ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року

м. Черкаси

Справа № 694/131/18
Провадження № 22-ц/821/69/20
категорія 301000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Василенко Л. І.

суддів: Бородійчука В. Г., Нерушак Л. В.

секретаря: Винник І. М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Токар Ольги Михайлівни на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 31 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна та стягнення грошової компенсації від вартості частки у спільному майні подружжя, у складі: головуючого судді Дудніченка В. М., повний текст рішення виготовлено 01 листопада 2019 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2019 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна та стягнення грошової компенсації від вартості частки у спільному майні подружжя.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що з березня 2006 року по 01 грудня 2009 року він з відповідачем перебували у фактичних шлюбних відносинах та проживали за адресою АДРЕСА_1 . Даний факт встановлено рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 16 січня 2018 року у цивільній справі № 694/622/17.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька ОСОБА_4 , а 01 грудня 2009 року між ними було зареєстровано шлюб.

За час перебування у фактичних шлюбних відносинах та у подальшому, після реєстрації шлюбу, сторонами було набуто спільне майно. Так, 31 липня 2008 року автомобіль «Mercedes-Benz» 316СDI, 2005 року випуску, кузов № НОМЕР_1 вартістю 295480 грн, 23 квітня 2009 року автомобіль «Volkswagen Caddy», 2005 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , вартістю 175890 грн, 25 червня 2008 року напівпричіп-фургон саморобний, габаритні розміри 3800x1950x1900, вартістю 26505 грн, які були зареєстровані на ім`я ОСОБА_2 . При цьому, позивач користувався автомобілем «Mercedes-Benz» 316СDI, 2005 року випуску на підставі тимчасового реєстраційного талону.

18 вересня 2008 року на підставі договору купівлі-продажу № 2063, посвідченого приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу Федоровою Т. О., було придбано земельну ділянку, площею 0,19 га, кадастровий номер :01:001:0248 за адресою: АДРЕСА_1 .

З 2006 року по 2008 рік вони провели реконструкцію належного відповідачці будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Було придбано кухню, перекрито дах, будинок облицьовано сайдингом, на придбання якого витрачено 15043,75 грн, побудовано мансардний поверх, гараж, паркан з металопрофелю на суму 16220 грн, у подвір`ї та перед будинком покладено тротуарну плитку, площею близько 100 кв.м., встановлено сонячні батареї, на суму 100000 грн, встановлено металопластикові вікна та двері, на суму 11964 грн, придбано міні мийку високого тиску «Каrcher 2200», вартістю 5985 грн, твердопаливний котел, вартістю 21000 грн, фасади на кухонні меблі, вартістю 31000 грн.

Зазначає, що вони здійснювали підприємницьку діяльність та заощаджені кошти були розміщені у ПАТ КБ «ПриватБанк» на рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_2 , а саме: договір № SAMDNWFD201 від 18 березня 2015 року на суму 41200 грн, договір № SAMDNWFD201 від 18 березня 2015 року на суму 38750 грн, договір № SAMDNWFD601 від 01 квітня 2015 року на суму 31800 грн, договір № SAMDNWFD601 від 01 квітня 2015 року на суму 8125 грн, а всього на суму 119875 грн.

З грудня 2016 року стосунки між подружжям було ускладнено у зв`язку із постійними сварками, а з лютого 2017 року ОСОБА_2 вигнала відповідача з місця їх спільного проживання за вищевказаною адресою.

У березні 2017 року відповідачка звернулася до Звенигородського районного суду Черкаської області із позовом про розірвання шлюбу, який розірвано рішенням 22 червня 2017 року.

Вирішити питання щодо розподілу майна відповідачка відмовляється, при цьому, самостійно без його відому розпорядилася спільними автомобілями продавши їх та зняла кошти із банківських рахунків.

05 вересня 2009 року ОСОБА_1 було подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій зазначав, що згідно листа ГУ ДФС в Черкаській області, з урахуванням податкових декларацій, дохід відповідачки складає: за 2014 рік 154745 грн, за 2015 рік 186405 грн, за 2016 рік 276740 грн, за 2017 рік 232930 грн.

