КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 760/6465/18 Головуючий у 1-й інст. - Букіна О.М.
Апеляційне провадження 22-ц/824/2324/2020 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Мараєва Н.Є.

при секретарі Клець О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представникаАкціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Данильченко Олени Олександрівни на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2019 року, ухвалене у складі судді Букіної О.М. у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича, Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання протиправним та скасування рішення про реєстрацію права власності,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича, Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»,в якому просить

-визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31675095 від 03.10.2016 року;

-скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 16694279 про реєстрацію за Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» право власності на квартиру житловою площею 37,9 кв.м., загальною площею 50,8 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що здійснений 28.09.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем.

Посилається на те, що 10.04.2006 року між ЗАТ «КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №K2H0GK00260407, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти на строк по «09» квітня 2021 року включно, у вигляді невідновлювальної кредитної лінії в розмірі 69120,00 доларів США на придбання нерухомого майна у сумі 60000,00 доларів США.

З метою забезпечення виконання вимог кредитного договору, 10.04.2006 року між позивачем та відповідачем був укладений договір іпотеки нерухомого майна, яке було придбано позивачем на підставі договору купівлі-продажу від 10.04.2006 року у ОСОБА_2 , зареєстрованого в реєстрі за №512.

ОСОБА_1 виконувалися умови кредитного договору та за період з 10.04.2006 року по 19.08.2015 року було перераховано відповідачу 98416,00 дол.США.

Проте, не погоджуючись з умовами кредитного договору та діями відповідача щодо порядку нарахування заборгованості, позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним кредитного договору, який рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 19.08.2016 року задоволено та визнано недійсним кредитний договір №K2H0GK00260407 від 10.04.2006 року та договір іпотеки від 10.04.2006 року.

У липні 2017 року ОСОБА_1 було отримано лист з претензією від 11.07.2017 року про необхідність звільнення ним та членами його сім`ї належної йому раніше іпотечної квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

У даному листі позивач дізнався, що 28.09.2016 року відбувся перехід права власності на квартиру від позивача до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на підставі рішення Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича, індексний номер 31675095 від 03.10.2016 року.

Зазначає, що згідно з умовами п.2 Договору іпотеки, іпотекою забезпечується виконання зобов`язання позичальника ОСОБА_1 , що випливають з кредитного договору №K2H0GK00260407 від 10.04.2006 року за кредитом у сумі 69120,00 дол. США.

На момент прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, вимога ПАТ КБ «Приватбанк» щодо погашення суми боргу за Кредитним договором у розмірі 63489,93 дол. США була необгрунтована, оскільки відповідачем було прощено позивачу заборгованість у розмірі 20947,43 дол. США, про що свідчить повідомлення від 28.09.2016 року за вих. № Е.К2.0.0.0.0/3-24477.

Крім того, вважає, що дії нотаріуса щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, яке виникає на підставі договору іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя були протиправними у зв`язку з відсутністю у нотаріуса повноважень щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності без вчинення нотаріальної дії з майном.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31675095 від 03.10.2016 року.

Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 16694279 про реєстрацію за Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» права власності на квартиру житловою площею 37,9 кв.м., загальною площею 50,8 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , здійснений 28.09.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем.

Стягнуто з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича та Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду, представникАкціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Данильченко Олена Олександрівна подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові в повному обсязі, судові витрати покласти на позивача.

Посилаються на те, що за умовами договору іпотеки, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та позивачем ОСОБА_1 звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку, зокрема, шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавців. Згідно наданих банком претензій 22 серпня 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» повідомляв боржника та позивача про наявність заборгованості у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору та вимагав її повернення. У випадку невиконання або неналежного виконання порушеного зобов`язання в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги, банк вимагав згідно вимог ст.40 Закону України «Про іпотеку» усім членам сім`ї та іншим мешканцям добровільно звільнити предмет іпотеки, так як іпотекодержатель згідно ст.35 Закону України «Про іпотеку» в порядку ст.37 Закону України «Про іпотеку» задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Вказана вимога була отримана іпотекодавцем. АТ КБ «Приватбанк» на підставі укладеного з іпотекодавцями договору іпотеки мав право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу до нього права власності, оскільки в іпотечному договорі містится відповідне застереження. Вчиняючи державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за АТ КБ «Приватбанк» приватний нотаріус діяв у межах наданих йому повноважень та на підставі документів, які відповідали вимогам закону. Позивач підписуючи договір іпотеки погодився з його умовами, у тому числі порядком переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя у разі невиконання чи неналежного виконання умов кредитного договору. Відповідне застереження у договорі іпотеки є підставою для переходу права власності до іпотекодержателя без укладення додаткових договорів.

