РІШЕННЯ

Іменем України

18.02.2020 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Кузя В.Я.,

за участі секретаря судового засідання Янковської С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі і гідності, стягнення моральної шкоди та судових витрат, -

В С Т А Н О В И В

Позивач звернулась до суду із позовом про захист честі і гідності, стягнення моральної шкоди та судових витрат .

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач порушила її право честі та гідності за обставин, що мали місце 28.01.2016 року на загальних зборах ЖБК - 126, на яких були присутні 21 член кооперативу. Вона, позивач, пред"явила документи, що підтверджували злочинну діяльність відповідача, натомість остання почала словесно принижувати та ображати її у відповідь, душила її за горло, штовхала в груди та вигнала зі зборів.

Після цього інциденту вона, позивач, більше місяця лікувалась вдома та на денному стаціонарі та пересла інфаркт. З приводу даного факту вона звернулась до Франківського відділу поліції, де була проведена відповідна перевірка, а з відповідачкою проведено профілактичну бесіду щодо недопущення протиправної поведінки в майбутньому.

05.04.2016 року вона, позивач, прийшла на прийом до відповідачки у її службове приміщення та надала їй довідку, натомість остання кинула таку їй в обличчя, порвала її на шматки, накинулась на неї.

Стверджує, що неодноразово потерпала від протиправної поведінки відповідачки, неодноразово зверталась в поліцію.

Із цих підстав просить стягнути із відповідачки моральну шкоду у розмірі 10 тисяч гривень та судові витрати.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, пояснення дала аналогічні викладеним у позові. Додатково надала документи про своє лікування, стверджуючи, що розлад здоров"я відбувся через протиправну поведінку відповідачки. Просить такий задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовних вимог не визнала, покликавшись на свої письмові заперечення відповідно до яких, вважає позов безпідставним. Вказує, що у липні 2011 року її, рішенням правління ЖБК-126 було обрано головою правління. Після цього позивач ОСОБА_1 при кожній зустрічі почала погрожувати , що звільнить її з посади, безпідставно стверджує, що вона є «нелегітимно обраною головою кооперативу», чинить на неї моральний і психологічний тиск, ображає її честь, гідність та ділову репутацію, пишучи безпідставні заяви з неправдивими відомостями і образами в її адресу в різні інстанції.

Вказує, що ОСОБА_1 у своїй позовній заяві перекручує всі факти та надає відомості, які не відповідають дійсності. Так, 28.01.2016 Позивач зайшла у приміщення, де проводились збори уповноважених ЖБК №126, щоб у черговий раз стверджувати, що, вона, Відповідач є «нелегітимно обраною головою правління»,

Позивач погрожувала, що зніме її з посади голови правління, на що вона запропонувала ОСОБА_1 зареєструватись у явочному листку та бути присутньою на зборах, однак остання відмовилась зареєструватись і повідомила, що має дані про нібито зловживання й хоче їх оголосити. Вона надала можливість ОСОБА_1 виступити, після чого ОСОБА_1 , зрозумівши, що члени ЖБК її не підтримують, перейшла на особисті образи її та інших членів ЖБК №126. ОСОБА_1 почала штовхати її в груди, але втрутились мешканці ЖБК ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , після чого ОСОБА_1 покинула збори. Запевняє, що вона не застосовувала ніякої фізичної сили та не ображала позивачку непристойними словами, що можуть підтвердити 20 мешканців будинку, які були присутні на зборах, в т.ч. уповноважені члени кооперативу ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 .

Щодо подій 05.04.2016 на прийомі громадян, який вона проводила разом із бухгалтером ЖБК №126 ОСОБА_7 , зазначає, що у видачі довідки Позивачу вона відмовила на підставі рішення правління ЖБК №126, протокол №1 засідання правління ЖБК №126 від 29.03.2016 про призупинення видачі довідок злісним боржникам по оплаті квартплати, так як ОСОБА_1 з 2011 року взагалі не оплачує житлово- комунальні послуги. Вона не застосовувала до ОСОБА_1 ніякої фізичної сили, не била її, не ображала, що може підтвердити бухгалтер ЖБК ОСОБА_7 .

Окрім того звертає увагу суду, що усі виписки про захворювання позивачки стосуються її хронічних захворювань, якими вона хворіє із 2001 року, зокрема: прогресуюча стенокардія, гіпертонічна хвороба, хронічний холецистит.

Із цих підстав просить в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення позивачки та відповідачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку , що у задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю таких.

Відповідно до ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно із ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

У відповідності до ч. 5 ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань.

Згідно зі ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Так судом встановлено, і не заперечується сторонами у справі, що між ними тривалий час існують суперечності , що є предметом розгляду у судах, у яких постановлено рішення.

Зокрема, цивільна справа № 1326/8754/2012 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_8 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ЖБК - 126, виконкому Львівської міської ради про визнання недійсними рішення загальних зборів, зобов"язання скласти із себе повноваження голови ЖБК, де Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 20.10.2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено; цивільна спрпва № 465/35/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та інших про стягнення моральної шкоди, де рішенням суду від 08.12.2015 року у задоволенні позову відмовлено; цивільна справа № 465/5513/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі гідності та ділової репутації, де рішенням суду від 10.10.2013 року у задоволенні позову відмовлено; цивільна справа № 465/464/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі гідності та ділової репутації, де рішенням суду від 16.07.2014 року у задоволенні позову відмовлено.

У пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» , зазначено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК України, обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Відповідно до положень п.1 ст.10 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожен має право на свободу вираження поглядів.

Згідно із ч.1, ст.47-1 Закону України «Про інформацію», під інформацією розуміється документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі.

Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Частиною 2 ст. 47-1 вказаного Закону передбачено, що оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі, фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 15 Постанови від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», визначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини , на які вона посилається , як на підставу своїх вимог та заперечень.

Таким чином, позивачкою не доведено та не надано відповідних доказів, що свідчать про порушення її честі та гідності , поширення щодо неї недостовірної інформації, що така стосується останньої, порушує її особисті немайнові права та перешкоджає у здійсненні будь - яких прав.

Факт звернення позивачки до Франківського відділу поліції з приводу неправомірних дій відповідачки не є підставою для визнання поведінки відповідачки такою, що принижує її честь, гідність та ділову репутацію. Окрім того, правова оцінка вказаних діянь надана працівниками поліції у складених відносно позивачки постановах та проведених профілактичних бесідах.

Позичкою також не доведено наявні у неї хвороби, на які вона посилається , пов"язані із розглядуваними подіями.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено самого факту поширення відповідачем інформації, яка може бути визнана судом недостовірною, тобто не доведено існування юридичного складу правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, як це передбачено в п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи».

Оскільки суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, відсутні їх правові підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки вимога позивача про стягнення моральної шкоди є похідною від вимоги про захист честі гідності, яка задоволенню не підлягає.

Що стосується судових витрат, то суд враховує матеріальне становище сторони позивача та вважає за можливе звільнити її від судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст. 55 Конституції України, ст..ст. 1, 3,10 , 12, 81, 89, 141, 258,259, 263-265 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі і гідності, стягнення моральної шкоди та судових витрат, відмовити за безпідставністю таких.

Повне рішення буде виготовлено 21 лютого 2020 року і, з даного часу відраховується процесуальний строк на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з часу виготовлення його повного тексту до Львівського апеляційного суду через суд, що ухвалив рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного оскарження.

Суддя В. Кузь