15 750,00 грн., а в решті витрат на навчання суд відмовляє.

Що стосується витрат за проживання у гуртожитку, то суд зазначає наступне.

Договором № 69 про наймання жилого приміщення, укладеного між Комунальним закладом Київської обласної ради «Богуславський гуманітарний фаховий коледж імені І.С. Нечуя - Левицького» та ОСОБА_1 , згідно якого позивач для дитини отримала місце в кімнаті по ордеру № 11 від 29.08.2018 р. на час навчання в учбовому закладі.

На підтвердження фактично понесених витрат за проживання у гуртожитку КВНЗ КОР «Богуславський гуманітарний коледж імені І.С. Нечуя-Левицького» до матеріалів справи позивачем долучено наступні квитанції: від 29.08.2018 р., від 12.01.2019 р., від 26.08.2019 р. та від 14.01.2020 р. на загальну суму 7 800,00 грн.

Вказані витрати покликані тим, що дочка сторін для отримання освіти буде проживати у гуртожитку, оскільки учбовий заклад знаходиться на великій відстані від місця постійного проживання, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволенню та стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткових витрат на утримання дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 3 900,00 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», СК України ст.ст. 4, 76-89, 141, 258, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 19 650 (дев`ятнадцять тисяч шістсот п`ятдесят) грн. 00 коп.

У задоволенні решти вимог ОСОБА_1 відмовити.

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги на рішення можуть бути подані протягом 30 днів з дня його складення через суд першої інстанції до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 16.11.2020 р.

Суддя І.І. Шевченко