ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства Райффайзен банк Аваль, третя особа ОСОБА_3 про застосування наслідків нікчемності правочину,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2019 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом. В позові посилається на те, що між позивачем та ВАТ «Райффайзен банк Аваль», правонаступником якого позивач, було укладено кредитний договір. Згодом укладено зміни попереднього кредитного договору. В забезпечення виконання зобов`язань боржником, між банком та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки. В 2014 році позивач зробив власний перерахунок заборгованості за кредитом з підстав встановлення дійсного розміру відсотків за кредитом. Позивачем встановлено значне завищення відсоткової ставки, тому він вважає, що кредитний договір є нікчемним та просить застосувати наслідки нікчемності договору.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що кредитний договір відповідає вимогам чинного законодавства, тому застосувати наслідки його нікчемності немає підстав.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , через свого представника просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2018 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Так, судом встановлено, що 15 серпня 2007 року між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль", на сьогодні Публічним акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" було укладено кредитний договір №014/134790/3101/82.

З метою забезпечення виконання зобов`язань згідно цього кредитного договору було також укладено Договір іпотеки № 014/3101/134790 від 15 серпня 2007 року між ОСОБА_3 та Відкритим акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль", посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Віхровим О.В. за номером в реєстрі №973, згідно якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: в житловому будинку літ. А-3 квартира АДРЕСА_1 , та належить Іпотекодавцю на праві приватної власності.

Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору Банк надає Позичальнику кредит у сумі 205020,00 доларів США, в свою чергу Позичальник повинен відповідно до п. 1.2. Кредитного договору виконати свої зобов`язання по поверненню в повному обсязі використаної суми за цим Договором не пізніше 15 серпня 2017 року.

Пунктом 1.4. Кредитним договором передбачено, що процентна ставка за користування кредитом складає 13,3 % річних.

Відповідно до висновку за результатами проведення експертно-економічного дослідження, виконаного Київською незалежною судово-експертною установою, від 27.11.2014 року за № 1014, реальна процентна ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту кредитним договором № 014/134790/3101/82 від 15.08.2007 року не визначені, що свідчить про нормативне недотримання документального оформлення кредитного договору № 014/134790/3101/82 від 15.08.2007 року (Постанови НБУ № 168 від 10.05.2007 року), процентна ставка за користування кредитом, зазначена в умовах кредитного договору № 014/134790/3101/82 від 15.08.2007 року, на момент його укладення в розмірі 13,5 % річних, є нижчою від реальної процентної ставки, встановленої експертним дослідженням, яка становить фактично 17,17 %, чим суттєво порушено права боржника.

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд обґрунтовано виходив з того, що кредитний договір відповідає вимогам чинного законодавства, тому застосувати наслідки його нікчемності немає підстав.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до змісту частини 1 статті 230 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо одна сторона навмисно замовчує існування обставин, які мають істотне значення і можуть перешкодити вчиненню правочину.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За нормами статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтями 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що умови спірного договору є несправедливими та порушують принцип добросовісності, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки істотні умови кредитного договору відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та в розумінні положень Закону не призводять до дисбалансу прав та обов`язків сторін.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що банком неправильно проводиться нарахування відсотків по кредитному договору, що є підставою для застосування наслідків нікчемного правочину, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки позивач свідомо звернувся до банку з метою отримання кредиту та згідно умов договору підтвердив, що повністю розуміє всі умови договору, свої права та обов`язки за договором і погоджується з ними, а правильність нарахування заборгованості по кредиту, може бути перевірена судом лише в разі звернення банку до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Таким чином, вимоги апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З`ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлений 20 лютого 2020 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко