Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.12.2020 Справа №607/14637/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючого Грицака P.M.

за участю секретаря Бігун О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на нерухоме майно

ВСТАНОВИВ:

03 вересня 2020 року позивач ОСОБА_1 та її представник згідно довіреності ОСОБА_3 звернулися до ОСОБА_2 з позовом, який надалі уточнили, про визнання дійсним договору купівлі-продажу від 10.01.1994 року, укладеного між ними, та визнання за нею ( ОСОБА_1 ) права власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0,0587 га, з цільовим призначенням - для садівництва і городництва, яка знаходиться на території Буцнівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 10 січня 1994 року відповідач ОСОБА_2 склала на її ( ОСОБА_1 ) користь розписку, за змістом якої передала кошти у розмірі 600 доларів США, як оплату за дачну ділянку, що знаходиться на території Буцнівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області у садівничому товаристві «Оріон». Відповідач ОСОБА_2 зобов`язалася оформити належним чином договір купівлі продажу земельної ділянки після виготовлення Державного акту № 1113 на право приватної власності на землю 01 лютого 1994 року виданого на підставі рішення Буцнівської сільської ради 21 скликання від 28 травня 1993 року. Сторони домовилися про всі умови продажу земельної ділянки, та уклали договір купівлі - продажу, за умовами якого позивач сплатив відповідачу грошові кошти та прийняв майно, яке у свою чергу відповідач ОСОБА_2 передала у власність за вказану плату, та зобов`язалася оформити необхідні документи шляхом нотаріального посвідчення вказаного договору. Позивач ОСОБА_1 вільно користується земельною ділянкою та є членом садівничого товариства «Оріон». Однак до теперішнього часу вимоги закону не виконані, відповідач ОСОБА_2 ухиляється від нотаріального посвідчення договору, що суттєво порушує права позивача як нового власника земельної ділянки, та перешкоджає у реєстрації її права власності на спірну земельну ділянку, у зв`язку з чим позивач вимушена звернутися з даним позовом до суду.

23 вересня 2020 року ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області провадження у зазначеній справі було відкрите за правилами загального позовного провадження, справу призначено до підготовчого судового засідання.

10 листопада 2020 року судом закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду, про що постановлено ухвалу суду, занесену до протоколу судового засідання.

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з мотивів викладених у позовній заяві, не заперечила щодо заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явилася, не повідомивши про причини неявки, заяви про розгляд справи за її відсутності, чи відкладення розгляду справи до суду не подавала.

За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, повторно не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву, а позивачка не заперечила проти заочного вирішення справи.

Суд, дослідивши та оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, встановив наступне.

Судом встановлено, що земельна ділянка площею 0,0587 га, номер НОМЕР_1 з цільовим призначенням - для садівництва і городництва, яка розташована на території Буцнівської сільської ради народних депутатів, належить відповідачу ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ТР №01755 від 01 лютого 1994 року, виданого Буцнівською сільською радою народних депутатів на підставі рішення 15 сесії 21 скликання від 28 травня 1993 року.

Вказані відомості підтверджено відповіддю з відділу у Тернопільському районі Міськрайонного управління у Тернопільському районі та в м. Тернополі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 26.11.2020 року № Н-118/0-0,201-116/147-20, згідно якої ОСОБА_2 виданий Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ТР №01755 від 01 лютого 1994 року площею 0,0587 га.

Згідно розписки в одержанні грошей від 10 січня 1994 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 600 доларів США в якості оплати за дачну ділянку, що знаходиться на території с. Буцнів Тернопільського району в садівничому товаристві «Оріон». За її змістом розрахунок проведений в повному обсязі, а юридичні оформлення продажі буде зроблено після оформлення державного акта на землю.

Як вбачається з позовної заяви, 10 січня 1994 року сторони уклали усний договір купівлі-продажі вищевказаної земельної ділянки за ціною 600 доларів США, які позивач оплатила ОСОБА_2 згідно наданої останньою розписки. Сторони домовились між собою щодо проведення нотаріального посвідчення договору після оформлення державного акту на землю. Після чого відповідач ОСОБА_2 фактично передала позивачу земельну ділянку.