Вважає, що вказаний дохід є спільною сумісною власністю подружжя.

Оскільки 22 червня 2017 року шлюб між подружжям розірвано, то у 2017 році сторони перебували у шлюбі 172 дні, тому поділ здійснюється наступним чином: 617890 (сума доходу з 2014 по 2016 рік) +128613 (232930/365 днів х 172 дні) = 746503 грн.

Окрім цього, під час перебування у шлюбі було проведено реконструкцію належного відповідачці житлового будинку АДРЕСА_1 шляхом возведення прибудови літ. «а», «а-1», мансарди «а-2», сараю «Е», кухні «Г», гаража «Д». Після вказаної реконструкції домоволодіння до експлуатації не введене, тому вважає, що до завершення будівництва у сторін існує право спільної сумісної власності на матеріали, обладнання та інше майно, що було використане у процесі будівництва.

Остаточно просив суд визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 : земельну ділянку, площею 0,19 га (кадастровий номер :01:001:0248) за адресою: АДРЕСА_1 ; автомобіль «Mercedes-Benz» 316СDI, 2005 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , вартістю 295480 грн; автомобіль «Volkswagen Caddy», 2005 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , вартістю 175890 грн; напівпричіп-фургон саморобний, габаритні розміри 3800x1950x1900, вартістю 26505 грн; грошові кошти, у сумі 119875 грн, розміщені на депозитних рахунках у ПАТ КБ «Приватбанк» та в сумі 200000 грн, розміщені на підставі договорів інвестування, а також відсотки, нараховані по цим договорам; будівельні матеріали та обладнання: сайдінг вартістю 15043,75 грн, металопрофиль на суму 16220 грн, сонячні батареї, на суму 100000 грн, металопластикові вікна та двері, на суму 11964 грн, міні мийку високого тиску «Каrcher 2200», вартістю 5985 грн, твердопаливний котел, вартістю 21000 грн, фасади на кухонні меблі, вартістю 31000 грн; дохід в розмірі 746503 грн.

Також позивач ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:0248 за адресою: АДРЕСА_1 .

У порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля «Mercedes-Benz» 316СDI 2005 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , в розмірі 147740 грн, 1/2 частини вартості автомобіля «Volkswagen Caddy» 2005 року випуску, в розмірі 87945 грн, 1/2 частини вартості напівпричепу-фургону саморобного, габаритні розміри 3800x1950x1900, в сумі 13252,5 грн, 1/2 частину коштів, що були розміщені у ПАТ КБ «Приватбанк» на депозитних рахунках, в сумі 59937,5 грн, та 100000 грн розміщених на підставі договорів інвестування, 1/2 частину відсотків, нарахованих по вкладах у банківських установах, 1/2 частину вартості будівельних матеріалів та обладнання в розмірі 95206,38 грн, 1/2 частину доходу в розмірі 373251,50 грн, 1/2 частину вартості будівельних матеріалів та обладнання, визначеної за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, 1/2 частину вартості автономної система резервного електроживлення на базі фотоелектричних перетворювачів, на суму 50000 грн, 1/2 частину вартості міні мийки високого тиску «Каrcher 2200», вартістю 29925,5 грн, 1/2 частину вартості твердопаливного котла, вартістю 10500 грн, 1/2 частину вартості кухонних фасадів, вартістю 15500 грн.

Також позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь понесені судові витрати по сплаті судового збору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 11 жовтня 2019 року позов задоволено частково.

Визнано майно, яке підлягає розподілу та є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 : земельну ділянку, площею 0,19 га. (кадастровий номер :01:001:0248) за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 28500 грн; автомобіль «Mercedes-Benz» 316СDI, 2005 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_3 зареєстрований на ОСОБА_2 , вартістю 295480 грн; причіп саморобний-фургон, габаритні розміри 3800x1950x1900, державний номерний знак НОМЕР_4 зареєстрований на ОСОБА_2 , вартістю 26505 грн; автономну систему резервного електроживлення на базі фотоелектричних перетворювачів вартістю 100000 грн; твердопаливний котел, вартістю 21000 гр.; фасади кухонні, вартістю 31000 грн.

