Провадження № 2/761/7161/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарях: Кутіковій М.Г.,

за участі позивача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька, -

В С Т А Н О В И В:

05 серпня 2020 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі, що становить 3000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом на час дії інвалідності - пожиттєво.

Вимоги обгрунтовані тим, що позивач з 30.08.1983 року перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . Від шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_2 .

Як зазначив позивач, він є інвалідом 2 групи та син добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання батька (позивача). Єдиним доходом позивача є пенсія у розмірі 8 988,00 грн., а фактично отримує пенсію в розмірі 6 800,00 грн. Зазначених коштів недостатньо для утримання себе як інваліда, який постійно хворіє, потребує лікування та догляду.

Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на заявлені вимоги не надійшов.

А тому на підставі положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, врахувавши пояснення позивача, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Указане положення знайшло своє відображення, зокрема, у ч. 1 ст. 202 Сімейного кодексу України (далі - СК України), яка передбачає, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними й потребують матеріальної допомоги.

Тлумачення ст. 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх «дітей» утримувати своїх батьків виникає на підставі сукупності наступних умов:

1. Походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення).

2. Непрацездатність матері, батька.

3. Потреба матері, батька в матеріальній допомозі.

Отже, зобов`язання повнолітніх «дітей» утримувати своїх батьків не виникає в разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. При цьому варто закцентувати увагу на тому, що обов`язок повнолітніх «дітей» не пов`язується з їхньою працездатністю й можливістю надавати батькам матеріальну допомогу (це зазначено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 р. у справі №212/1055/18-ц), хоча, звичайно, цей чинник ураховується при визначенні розміру аліментів відповідно до ч. 1 ст. 205 СК України.

У п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги, не є абсолютним.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, яка встановлена 25.07.20018 року довічно, отже є непрацездатним та отримує пенсійне забезпечення згідно з довідкою, яка надана Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві 23.07.2020 року у серпні 2019 року-липні 2020 року в загальному розмірі 102 028,50 грн., тобто середньомісячна пенсія становить 8 502,37 грн.

Позивач, звертаючись до суду з позовом зазначав, що фактично він отримує пенсійне забезпечення в розмірі 6 800,00 грн., проте суду не надано доказів на підтвердження зазначеної обставини.

Позивач зазначав, що ОСОБА_2 є його сином, проте суду не надано копії свідоцтва про його народження, а тому суд позбавлений можливості встановити походження ОСОБА_2 від ОСОБА_1 .

Позивач не повідомив суду що він має труднощі в повторному отриманні свідоцтва про народження сина, не звертався до суду з клопотанням про витребування доказів.

Позивач під час розгляду справи зазначив, що реєстрація сина та онуки в квартирі призводить до того, що йому нараховують значні суми за житлово-комунальні послуги, оскільки лічильники холодного та гарячого водопостачання і опалення не встановлені.

Дійсно, як вбачається з інформації, наданої Шевченківською районною в м.Києві державною адміністрацією, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 з 05.08.1994 року, ОСОБА_1 з 05.08.1994 року та ОСОБА_4 з 22.05.2012 року.

Проте варто зауважити, що позивач не позбавлений можливості звернутися з позовом до ОСОБА_2 та стягнути з нього відповідну частину сплачених житлово-комунальних послуг.

Крім того, позивач зазначав, що він потребує постійного лікування та догляду на підтвердження чого надав виписний епікріз №2997 з якого вбачається, що в період з 03.02.2020 року по 12.02.2020 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному обстеженні та лікуванні в Національному військово-медичному клінічному центрі «Головний військовий клінічний госпіталь» та йому був встановлений діагноз: цукровий діабет 2 типу, середньої важкості, субкомпенсований. Після проведеного лікування надано рекомендації щодо подальшого лікування із застосуванням переліку препаратів.

Суду не надано доказів придбання призначених ліків та їх вартості.

Позивач в позовній заяві зазначив, що він витрачає майже все пенсійне забезпечення на сплату за житлово-комунальні послуги, проте суду не було надано доказів на підтвердження зазначеного.

Також позивач зазначив, що його лікування потребує значних матеріальних витрат, на підтвердження зазначеного позивачем до матеріалів справи не надано належних та допустимих доказів сум, які він витрачає на ліки.

Отже, так як позивач суду не надав доказів, що він потребує матеріальної допомоги, тому суд не вбачає підстав для задоволення заявлених вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.4, 77-81, 141, 263, 265ЦПК України, суд -

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 17 грудня 2020 року

Суддя: Н.Г. Притула