Таким чином, на момент укладення договору (виникнення спірних правовідносин) був чинний Цивільний кодекс Української PCP від 18 липня 1963 року, Закон України «Про власність» від 07.02.1991 року, Земельний кодекс України, 1990 року, тому суд, при вирішенні даної справи застосовує норми вказаних Законів.

Зокрема, відповідно до ч.6 ст.86 ЦК УPCP відносини власності регулюються Законом Украй "Про власність" (697-12), цим Кодексом, іншими законодавчими актами. В силу ч.2 ст.12 Закону України "Про власність" громадянин набуває права власності на майно, одержане внаслідок укладення угод, не заборонених законом.

Згідно ч.1 ст.41 ЦК УРСР угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.

Відповідно до ст. 161 ЦК УРСР зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до договору.

Відповідно до ч.1 ст.128 ЦК УРСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Статтею 224 ЦК УРСР передбачено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 3 ст.18 Земельного кодексу України 1990 року, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що придбання земельних ділянок, що перебувають у приватній власності, провадиться за договором купівлі-продажу, який посвідчується у нотаріальному порядку.

Відповідно до ст.47 ЦК УРСР Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. У цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Отже, ОСОБА_1 користується земельною ділянкою номер 282 (дачею), обробляє її та регулярно проводить оплату (згідно квитанцій до прибуткового касового ордера про сплату внесків за період 2008 2019 років), будучи членом садового товариства «Оріон», що в с. Буцнів Тернопільського району Тернопільської області, згідно довідки голови с.т. «Оріон» ОСОБА_4 .

Тому, за змістом договору купівлі-продажу, укладеного між сторонами 10 січня 1994 року, ОСОБА_2 передала у власність ОСОБА_1 вищевказану земельну ділянку, а покупець ОСОБА_1 на виконання умов зазначеного договору сплатила продавцю грошові кошти у сумі 600 доларів США. Таким чином, кожен з сторін договору купівлі-продажу виконав свої обов`язки відповідно до вимог ст. 224 ЦК УРСР та ст. 655 ЦК України.

Крім цього, відповідно до ст.ст. 14, 41 Конституції України право власності на землю гарантується. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно ч. 1, 2 Земельного кодексу України право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками, право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Також, за приписами ст.656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона(продавець) передає у власність майно другій стороні (покупцеві), а покупець приймає майно і сплачує за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно п. 1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню є укладеним з дня такого посвідчення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовились щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Окрім цього, у Постанові від 04.03.2019 року у справі № 665/2266/16-ц Верховний Суд зазначив, що однією з умов застосування частини другої ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Як вказує позивач ОСОБА_1 , вона вільно користується земельною ділянкою та є членом садівничого товариства «Оріон» (що підтверджено документально). Однак до теперішнього часу вимоги закону не виконані, відповідач ОСОБА_2 ухиляється від нотаріального посвідчення договору, що суттєво порушує права позивача як нового власника земельної ділянки, та перешкоджає у реєстрації її права власності на спірну земельну ділянку.

Відповідно дост. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що є підстави для визнання дійсним укладеного між сторонами у справі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 10 січня 1994 року, оскільки в ньому було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов даного договору, а саме, предмету договору та його ціни, відбулось повне виконання договору, але відповідач ОСОБА_2 ухилилась від його нотаріального посвідчення.

Також, суд вважає, що слід визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 0,0587 га для садівництва і городництва, яка знаходиться території Буцнівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області.

Вирішуючи питання стосовно судового збору суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Згідно довідки медико-соціальної експертної комісії від 16.10.2019 року серії 12ААБ № 480985 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є інвалідом ІІ групи довічно.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 при зверненні до суду з даною позовною заявою звільнена від сплати судового збору, а тому, суд вважає за необхідне відповідно до ст. 141 ЦПК України стягнути судовий збір у розмірі 840,80 грн. з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 200, 211, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-282 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на нерухоме майно задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 10 січня 1994 року щодо земельної ділянки № НОМЕР_1 , площею 0,0587 га для садівництва і городництва, яка знаходиться на території Буцнівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області дійсним.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 0,0587 га для садівництва і городництва, яка знаходиться на території Буцнівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 840 грн. 80 коп. судового збору.

Відповідачу направити копію заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручену у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення суду складено 28.12.2020.

Головуючий суддяР. М. Грицак