ОСОБА_2 виділено автономну систему резервного електроживлення на базі фотоелектричних перетворювачів, яка змонтована в будинку АДРЕСА_1 , вартістю 100000 грн; твердопаливний котел, вартістю 21000 грн, який встановлено в будинку АДРЕСА_1 ; 1/2 частину земельної ділянку площею 0,095 га, від загальної площі 0,19 га. (кадастровий номер :01:001:0248) за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 28500 грн; 1/2 частини кухонних фасадів на суму 15500 грн.

За ОСОБА_1 визнано право власності та виділено: 1/2 частину земельної ділянки площею 0,095га, від загальної площі 0,19 га (кадастровий номер :01:001:0248) за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 28500 грн; причіп саморобний-фургон, габаритні розміри 3800x1950x1900, державний номерний знак НОМЕР_4 зареєстрований на ОСОБА_2 , вартістю 26505 грн; 1/2 частини кухонних фасадів на суму 15500 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50000 грн. за 1/2 частину вартості автономної системи резервного електроживлення на базі фотоелектричних перетворювачів.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10500 грн за 1/2 частину вартості твердопаливного котла.

Стягнуто з ОСОБА_2 147740 грн на користь ОСОБА_1 за 1/2 частини вартості автомобіля «Mercedes-Benz» 316СDI, 2005 року випуску, кузов № НОМЕР_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 13252,5 грн на користь ОСОБА_2 за 1/2 частину вартості причепа саморобний-фургон, габаритні розміри 3800x1950x1900, державний номерний знак НОМЕР_4 зареєстрований на ОСОБА_2 вартістю 26505 грн.

В іншій часті позову відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Частково задовольняючи позов, суд виходив з того, що майно, наявність якого підтверджена належними доказами, придбане сторонами в період перебування в шлюбі, підлягає поділу по 1/2 частині кожному із сторін.

Зокрема, наявність автономної системи резервного електроживлення на базі фотоелектричних перетворювачів, вартістю 100000 грн., підтверджено показами свідків, договором підряду та кошторисом на монтаж.

Суд не прийняв до уваги подану ОСОБА_2 розписку щодо отримання в борг грошових коштів в сумі 25000 доларів США на придбання автомобіля «Mercedes-Benz» 2005 року випуску, оскільки матеріали справи не містяться доказів, коли і в якому розмірі повертались грошові кошти подружжям чи особисто відповідачкою, походження коштів, сплачених в рахунок погашення боргу. Також суд виходив з того, що у разі передачі коштів в борг, то дані кошти були використані для придбання автомобіля, який подружжя мало використовувати в інтересах сім`ї.

Крім того, суд прийшов до висновку, що твердопаливний котел та автономна система резервного електроживлення на базі фотоелектричних перетворювачів в натурі поділу не підлягають з урахуванням їхніх конструкцій, які стаціонарно змонтовані в будинку АДРЕСА_1 за місцем проживання відповідачки ОСОБА_5 , а тому одному з подружжя підлягає сплата грошової компенсації.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

29 листопада 2019 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила суд скасувати рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 31 жовтня 2019 року в частині визнання спільним сумісним майном подружжя: автомобіля «Mercedes-Benz» 316СDI, 2005 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_3 зареєстрованого на ОСОБА_2 , вартістю 295480 грн; автономної системи резервного електроживлення на базі фотоелектричних перетворювачів, вартістю 100000 грн, твердопаливного котла, вартістю 21000 грн; фасадів кухні, вартістю 31000 грн та стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50000 грн за 1/2 частину вартості автономної системи резервного електроживлення на базі фотоелектричних перетворювачів; 10500 грн за 1/2 частину вартості твердопаливного котла; 147740 грн за 1/2 автомобіля «Mercedes-Benz» 316СDI, 2005 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_3 .

