Справа № 522/2857/19
Провадження № 2/947/460/20
Київський районний суд м. Одеси в складі:
судді Маломуж А.І.,
за участю секретаря судового засідання Абухіної Н.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Слідчого управління ГУНП в Одеській області (м. Одеса, вул. Ак. Філатова, 15-А), Державної казначейської служби України (м. Одеса, вул. Бастіонна, 6) про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-
19.02.2019 року позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Слідчого управління ГУНП в Одеській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної та матеріальної шкоди.
Позов обґрунтовано тим, що внаслідок протиправних дій слідчих органів, які виявились в бездіяльності щодо розслідування кримінального провадження за заявою позивача, йому було завдано матеріальної та моральної шкоди, що спричинило позивачу неабиякі страждання, у зв`язку з чим він звернувся до суду по захист свої прав та відшкодування завданої шкоди.
Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 25.02.2019 року вказану позовну заяву було передано до Київського районного суду м. Одеси за підсудністю.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Маломуж А.І.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 22.03.2019 року було відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового засідання.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 31.05.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05.08.2019 року призначено судово-психологічу експертизу.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 01.07.2020 року задоволено клопотання про відвід експерта та зупинено провадження до проведення у справі судової психологічної експертизи.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 06.09.2020 року поновлено провадження у справі
У судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності , просив позов задовольнити.
Представник Слідчого управління ГУНП в Одеській області в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав, надав клопотання про виключення СУ ГУНП в Одеській області з кола відповідачів, в якому ухвалою суду було відмовлено.
Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про дату та час слухання справи сповіщався належним чином, відзив на позов не надав.
Відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України за згодою представника позивача Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.
06 грудня 2012 року, у задоволенні позовних вимог щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено в повному обсязі.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 звернувся до Суворовського районного суду з позовом до Комунального підприємства ЖКС «Пересипський» в особі начальника Янева Леоніда Георгійовича про визнання дій незаконними.
08 липня 2013 року позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального підприємства ЖКС «Пересипський» ділянка №7 в особі начальника - Янева Леоніда Георгійовича про визнання дій незаконними задоволено та визнано неправомірними дії Комунального підприємства ЖКС «Пересипський» ділянка №7 в особі начальника Янева Леоніда Георгійовича.
Ухвалою від 10 червня 2015 року по справі № 523/8377/15-к слідчий судця Бобовський К.Ю. скасував постанову слідчого СВ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області Бабій Н.В. про закриття кримінального провадження.
Ухвалою від 18 червня 2015 року по справі № 523/9141/15-к слідчий суддя Гончаров Б.П. задовольнив заяву ОСОБА_1 про відвід слідчої Бабій Н.В.
Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 17.06.2017 року було задоволено заяву ОСОБА_1 про відвід слідчого Суворовського ВП м. Одеси ГУНП в Одеській області Славинської Ю.А.
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до вимог ст.1174ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Зміст ст.1174ЦК відповідає, також, вимогам ст. 56 Конституції України, що передбачає право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадових і службових осіб органів державної влади або місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.
Посадовими особами, мова про яких іде в ст. 1174 ЦК, є не будь-які працівники державних органів та органів місцевого самоврядування, а лише ті, які віднесені до категорії посадових осіб Законом України від 16 грудня 1993 p. «Про державну службу» та Законом України від 21 травня 1997 р. «Про органи місцевого самоврядування». Так, відповідно до Закону України «Про державну службу», посадовими особами вважаються керівники та заступники керівників державних органів та їх апарату, інші державні службовці, на яких законами або іншими нормативними актами покладено здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій (ст. 2).
Для настання відповідальності, передбаченої ст. 1174 ЦК, необхідно, щоб посадова або службова особа завдала шкоди при здійсненні своїх повноважень, обсяг яких встановлюється відповідними правовими актами. Такі особи наділені правом в межах своєї компетенції давати як для громадян, так і для установ, незалежно від відомчої належності чи підлеглості, вказівки правового характеру, що підлягають обов`язковому виконанню, застосувати примусові заходи і щодо громадян, які безпосередньо не підпорядковані їм по службі. До них відносяться, зокрема, народні депутати України, місцевих рад народних депутатів, сільські, селищні, міські голови, судді, народні засідателі, прокурори, слідчі, оперативний склад служби безпеки, всі працівники міліції, інспектори державних інспекцій, а також військові коменданти, начальники гарнізонів, військовий патруль, вартові на посту та інші військовослужбовці при виконанні ними обов`язків по підтриманню громадського порядку, у тому числі й військовослужбовці конвойної служби та охорони місць позбавлення волі.
Відповідно до змісту ст. 1174 ЦК, обов`язок відшкодувати завдану шкоду перед потерпілим покладається не на посадову або службову особу, незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю якої завдано шкоди, а на органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим або органи місцевого самоврядування. Тобто вимоги про відшкодування шкоди до осіб, які безпосередньо її завдали, не повинні пред`являтися незалежно від їх вини. Тобто має місце відповідальність органів державної влади або місцевого самоврядування без вини.
Підставою для застосування вказаного виду відповідальності є наявність в діях особи складу цивільного правопорушення, складові якого у сукупності надають право на відшкодування завданої шкоди (шкода, протиправна поведінка, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою).
Доказів завдання позивачеві матеріальної шкоди судові не надано, а тому у задоволені позову у цій частині суд дійшов висновку відмовити.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода,завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю,відшкодовується особою, яка її завдала,за наявності її вини, а відповідно до ст.1172ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду,завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових/ службових обов`язків.
Так, низкою судових рішень встановлена бездіяльність посадових осіб прокуратури, яка полягала в умисному закритті кримінального провадження, небажанні дослідити кримінальне провадження всебічно та неупереджено після чого прийняти законне рішення по справі.
Відповідно до в ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Пунктом 2 частиною 2 цієї ж статті передбачено, що моральна шкода полягає в тому числі:у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
З врахуванням протиправної поведінки слідчих, яка виразилась в їх бездіяльності, позивач має право на відшкодування моральної шкоди в наслідок порушення його прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
В процесі розгляду справи судом було задоволене клопотання про призначення експертизи задля встановлення розміру завданої моральної шкоди, однак проведення експертизи не було виконано у зв`язку з незалежними від суду обставинами, у зв`язку з чим визначення реального обсягу завданої моральної шкоди не вбачається можливим. Тож керуючись наявними в матеріалах справи доказами, суд при ухваленні рішення, керуючи своїми внутрішніми переконаннями та діючими нормами законодавства приходить до думки про можливість часткового задоволення позовних вимог.
Відповідно до статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а тому моральна шкода стягується з рахунку винної особи, як розпорядника(одержувачів) бюджетних коштів, рахунки яких відкриті в територіальному органі Державної казначейської служби України.
Таким чином, суд в межах заявлених вимог дійшов висновку про задоволення позову в сумі 5000,00 грн., які необхідно стягнути з рахунків ГУНП в Одеській області.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 5, 12, 13, 76-81, 89, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, -
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Слідчого управління ГУНП в Одеській області (м. Одеса, вул. Ак. Філатова, 15-А), Державної казначейської служби України (м. Одеса, вул. Бастіонна, 6) про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з Головного управління національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень 00 копійок).
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повний текст рішення виготовлено 09.11.2020 року.

Суддя Маломуж А. І.