Представник позивача подав до суду відзив на апеляційну скаргу в якому заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Посилається на те, що скаржник в апеляційній скарзі не заперечує висновків суду першої інстанції щодо відсутності підпису ОСОБА_1 на повідомленні про вручення №050 та не ставить питання щодо можливості призначення судової почеркознавчої експертизи відповідного «підпису», але при цьому наполягає на непідтвердженому жодним доказом факті щодо дати отримання вказаного повідомлення саме ОСОБА_1 27.08.2016 року. Відповідно до повідомлення від 22.08.2016 року банк рахував заборгованість із суми вказаної в кредитному договорі - 69120,00 дол. США, а не фактично виданої суми в розмірі 60 000, 00 дол. США, що було встановлено рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20.02.2019 року, яким було відмовлено в задоволенні позову банку. Крім того, обставини щодо виданої суми кредиту в розмірі 60 000,00 дол. США підтверджуються також рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 19.08.2016 року у справі №760/19775/15-ц та проведеною в межах справи №752//11703/15-ц судово - економічною експертизою №1-26/04 від 26.04.2016 року.

В судовому засіданні представники скаржника ПАТ КБ «Приватбанк» підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у апеляційній скарзі.

Представники позивача заперечили проти задоволення апеляційної скарги посилаючись на обставини викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явились у судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ КБ «Приватбанк» не надало належних доказів на підтвердження того, що вимога від 22.08.2016 року про необхідність усунення порушень за Кредитним договором та сплату заборгованості в розмірі 63489,93 дол. США була отримана позивачем 27.08.2016 року та як наслідок, відповідачем дотримано 30-денний строк з дня отримання такої вимоги для здійснення подальшої реєстраційної дії, оскільки підпис позивача про отримання вказаного поштового відправлення відсутній.

Вимога банку як станом на момент її направлення, так і станом на момент вчинення реєстраційних дійПриватним нотаріусом КМНО Швець Р.О. була необгрунтованою, що підтверджується, зокремаповідомленням від 28.09.2016рокуза вих. № Е.К2.0.0.0.0/3-24477 ПАТ КБ «Приватбанк» про прощення позивачу частини суми боргу за Кредитним договором у розмірі 20947,43 дол.США.

Дії приватного нотаріуса Швеця Р.О. щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, яке виникає на підставі договору іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя є протиправними та не відповідають положенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у зв`язку із відсутністю у державного реєстратора повноважень щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності без вчинення нотаріальної дії, пов`язаної із переходом речових прав на об`єкт нерухомості.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 10.04.2006 року між ЗАТ «КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №K2H0GK00260407, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом: видачі готівкових коштів через касу банку на строк до «09» квітня 2021 року включно, у вигляді невідновлювальної кредитної лінії в розмірі 69120,00 доларів США на наступні цілі: придбання нерухомості в сумі 60000,00 доларів США, а також в розмірі 9120,00 доларів США на оплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, із сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 1,00% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту і винагороду за надання фінансового інструменту в розмірі 0,27% щомісячно в період оплати, а також 0,5% в момент надання кредиту одноразово комісії за дострокове погашення у відповідності з п. 3.11 даного договору. Періодом оплати вважати період з «01» по «05» число кожного місяця (а.с.14-15).

10.04.2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М., за реєстровим №512 (а.с.11).

Забезпеченням виконання позичальником зобов`язань, за умовами п. 1.3 даного кредитного договору, є договір іпотеки трьохкімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 50,80 кв. м, а також всі інші види застави, іпотеки, поруки і т. ін., надані банку з метою забезпечення зобов`язань по даному договору (а.с.12-13).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.ст. 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки ч. 1 ст. 33, ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

Згідно ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ч.2 ст.590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»).