Прийняти нове рішення, в частині скасованого, про відмову в задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 31 жовтня 2019 року залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення не в повній мірі відповідає положенням матеріального та процесуального права в частині обов`язку доказування, тому підлягає до часткового скасування.

Так, вирішуючи спір в частині визнання спільною сумісною власністю автомобіля «Mercedes-Benz» 316СDI, 2005 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_3 суд не врахував, що станом на липень 2008 року ОСОБА_2 була власницею автомобіля «Даймлер Крайслер 902» 1999 року випуску, днз. НОМЕР_5 , який був виставлений на продаж у зв`язку з тим, що відповідачка бажала придбати інше авто, а саме спірний «Mercedes-Benz» 316СDI, 2005 року випуску. Враховуючи, що на час ввезення спірного автомобіля вона не встигла продати «Даймлер Крайслер 902» 1999 року випуску, днз. НОМЕР_5 за рахунок якого мала розрахуватись за нове авто, отримала борг 25000 доларів США, що підтверджено відповідною розпискою.

При цьому, в серпні 2008 року по генеральному дорученню в неї було куплено автомобіль «Даймлер Крайслер 902» 1999 року випуску, днз. НОМЕР_5 за 25000 доларів США.

Щодо кухонних фасадів, твердопаливного котла та автономної системи резервного електроживлення на базі фотоелектричних перетворювачів, то вважає, що придбання даного майна не підтверджено належними доказами.

20 січня 2020 року на адресу суду надійшов відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу ОСОБА_2 .

Зазначає, що з апеляційною скаргою не погоджується, оскільки доводи викладені в ній складені на основі припущень.

Вважає, що позовні вимоги доведені належними та допустимими доказами.

Просив залишити рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 31 жовтня 2019 року про часткове задоволення позову в силі, а апеляційну скаргу представника відповідача адвоката Токар О. М. - без задоволення.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 28 січня 2020 року справу призначено до розгляду на 12 лютого 2020 року на 12:00 год., в подальшому розгляд справи відкладено на 19 лютого 2020 року на 16:00 год. та на 10 березня 2020 року на 15:00 год.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з березня 2006 року по 01 грудня 2009 року проживали однією сім`єю, що встановлено рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 16 січня 2018 року у цивільній справі № 694/622/17 (т.1 а.с. 10-11).

Відповідно до Свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_6 , виданого повторно, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 01 грудня 2009 року зареєстрували шлюб, актовий запис № 127 (т.1 а.с. 8).

Згідно довіреності ВКР № 200362 від 02 серпня 2008 року, складеної строком на 10 років до 02 серпня 2018 року, ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_6 бути її представником з усіх питань щодо володіння, користування та розпорядження належним їй на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_7 , виданого Звенигородським МРЕВ ДАІ ГУ УМВС в Черкаській області 15 жовтня 2005 року, автомобілем марки DAIMLER Chrysler 902, 1999 року випуску, білого кольору, шасі № НОМЕР_8 , об`єм двигуна (V=2874), тип ТЗ фургон малотонажний-В, реєстраційний номер НОМЕР_5 , зареєстрований Звенигородським МРЕВ ДАІ ГУ УМВС в Черкаській області 15 жовтня 2005 року (т.1 а.с. 135).

Заочним рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 22 червня 2017 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (т.1 а.с. 9).

Відповідно до розписки від 17 липня 2008 року, ОСОБА_2 отримала в борг від громадянина ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 25000 доларів США на придбання автомобіля Mercedes-Benz» 316СDI, 2005 року випуску, до 17 серпня 2008 року. Зазначено, що у випадку неповернення коштів у вказаний строк, вона зобов`язується в рахунок погашення боргу передати громадянину ОСОБА_7 придбаний за ці кошти автомобіль (т.1 а.с. 134).

