Справа № 210/2146/19
Провадження № 2/210/172/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"03" лютого 2020 р. Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Літвіненко Н.А. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Металургійної районної у місті ради, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації,-
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання особи такою що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона та ОСОБА_3 є власниками квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.05.2006р. Увищевказаній квартирі зареєстровані відповідачка ОСОБА_2 , яка є родичною позивача та ОСОБА_3 . Однак відповідачка ОСОБА_2 не ипроживає у даній квартирі з 02.01.2009 по теперішній час.
Зазначає, що згідно відомостей та документів, відповідачка змінила своє прізвище ї « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_2 » внаслідок вступу в шлюб та з часу її виїзду з квартири, її місце проживання позивачці не відомо.
Позивач неодноразово зверталась до відповідачки по телефону з проханням знятися з реєстрації, оскільки після збільшення вартості комунальних послуг важко сплачувати платежі за відповідача, однак ніяких дій з боку відповідачки не було. З дня переїзду відповідачки з квартири вона жодного разу не сплатила за комунальні послуги за даною квартирою.
Позивач просить, у звязку з тим, що відповідачка не проживає у спірній квартирі більшеироку без поважних причин, не сплачує за користування жилим приміщенням та комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню спірної квартири та не приймає участь у спільному побуті, вона вважається такою, що втратила право користування житловим приміщенням, тому просить визнати відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування квартирою АДРЕСА_1 . Просить зобов`язати Виконавчий комітет Металургійної районно у містьі ради зняти ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання у вищезазначеній квартирі.
В судове засідання сторони не викликались.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило.
У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи на поштову адресу за місцем реєстрації, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності являються власниками квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права влансості на нерухоме майно від 29.05.2006 за номером 10768460, про що зроблено запис 426 в книзі: 253П-426.
Також у вказаній квартирі зареєстрована родичка позивача та третої особи відповідачка по справі - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується довідкою №64 КОМ ДІС «Нова-Ком».
Як вбачається з наявного в матеріалах справи акту від 17 квітня 2019 року, засвідченого начальником участка №4 ООО «СІТІСЕРВІС-КР», відповідач ОСОБА_2 з 01.02.2009 року не проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
В матеріалах справи також наявне свідоцтво 1230 щодо реєстрації за місцем перебування з якої вбачається, що ОСОБА_2 , 1984 року народження зареєстрована: АДРЕСА_3 з 02 липня 2015 року по 29 червня 2020 рік.
Дійсно, ОСОБА_2 змінила своє прізвище на ОСОБА_2 після шлюбу з ОСОБА_9 , що підтверджується довідкою про реєстрацію шлюбу №677 від 06.06.2017р.
Також, судом 03.06.2019 р. було направлено запит до Відділу адресно-довідкової роботи управління з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ГУ ДМС України в Дніпропетровській області.
31 липня 2019 року на адресу суду надійшла відповідь на запит з якої вбачається, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована з 07.08.2007 року за адресою: АДРЕСА_1 .
Частиною 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачена непорушність права власності, в тому чисті те, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.
Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно зі ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї родини.
Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Згідно з п. 39 Постанови, члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом.
Частиною 2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.
Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 як член сім`ї власника квартири, фактично не проживає за місцем своєї реєстрації без поважних причин понад строки, визначені ст. 405 ЦК України, чим обмежує право позивача на власність та вільне розпорядження нею, а тому суд вважає, що позов в частині визнання ОСОБА_2 втратившими право користування житлом необхідно задовольнити.
При цьому, в частині позовних вимог про зобов`язання зняти ОСОБА_2 з реєстраційного обліку у вказаній квартирі, то суд відмовляє в їх задоволенні за наступних обставин.
Відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Отже, вказана норма закону прямо вказує на те, що рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є прямим доказом для зняття особи з реєстрації місця проживання і не потребує інших додаткових рішень суду для скасування реєстрації.
Крім того, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 768,40 грн.
На підставі викладеного й керуючись ст.ст. 316, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 23, 76, 80, 81, 258, 259, 263 - 265, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Металургійної районної у місті ради, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) такою, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь позивача, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 768,40 (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів в порядку, передбаченому статтею 354 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Н. А. Літвіненко