Справа № 766/5281/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року м.Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Єпішина Ю.М.,

секретар Сауляк Я.О.,

за участі позивача ОСОБА_1

представника відповідача Луценко Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Херсоні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Херсонській області, Державної казначейської служби України, про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління національної поліції в Херсонській області, Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди у розмірі 198562,00 грн. та матеріальної шкоди у розмірі 16749,74 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що 14.07.2010 року було порушено кримінальну справу 520331-10, в подальшому кримінальне провадження № 0004360, за ч.1 ст.185 КК України за фактом крадіжки грошових коштів в сумі 300,00 доларів США та 2700,00 грн. Позивач зазначає ОСОБА_2 , як особу, яка здійснила крадіжку належних йому грошових коштів, яка безперешкодно виїхала за кордом, незважаючи на попередження позивача правоохоронних органів, про такі наміри. Позивач ОСОБА_1 визнаний потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0004360 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України. Належне розслідування злочину має для позивача важливе принципове питання та він є особою, у якої відсутності інші ефективні засоби юридичного захисту від тривалої бездіяльності правоохоронних органів, щодо дотримання розумних строків кримінального розслідування. Впродовж 2010-2016 років ним неодноразово подавалися заяви про злочин до поліції щодо протиправного заволодіння його коштами. Позивач зазначає, що з матеріалів кримінального провадження та офіційних відповідей на звернення громадян у органи міліції/поліції та прокуратури убачається, що досудове розслідування проводилося неефективно та з порушенням процесуальних строків, внаслідок чого позивачу завдано моральної та матеріальної шкоди. Розмір моральної шкоди, визначається позивачем з посиланням на практику Європейського суду з прав людини, наступним чином: 62,5 Євро х 104 місяці = 6500,00 Євро, що за курсом НБУ, станом на день подання позову становить 198562,00 грн. Розрахунок матеріальної шкоди - сума з урахуванням індексу інфляції та три проценти річних від суми викрадених грошей в період з травня 2015 року по березень 2019 року визначається позивачем виходячи з наступного: 2700,00 грн. х 8,8 років х 3% + 2700,00 грн х 2,1455 = 712,8 грн. + 5792,85 грн. = 77225,50 грн.; 300,00 доларів США х 8,8 років х 3% + 300,00 доларів США300,00 доларів США = 379,20 доларів США, що складає 6505,65 грн. + 10244,09 грн. = 16749,74 грн.

Ухвалою від 15.04.2019 року справу прийнято до провадження та призначене підготовче судове засідання.

18.06.2019 року до суду представником відповідача Головного управління національної поліції в Херсонській області надано відзив на позов, яким проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його необґрунтованість..

Ухвалою від 24.09.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві.

Представник відповідача Головного управління національної поліції в Херсонській області під час розгляду справи заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві.

Представник відповідача Державної казначейської служби України у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, зазначивши на відсутність з боку Державної казначейської служби України дій, якими було порушені права позивача, вважав позов безпідставним та необґрунтованим.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.07.2010 року прокурором прокуратури Комсомольського району м. Херсона порушено кримінальну справу № 520331-10 за фактом таємного викрадення майна за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

У подальшому, у зв`язку із введенням в дію КПК України в новій редакції відомості про кримінальне правопорушення, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0004360.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 неодноразово звертався до органів досудового розслідування зі скаргами з приводу неналежного розслідування зазначеного кримінального провадження.

Постановою Прокурора прокуратури Комсомольського району м. Херсона від 19.04.2015 року скасовано постанову про закриття кримінального провадження №0004360 від 14.08.2013 року та направлено для подальшого проведення досудового розслідування.

З відповіді УМВС України в Херсонській області від 20.07.2015 року вбачається, що у кримінальному провадженні №0004360 надано вказівки щодо подальшого досудового розслідування, слідчих попереджено щодо активізації проведення слідчих (оперативних) дій.

З відповіді УМВС України в Херсонській області від 15.09.2015 року убачається, що у кримінальному провадженні №0004360 триває досудове слідство, проводяться слідчі (розшукові) дії.

З відповіді ГУНП в Херсонській області від 14.07.2016 року вбачається, що досудове розслідування здійснюється з порушенням вимог ст. 28 КПК України, організація досудового розслідування у кримінальному провадженні №0004360 здійснюється неналежно.

З відповідей ГУНП в Херсонській області від 31.08.2016 року та 02.11.2016 року убачається, що досудове розслідування здійснюється з порушенням вимог ст. 28 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 03.01.2019 року скасовано постанову слідчого СВ Корабельного ВП ХВП ГУНП в Херсонській області Липовець Ю.О. від 18.11.2017 року про закриття кримінального провадження №0004360 та зобов`язано орган досудового розслідування відновити розслідування в даному кримінальному провадженні.

Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 26.03.2020 року кримінальне провадження №0004360 від 14.08.2013 року за ознаками ч.1 ст.185 КК України закрито у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частини перша та третя статті 22 ЦК України).

За загальним правилом шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

Конституція України (стаття 56) проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з положеннями статті 1176 ЦК України, якою врегульовано питання відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Оскільки у цій справі йдеться про шкоду, спричинену особі бездіяльністю посадових осіб органів, що здійснюють досудове розслідування, та прокуратури, то відповідно до положень частини шостої статті 1176 ЦК України така шкода відшкодовується на загальних підставах.

Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до статті 1174 цього ж Кодексу шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Такі способи захисту цивільних прав характеризується чітко визначеним суб`єктом - заподіювачем шкоди, якими є відповідні державні органи чи їхні посадові і службові особи. Підставою для подання такого позову є прийняття незаконних рішень, незаконні дії чи бездіяльність зазначених органів, що призвели до заподіяння шкоди особі. Також відповідно до ст. ст. 1173 - 1175 ЦК така шкода відшкодовується незалежно від вини цих органів (осіб).

Статтею 10 Закону України "Про міліцію" (втратив чинність з 07.11.2015) було визначено, що міліція відповідно до своїх завдань зобов`язана, зокрема: приймати і реєструвати заяви й повідомлення про кримінальні та адміністративні правопорушення, своєчасно приймати по них рішення; брати участь у розкритті кримінальних правопорушень у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством; виконувати у передбачених законодавством випадках і в межах своєї компетенції постанови прокурора, слідчого, рішення слідчого судді, суду.

Статтею 23 Закону України "Про Національну поліцію" (набрав чинності з 05.07.2015) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює досудове розслідування кримінальних правопорушень у межах визначеної підслідності.

Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень (ч. 3 ст. 19 Закону України "Про Національну поліцію").

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом (частина друга статті 1177 ЦК України).

Держава не несе майнову відповідальність перед потерпілими за злочини, які залишилися нерозкритими. Положення статті 1177 ЦК України передбачають порядок відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 5.6 і 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що «шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173,1174 ЦК України)».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) зазначено, що «держава не несе майнову відповідальність перед потерпілими за всі злочини, які залишилися нерозкритими. Положення статті 1177 ЦК України передбачають порядок відшкодування шкоди, завданої лише фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення. Згідно з частиною першою статті 1207 цього ж Кодексу шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю внаслідок злочину, відшкодовується потерпілому або особам, визначеним статтею 1200 ЦК України, державою, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною. Положення статті 1177 ЦК України встановлюють порядок відшкодування шкоди, завданої саме фізичній особі.Отже, держава Україна зобов`язалася компенсувати шкоду, спричинену злочином, перед фізичними особами відповідно доЦК України та спеціального закону, тоді як відносно юридичних осіб держава Україна такого позитивного обов`язку не має. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), дослідивши приписи статті 1177 ЦК України у редакції, що була чинною до 09 червня 2013 року, та статті 1207 цього Кодексу, у справах за заявами № 54904/08 і № 3958/13 (поданими потерпілими - фізичними особами, яким держава не компенсувала шкоду, завдану внаслідок кримінального правопорушення) вказав, що отримання відшкодування на підставі зазначених приписів можливе лише за дотримання умов, які у них передбачені, та за наявності окремого закону, якого немає і в якому мав би бути визначений порядок присудження та виплати відповідного відшкодування. Особи, які зазнають порушення права мирного володіння майном,повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. Право особи на ефективний засіб правового захисту закріплено у статті 13 Конвенції, згідно з якою кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір».

Позивач ОСОБА_1 обґрунтовує позовні вимоги про стягнення з відповідачів матеріальної шкоди саме ст.1177 ЦК України, за положеннями якої шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.

Як зазначено у вказаній вище постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2019року у справі №916/1423/17(провадження № 12-208гс18) отримання відшкодування на підставі зазначених приписів можливе лише за дотримання умов, які у них передбачені, та за наявності окремого закону, якого немає і в якому мав би бути визначений порядок присудження та виплати відповідного відшкодування.

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди задоволенню не підлягають.

Згідно статей 19, 56 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування, матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб вказаних органів лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Згідно статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, та причинний зв`язок між ними. Наявність чи відсутність вини посадової особи органу державної влади правового значення при цьому не має.

Згідно із вимогами статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості, вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача.

Згідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статті 58 та 59 ЦПК України вказують на те, що докази повинні бути належними та допустимими.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що організація досудового розслідування у кримінальному провадженні №0004360 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, в межах якої позивача визнано потерпілим, здійснювалося неналежно та з порушенням розумних строків, про що свідчать надані позивачем докази, внаслідок чого, ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 26.03.2020 року, зазначене кримінальне закрито у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Зазначені обставини, під час розгляду справи, представниками відповідачів не спростовано, відповідних доказів з боку відповідачів до суду не надано.

Обставини справи свідчать про те, що позивач зазнав моральних страждань внаслідок надмірної тривалості кримінального провадження та змушений протягом часу проведення досудового розслідування докладати додаткових зусиль задля відновлення свого порушеного права.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 198562,00 грн.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством з урахуванням глибини страждань позивача, з урахуванням того наскільки були порушені його нормальні життєві зв`язків, які зусилля ним були застосовані для відновлення цих зв`язків та для організації свого життя, а тому суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Визначаючи розмір відшкодування, суд враховує наведені обставини, характер та тривалість страждань, ступінь їх доведеності в суді та визначає розмір завданої шкоду у розмірі 5000,00 грн. Вказаний розмір відшкодування буде відповідати засадам розумності, виваженості й справедливості.

Таким чином, проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами докази, в їх сукупності, суд дійшов до висновку про наявність достатніх підстав для часткового задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 76, 77-79, 80-82, 83, 133, 141, 209-211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Херсонській області, Державної казначейської служби України, про відшкодування шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 , ( АДРЕСА_1 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

У іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції на протязі тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції до Херсонського апеляційного суду.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Херсонський міський суд Херсонської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Ю.М.Єпішин