Автомобіль «Mercedes-Benz» 316 СDI, 2005 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_3 зареєстрований на ОСОБА_2 (т.1 а.с.26).

Згідно довідки судового експерта Старинець Миколи Васильвича , станом на 31 січня 2018 року, вартість автомобіля «Mercedes-Benz» 316СDI, 2005 року випуску з урахуванням нормативного пробігу та без урахування технічного стану і комплекції становить 295480 грн (т.1 а.с.12-14).

Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу № 6588/17/000363 від 10 березня 2017 року, автомобіль «Mercedes-Benz» 316СDI, 2005 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_3 було продано ОСОБА_9 за 12000 грн (т.1 а.с. 133).

Згідно договору підряду № 72 від 10 грудня 2014 року за адресою АДРЕСА_1 , замовник ОСОБА_2 з одного буку і підрядник ТОВ «Компанія «Гравіцаппа» уклали договір, предметом якого є монтаж системи резервного електроживлення на базі фотоелектричних перетворювачів (т.1 а.с. 35-37).

Пунктом 11 Договору підряду визначено, що він набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до моменту його остаточного виконання, але в будь-якому випадку до 31 грудня 2015 року. Протягом трьох днів з моменту підписання даного Договору сплачується аванс у розмірі 90000 грн, протягом трьох днів з моменту підписання акту здачі-приймання робіт остаточний розрахунок. Вид розрахунку готівковий (п. 6 Договору Підряду).

З кошторису на монтаж автономної системи резервного електроживлення на базі фотоелектричних перетворювачів вбачається, що повна вартість вказаної системи становить 100000 грн (т.1 а.с.38).

Відповідно до видаткової накладної № РН-0096976 від 08 квітня 2015 року ОСОБА_2 придбано твердопаливний котел, вартістю 21000 грн (по тексту рублів) (т.1 а.с.40).

Згідно накладної № 26 від 05 жовтня 2016 року ОСОБА_1 придбав фасади кухонні, вартістю 31 000 грн (т.1 а.с.42).

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 - адвоката Токар О. М. не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Рішення суду оскаржується ОСОБА_2 лише в частині визнання спільним майном подружжя автомобіля «Mercedes-Benz» 316СDI, 2005 року випуску, автономної системи резервного електроживлення на базі фотоелектричних перетворювачів, твердопаливного котла, фасадів кухні та їх поділу.

За правилом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і ст. 368 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України, яка від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України.

За змістом ст. ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно із ч. 2 та ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

За загальним правилом при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 4, 5 ст. 71 СК України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

У ч. 2 с. 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Згідно із положеннями ч. 3 ст. 12 та ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що все майно, що є предметом апеляційного перегляду є неподільним, а тому може ставитись питання виключно щодо визнання його спільним сумісним майном та визнання права власності на нього за однією зі сторін спору та, відповідно, компенсацією 1/2 їх вартості іншій стороні.

Вирішуючи питання щодо автомобіля колегія суддів виходить з наступного.

Дійсно, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 була власником автомобіля марки DAIMLER Chrysler 902, 1999 року випуску, білого кольору, шасі № НОМЕР_8 , об`єм двигуна (V=2874), тип ТЗ фургон малотонажний-В, реєстраційний номер НОМЕР_5 , з 15 жовтня 2005 року. Тобто даний автомобіль був її особистою власністю, адже сторони почали проживати однією сім`єю з березня 2006 року.

Вказаний автомобіль по генеральному дорученню було передано 02 серпня 2008 року ОСОБА_6 , а продано йому лише в 2017 році. При цьому, доказів того, що в 2008 році, у відповідності до вимог законодавства, яке регулює купівлю-продаж транспортних засобів, вказаний автомобіль було продано ОСОБА_2 , а ОСОБА_6 відповідно за нього були сплачені кошти матеріали справи не містять.

Разом з тим, у відповідності до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Власником автомобіля «Mercedes-Benz» 316СDI, 2005 року випуску ОСОБА_2 стала 22 липня 2008 року (т. 1 а.с. 26).