Процедура, передбачена законом для переоформлення права власності на предмет іпотеки з іпотекодавця на іпотекодержателя на підставі іпотечного застереження наступна. Встановлюється факт невиконання іпотечного та кредитного договорів. Іпотекодавець у порядку, передбаченому ст. 35 Законом України «Про іпотеку» повинен направити іпотекодавцю вимогу про усунення порушень вимог договору іпотеки, кредитного договору і вичекати 30 днів. Якщо не відновились виконання договірних зобов`язань, у іпотекодержателя виникає право оформити право власності на предмет іпотеки на себе, або відчужити предмет іпотеки від свого імені третій особі.

Судом встановлено, що рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватним нотаріусом Швець Русланом Олеговичем проведено державну реєстрацію права власності, а саме квартири загальною площею 50,8 кв.м, житлова площа 37,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за номером запису про право власності: 16694279 від 28.09.2016 року, внесено підставу виникнення права власності: Договір іпотеки від 10.04.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. за Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (а.с.9-10).

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ КБ «Приватбанк» направив на адресу ОСОБА_1 вимогу № Е.К2.0.0.0.0/3-1972 від 22.08.2016 року про необхідність усунення порушень за Кредитним договором та сплату заборгованості в розмірі 63489,93 дол. США у тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги. Також повідомив, що у разі невиконання або не належного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги шляхом стягнення на предмет іпотеки (а.с.21).

Як вбачається з поданого відповідачемПАТ КБ «Приватбанк» до відзиву на позов рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, ОСОБА_1 було отримано вищезазначену вимогу 27.08.2016 року (а.с.92).

Однак, позивач у своєму позові зазначає, що отримав дану вимогу лише наприкінці вересня 2016 року.

Оцінюючи наявні у справі докази суд дійшов правильного висновку, що ПАТ КБ «Приватбанк» не надало належних доказів на підтвердження того, що вказана вище вимога була отримана позивачем 27.08.2016 року та як наслідок, відповідачем дотримано 30-денний строк з дня отримання такої вимоги для здійснення подальшої реєстраційної дії, оскільки підпис позивача про отримання вказаного поштового відправлення відсутній.

Позивач в обгрунтування позову посилався на те, що вимога банку як станом на момент її направлення, так і станом на момент вчинення реєстраційних дій Приватним нотаріусом КМНО Швець Р.О. була необгрунтованою.

Суд вірно погодився з вказаними доводами позивача, оскільки вони підтверджуються дослідженими в суді матеріалами справи, зокрема, повідомленням від 28.09.2016року за вих. № Е.К2.0.0.0.0/3-24477 ПАТ КБ «Приватбанк» про прощення позивачу частини суми боргу за Кредитним договором у розмірі 20947,43 дол.США (а.с.22).

Та обставина, що на момент вчинення оспорюваної реєстраційної дії, розмір заборгованості був необгрунтований відповідачем підтверджується також тим, що з липня 2015 року у провадженні Голосіївського районного суду м.Києва перебував спір між сторонами про стягнення заборгованості за кредитним договором №K2H0GK00260407 від 10.04.2006 року ( а.с. 122-126).

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 20.02.2019року у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - відмовлено. Вказане рішення набрало чинності 22.03.2019року.

Крім того, у провадженні Солом`янського районного суду м.Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 19.08.2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» - задоволено. Визнано недісним кредитний договір №K2H0GK00260407 від 10.04.2006 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк». Визнано недійсним договір іпотеки від 10.04.2006 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М., за реєстровим № 516 (а.с.16-20).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09.11.2016року, рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 19.08.2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ( а.с. 98-101).

Іззмісту вказаного рішення апеляційного суду вбачається, що підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 був пропуск трирічного строку позовної давності на звернення до суду з відповідним позовом.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Однак, доказів того, що іпотекодержателем дотримано вимоги Закону в цій частині та проведено відповідну оцінку предмету іпотеки на момент її набуття, відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» суду не надано та матеріали справи не містять.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Згідноположень ст.ст.17, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» згода іпотекодавця про передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, таких як: чинність іпотеки, невиконання або неналежне виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на вказане майно.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

-відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;

-відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;

-відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;

-наявність обтяжень прав на нерухоме майно;

-наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Звертаючись до суду, позивач вказує, що діями державного реєстратора порушено його права, а такожбули відсутні правові підстави для прийняття державним реєстратором вказаного рішення.

