Справа № 638/913/19
Провадження № 2/638/80/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2020 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Семіряд І.В.,

за участю секретарів Тягунової Р.Ю., Тітової М.О.,

Башинської К.С.,

за участю:

представника позивача Бессонова В.А.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 «Про вселення та усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном»,-

ВСТАНОВИВ:

14.01.2019 позивач звернулась до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого вказує, що з 2011 вона почала винаймати квартиру АДРЕСА_1 . Це житло їй знайшла знайома, з якою позивач працювала. З власниками квартири в позивача склались добрі стосунки і вони запропонували їй викупити квартиру з розстрочкою платежів, на що позивач надала згоду, оскільки потребувала житла. 31.07.2013 між нею та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 було укладено попередній договір, яким в майбутньому до 21.02.2014 включно сторони зобов`язуються укласти договір купівлі- продажу квартири АДРЕСА_1 та визначити строки укладення договору, а також строки та порядок розрахунків. Відповідно до п. 3 договору були встановлено істотні умови, а саме продаж квартири буде вчинено за 480 000 грн, витрати, пов`язані з нотаріально посвідченням основного договору сплачує покупець, визначено строки проведення розрахунків. Договір передбачав, що факт передачі грошей буде підтверджуватись розписками сторін. Всі умови попереднього договору позивачем виконані. У зв`язку з підвищенням курсу долара, за погодженням з продавцем, було перенесено дату підписання договору купівлі- продажу, усі розрахунки були проведені належним чином. Квартира придбана за особисті кошти позивача, відповідно до умов попереднього договору. 27.11.2014 вони домовились підписати договір купівлі- продажу квартири АДРЕСА_1 , але у позивача був відсутній ідентифікаційний код, тому вона збиралась перенести підписання договору. Знайомий ОСОБА_2 відмовив її від цього та вмови оформити квартиру на нього, запевнив, що в будь-який час переоформить квартиру на ім`я позивача, оскільки вона довіряла відповідачу тому погодилась оформити квартиру на нього. Фактично покупцем квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 , проте квартиру оформлено на ОСОБА_2 через відсутність ідентифікаційного коду позивача. ОСОБА_2 скористався тим, що позивач йому довіряла, у зв`язку із чим оформила квартиру на його ім`я, а на теперішній час він вважає, що має право привласнити квартиру, власні речі та виселити її з квартири, в якій вона постійно мешкає з 2011 року по теперішній час. 09.02.2017 відповідач змінив замки в квартирі, з цього приводу позивач звернулась до Шевченківського ВП. Також позивач зазначає, що витратила на придбання квартири всі кошти, іншого житла не має, відповідач самоправно виселив її з квартири. У зв`язку з чим ОСОБА_4 просить усунути перешкоди у користування квартирою, зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_4 у користуванні квартирою.

22.08.2019 представником відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 подано відзив, у якому вказано, що проти позову відповідач заперечує. У позовній заяві вказано не повний перелік сторін, продавці за договором не залучені до справи. На момент укладення договору від 27.11.2014 термін вказаний у п. 1 попереднього договору від 31.07.2013 сплив, сторони цього договору не продовжили його жодним чином. Позивач голослівно стверджує у позові, що мала намір придбати у власність квартиру, однак жодним чином не підтверджує джерела своїх доходів, відповідач навпаки мав такі доходи. Позивач вказує, що існувала домовленість із ОСОБА_2 , що спочатку квартиру оформить на себе, а потім передасть у власність їй, проте у нас придбання квартири відповідачем у позивача був присвоєний податковий номер. Позивач була знайома з відповідачем, але вони мали нетривалі дружні стосунки, в квартирі позивачка не мешкала, відповідач не обіцяв їй створення родини. ОСОБА_4 не проживала у квартирі, усі перемовини щодо купівлі квартири ОСОБА_2 проводив із продавцем самостійно. Договір купівлі продажу між відповідачем та продавцями укладено належним чином. У зв`язку з чим відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

Позивач у судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином, уповноважила представляти її інтереси в суді адвоката Бессонова В.А .

Представник позивача ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав позов, просив задовольнити , з підстав, викладених у ньому.

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні, зазначив, що квартиру купив за власні кошти, на теперішній час він там зі своєю сім`ю мешкає. Квартиру утримує він, позивач жодним чином не приймає участі в утриманні квартири.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні, з підстав, викладених у відзиві.

Суд, вислухавши представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі- продажу квартири від 27.11.2014 ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду з позовом позивач ОСОБА_4 зазначає, що 31.07.2013 між нею та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 було укладено попередній договір, яким в майбутньому до 21.02.2014 включно сторони зобов`язались укласти договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Частиною третьою статті 635 ЦК України визначено, що зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Згідно з ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Частиною 3 статті 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частина 2 статті 43 ЦПК встановлює, що учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обовязковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За правилами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Приписами ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Позивачем не надано доказів того, що 31.07.2013 між нею та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 було укладено попередній договір, яким в майбутньому до 21.02.2014 включно сторони зобов`язались укласти договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 .

Також, в обґрунтування позову позивач вказує, що п. 3 попереднього договору передбачав, що розрахунки між сторонами будуть проводиться наступним чином: суму 136 000 грн потрібно сплатити до 17-00 год. 01.08.2013, суму 160 000 грн до 17-00 год. 01.11.2013, суму 160 000 грн до 17-00 год. 21.02.2014. Договір встановлював, що факт передачі грошових коштів буде підтверджуватись розписками.

ОСОБА_4 вказує, що всі умови попереднього договору нею виконані, гроші продавцю передані, про свідчить розписка.

Проте, позивач не надає суду доказів укладення попереднього договору між нею та продавцями, доказів передачі грошових коштів на виконання умов договору.

Як причину неукладення договору купівлі- продажу між нею та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 позивач вказує, що у неї не було ідентифікаційного коду, проте зазначені твердження спростовуються наданими доказами, а саме з копії картки фізичної особи - платника податків вбачається, що вона видана 02.07.2002 ОСОБА_4 , з наданої копії договору купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 вбачається, що останній укладено 27.11.2014, тобто договір купівлі- продажу укладався через 12 років після присвоєння позивачу ідентифікаційного коду.

Також позивач не надає доказів того, що в спірній квартирі вона мешкала з 2011 року та мешкає по теперішній час, що відповідачем змінено замки та вона з цього приводу зверталась до правоохоронних органів.

Отже, позивачем жодними належними та допустими доказами не доведено свої позовні вимоги.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом

Позивач, інтереси в суді якої представляв адвокат, не скористалась право та не звернулась до суду з клопотанням про забезпечення, витребування доказів, у раз не можливості їх надання самостійно.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Приймаючи до уваги викладене суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 7, 11,12, 13,19,47,48,51,51, 81, 133, 141, 158,175,263,264, 265 ЦПК, ст. ст. 626,628,635 ЦК України, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 «Про вселення та усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном» - відмовити.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 11.11.2020.

СУДДЯ - І.В. СЕМІРЯД