Справа № 133/2571/19
Провадження № 22-ц/801/225/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воронюк В. А.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю.Б.,

суддів Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач ОСОБА_1

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18 листопада 2019 року, ухвалене під головуванням судді Воронюк В.А. в м. Козятині Вінницької області, зі складенням його повного тексту 21 листопада 2019 року,

у цивільній справі № 133/2571/19 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У жовтні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернулось в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтувало тим, що відповідно до умов кредитного договору № б/н від 12.09.2014 ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 34,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позивач зазначає, щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, відповідно яких клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з запропонованими АТ КБ «Приватбанк» «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складають між нею та Банком кредитний договір, що підтверджується її підписом у заяві.

АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі встановленому договором.

Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № б/н від 12.09.2014 відповідач не виконала, у зв`язку з чим станом на 31.08.2019 має заборгованість 51 339,31 грн., яка складається з наступного: 584,99 грн. - заборгованість за кредитом; 47 733,40 грн. заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 100,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п.2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 2 420,94 штраф (процентна складова).

За наведених обставин позивач просив стягнути з відповідача на свою користь вищевказану заборгованість в розмірі 51 339,31 грн. за кредитним договором № б/н від 12.09.2014 та судовий збір у розмірі 1 921,00 грн.

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 21 жовтня 2019 року відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18 листопада 2019 року в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погодившись із судовим рішенням, позивач АТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області суду від 18 листопада 2019 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, оскільки вважає, що вказане рішення є незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що відповідач до суду не з`явилася, заперечень на позов не надала, а тому і в наданні додаткових доказів не було необхідності. Відповідно до анкети-заяви відповідач з Умовами та правилами, Тарифами банку ознайомлена та їх положень зобов`язується неухильно дотримуватись. Рішення суду першої інстанції щодо не ознайомлення відповідача з Тарифами, Умовами та правилами ґрунтується на припущеннях, що заборонено ч. 6 ст. 81 ЦПК України. Відповідач не оспорює факту наявності у неї заборгованості за тілом кредиту, тому позовні вимоги в цій частині визнані та не підлягають доказуванню у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 28.03.2019 по справі № 428/2873/17, саме по собі посилання на не ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання не укладеними кредитних правовідносин. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 08 липня 2019 року в справі № 923/760/18, твердження місцевого суду про те, що укладений між позивачем та відповідачем договір не містить підписів відповідача (позичальника) під Умовами та правилами надання банківських послуг є нікчемними і безпідставними, оскільки такий договір є договором приєднання і жодного підпису відповідача під публічними розміщеними Умовами та правилами закон не вимагає.

Відзив на апеляційну скаргу, в установлені судом строки, від відповідача не надходив.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивачем не надано доказів того, що останній надав відповідачу кредит у розмірі та на умовах, зазначених позивачем в позовній заяві, а відповідач відповідно взяв на себе зобов`язання з повернення кредиту, сплати винагороди та неустойки у разі порушення зобов`язання з повернення кредиту, а також не доведено, що саме такі умови та правила надання банківських послуг і тарифи банку, на які посилається позивач, розумів відповідач підписуючи Заяву про надання банківських послуг в Приватбанку.

Як встановлено із матеріалів справи, зокрема заяви позичальника ОСОБА_2 від 12.09.2014 процентна ставка у ній не визначена, а також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

АТ КБ «Приватбанк», заявляючи вимоги про погашення кредиту, просило окрім тіла кредиту (суми, яку фактично отримала в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість по процентам за користування кредитом, а також заборгованість за пенею і комісією, штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи своє право вимоги в цій частині, а також розмір і порядок нарахування, крім розрахунку кредитної заборгованості за договором від 12.09.2014, посилається на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, які розміщені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms/pages/70/, як невід`ємні частини спірного договору, якими визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Наданий позивачем витяг із Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанком належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, суд відмічає, що позивач, надаючи пояснення з приводу Умов та правила банківських послуг не надав доказів, що саме надана редакція діяла на момент укладення договору, хоча суд на це звертав увагу сторони позивача.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

За таких обставин, суд не вбачає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Такого висновку суд дійшов з урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17, які є обов`язковими для застосування у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Відтак у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 47 733,40 грн.; заборгованості за пенею та комісією в сумі 100 грн., а також штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 2 420,94 штраф (процентна складова) необхідно відмовити.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема ст. 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав та він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника заборгованості за тілом кредиту в розмірі 584,99 грн.

Сума зазначеної заборгованості за простроченим тілом кредиту підтверджена розрахунком такої заборгованості (а. с. 5-6).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 584,99 грн. підлягають задоволенню, оскільки сума заборгованості підтверджена матеріалами цивільної справи і зазначене не суперечить правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17.

Щодо стягнення нарахованих процентів за користування кредитом, нарахованої пені та комісії, штрафу (фіксована частина) та штрафу (процентна складова), то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Суд правильно дійшов висновку, що сторони не обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Не спростовують в цій частині вірні висновки суду і доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 28.03.2019 по справі № 428/2873/17 та постанові від 08 липня 2019 року в справі № 923/760/18, оскільки за своєю правовою природою висновки саме Великої Палати Верховного Суду спрямовані на забезпечення судової практики та надаються з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18 листопада 2019 року

в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту за кредитним договором № б/н від 12.09.2014 у розмірі 584,99 грн підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в ці частині.

Оскільки апеляційна скарга та позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, в силу ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь позивача слід пропорційно стягнути суму сплаченого судового збору у суді першої інстанції та суму сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги, а всього в сумі 54,74 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18 листопада 2019 року в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту скасувати та в ці частині ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (, вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ) заборгованість за простроченим тілом кредиту за кредитним договором № б/н від 12.09.2014 у розмірі 584,99 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати, пов`язані із сплатою судового збору в сумі 54,74 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Повний текст постанови складено 21 лютого 2020 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді І. В. Міхасішин

І. М. Стадник