При цьому, отримавши 17 липня 2008 року, в період шлюбних відносин, в позику 25000 доларів США, ОСОБА_5 зобов`язувалась повернути кошти до 17 серпня 2008 року, а у випадку неповернення коштів у вказаний строк, вона зобов`язувалась в рахунок погашення боргу передати громадянину ОСОБА_7 придбаний за ці кошти автомобіль.

Враховуючи, що спірний автомобіль «Mercedes-Benz» 316СDI з 22 липня 2008 року до його відчуження перебував у власності ОСОБА_2 і спору відносно вказаної позики не було, наведене засвідчує про те, що кошти, вразі їх отримання, було повернуто вчасно.

Крім того, колегія суддів враховує, що ч. 3 ст. 61 СК України, яка кореспондується з ч. 4 ст. 65 СК України, визначено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя.

Тому, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Отже, у подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержане за рахунок останніх майно, внаслідок укладення, зокрема, позики, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники.

Такого висновку дійшов Верховний суд у постанові від 09 січня 2020 року у справі № 367/7110/14-ц.

Крім того, з зустрічним позовом про визнання спірного автомобіля «Mercedes-Benz» 316СDI особистою приватною власністю ОСОБА_2 не зверталась.

Враховуючи, що позика у розмірі 25000 доларів США, за твердженням скаржника, була взята та повернута в період проживання однією сім`єю і ОСОБА_2 не доказано належними та допустимими доказами, що позика, в разі її отримання, погашена за рахунок продажу автомобіля марки DAIMLER Chrysler 902, 1999 року випуску, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що автомобіль «Mercedes-Benz» 316СDI, 2005 року випуску є спільним сумісним майном та стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частини його вартості у розмірі 147740 грн.

Щодо визнання спільним сумісним майном подружжя кухонних фасадів, твердопаливного котла та автономної системи резервного електроживлення на базі фотоелектричних перетворювачів, то апеляційний суд враховує наступне.

Заперечуючи проти задоволення позову в цій частині відповідач вказувала на неналежні докази на підтвердження як, зокрема, наявності автономної системи резервного електроживлення, так і вартості та придбання в період шлюбу.

Однак, в матеріалах справи наявні, зокрема, договір підряду №72 від 10 грудня 2014 року, предметом якого є монтаж системи резервного електроживлення на базі фотоелектричних перетворювачів (т.1 а.с. 35 -37), кошторис на монтаж автономної системи резервного електроживлення на базі фотоелектричних перетворювачів (т.1 а.с.38), накладна № 26 від 05 жовтня 2016 року про придбання ОСОБА_1 фасадів кухонних (т.1а. с.42) та видаткова накладна № РН-0096976 від 08 квітня 2015 року про придбання ОСОБА_2 твердопаливного котла, вартістю 21000 грн (т.1 а.с.40).

Крім того, в матеріалах справи наявний диск, котрий ухвалою суду від 17.07.2019, з метою його перегляду, долучений до матеріалів справи. Даний диск, який був досліджений судом першої інстанції, містить фото та відео з яких вбачається наявність спірних панелей на даху будинку ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 42, 43).

Відповідач неодноразово заперечувала, як факт купівлі таких панелей, так і їх вартість.

Однак, враховуючи презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, саме ОСОБА_2 має доказувати відсутність спірного майна, спростувавши надані позивачем докази, однак жодних доказів в підтвердження своєї позиції ОСОБА_2 надано не було.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 не заперечувала самого факту наявності твердопаливного котла та кухонних фасадів, однак стверджувала, що котел придбаний за програмою заощадження, а фасади не встановлені та були передані разом з будинком, не надаючи при цьому доказів того, що вказане майно придбане в інший період чи має іншу вартість чи придбані за її особисті кошти.

Інші докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Токар Ольги Михайлівни залишити без задоволення.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 31 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 16 березня 2020 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

Л. В. Нерушак