Державним реєстратором не спростовано вказаних доводів позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державній реєстрації, відповідно до ч. 4 ст.15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Частина 1 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлює, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав: 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія. Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Відповідно до п. 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868 (чинного на момент вчинення оскаржуваних нотаріальних дій), нотаріус проводить державну реєстрацію права власності на нерухоме майно або на об`єкт незавершеного будівництва виключно у випадку вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію.

Таким чином, законодавством не передбачено можливості проведення державної реєстрації речових прав на об`єкт нерухомого майна без вчинення нотаріальної дії, пов`язаної із переходом таких прав на об`єкт нерухомості. Повноваження нотаріусів/державних реєстраторів на виконання реєстраційних дій у Державному реєстрі прав пов`язуються законодавцем із вчиненням нотаріальної дії з нерухомим майном.

Вимогами ч.1,2 ст.36 Закону України «Про іпотеку» визначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим нотаріально посвідченим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог останнього, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку». Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає останньому застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Таким чином, відповідно до Закону України «Про іпотеку» в редакції від 05.06.2003року, яка діяла на момент укладення Іпотечного договору, передача права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя в рахунок виконання основного зобов`язання у позасудовому порядку можлива лише на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов правильного висновку, що дії приватного нотаріуса щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, яке виникає на підставі договору іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя є протиправними, у зв`язку із відсутністю у державного реєстратора повноважень щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності без вчинення нотаріальної дії, пов`язаної із переходом речових прав на об`єкт нерухомості, тому вимоги про скасування прийнятого рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов правильного висновку про обгрунтованість вимог позивачата задоволення позову.

Твердження скаржника про те, що за умовами договору іпотеки, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та позивачем, звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку, зокрема шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавця, та у даному випадку відповідна вимога була отримана іпотекодавцем відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку», колегія суддів не приймає до уваги враховуючи наступне.

Суд надав належної оцінки доказам долученим відповідачами, а саме копії повідомлення про вручення поштового відправлення №050, яке у графі «розписка в одержанні» не містить підпису ОСОБА_1 , зразок якого приватний нотаріус КМНО Швець Р.О. мав у своєму розпорядженні на примірнику іпотечного договору від 10.04.2006 року, що йому надав представник ПАТ КБ «Приватбанк», в тому числі для їх відповідної звірки, а у графі «дата вручення» міститься виправлення дати отримання, з якого не можливо встановити попередньо вказану дату, що ставить під сумнів факт отримання позивачем вимоги Банку саме 27.08.2016 року.

Представником ПАТ КБ «Приватбанк» не надано апеляційному суду доказів відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України на спростування висновків суду першої інстанції щодо відсутності факту дотримання Банком 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем (боржником) письмової вимоги іпотекодержателя для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення реєстраційної дії.

В поданій апеляційній скарзі скаржник не заперечує проти висновків суду щодо відсутності підпису ОСОБА_1 на повідомленні про вручення №050, при цьому наполягає на непідтверджений жодним належним доказом факт щодо дати отримання вказаного повідомлення ОСОБА_1 саме 27.08.2016 року.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до повідомлення від 22.08.2016 року Банк рахував заборгованість із суми вказаної в кредитному договорі у розмірі 69 120, 00 дол. США, а не фактично виданої позивачу ОСОБА_1 суми кредиту 60 000,00 дол. США, розмір якої було встановлено рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20.02.2019 року, рішенням Солом'янського районного суду м. Києва та судово -економічною експертизою №1-26/04 від 26.04.2016 року, проведеної в межах розгляду справи №752/11703/15-ц.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на момент вчинення оспорюваної реєстраційної дії, розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором відповідачем був необґрунтований.

Доводи апеляційної скарги про те, що АТ КБ «Приватбанк» на підставі укладеного з позивачем договору іпотеки мав право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу до нього права власності, оскільки в іпотечному договорі міститься відповідне застереження, а вчиняючи державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за АТ КБ «Приватбанк» приватний нотаріус діяв у межах наданих йому повноважень та на підставі документів, які відповідали вимогам закону, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказані доводи не впливають на законність ухваленого рішення суду та не спростовують встановлені обставини справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Данильченко Олени Олександрівни - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2020 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Заришняк Г.М.

Мараєва Н.Є.