Справа № 357/3048/20
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
20 листопада 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді - Орєхова О. І. ,
за участі секретаря - Сокур О. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 в м. Біла Церква заяву представника позивача - адвоката П`ятецького Сергія Володимировича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -
Частина 1 статті 270 ЦПК України передбачає, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 09.11.2020 року, автоматизованим розподілом визначено суддю Орєхова О.І. та 10.11.2020 року зазначені матеріали були отримані.
Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Оскільки учасники судового засідання в судове засідання не викликалися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши заяву про ухвалення додаткового рішення разом із доданими до неї документами, матеріали цивільної справи № 357/3048/2020, дійшов до наступного.
В 2001 році ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 26.01.2001 р., посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Панкратьєвою Є.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1010, набув право власності на нежитлову споруду в АДРЕСА_1 , площею 212,4 м. кв. Дана нежитлова споруда була непридатною для її використання за цільовим призначенням, а тому після її придбання, у встановленому законом порядку, після отримання необхідних адміністративних дозволів, було проведено її реконструкцію - на місці придбаної нежитлової будівлі побудовано нову - площею 489,6 кв. м. Придбання та реконструкція нежитлової споруди в АДРЕСА_1 , здійснювалося за рахунок спільних сімейних коштів. Після державної реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище ОСОБА_1 на ОСОБА_1 .
У 2007 році ОСОБА_2 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом розділ спільного подружнього майна, за результатами розгляду якого 13.07.2007 р. у справі 2-5221 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було ухвалене рішення, яким зокрема: визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового приміщення (літ. А-2 за даними Білоцерківського МБТІ) по АДРЕСА_1 ; визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення (літ. А-2 за даними Білоцерківського МБТІ) по АДРЕСА_1 .
Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності були задоволені. Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0948 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 840,40 гривень.
Зазначене судове рішення набрало законної сили.
Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, до якого, згідно з практикою Суду, відносяться й грошовій кошти.
У той же час, у пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду.
Згідно з ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
При цьому, в мотивувальній частині вищевказаного судового рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2020 року судом ці питання досліджувалися.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 270, 354 ЦПК України, суд, -
Заяву представника позивача - адвоката П`ятецького Сергія Володимировича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, - задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення повного рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повний текст додаткового рішення складено 20 листопада 2020 року.

Додаткове рішення надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяО. І. Орєхов