САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/5918/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2020 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Румянцева О.П.

при секретареві Биковій Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду у м. Дніпро матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про скасування рішення Дніпровської міської ради та зобов`язання надати дозвіл на продаж земельної ділянки по фактичному розміщенню магазину,

за участю представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Олійник Ю.М., -

ВСТАНОВИВ:

23 жовтня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Дніпровської міської ради про скасування рішення Дніпровської міської ради та зобов`язання надати дозвіл на продаж земельної ділянки по фактичному розміщенню магазину. З урахуванням уточнених позовних вимог позивач посилається на те, що 29.10.2004 між мною та ТОВ Агропромисловий комплекс «Самара» було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, на підставі якого вона набула право власності на нежитлову будівлю (магазин загальною площею 71,5 кв.м.), розташований за адресою: АДРЕСА_1 . 08.05.2018, вона звернулася до Дніпропетровської міської ради із заявою про надання дозволу на продаж земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , по фактичному розміщенню існуючого магазину, що належить їй на праві власності. До вказаної заяви нею були подані необхідні додатки на 18 аркушах, зокрема, документи, що посвідчують право власності на нерухоме майно, розташоване на цій земельній ділянці. Нею ставилось питання в порядку, передбаченому ст.128 ЗК України. Подані нею документи відповідають вимогам чинного законодавства та погоджені у встановленому законом порядку, а визначені законом підстави для відмови у продажу земельної ділянки відсутні. Відповідач зобов`язаний був у місячний строк розглянути її заяву і прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та/або проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки чи про відмову в продажу із зазначенням обґрунтованих причин відмови. Відповідачем тільки 24.04.2019 прийнято рішення про відмову їй у зв`язку з невідповідністю виду використаних об`єктів нерухомого майна вимогам містобудівної документації. Така відмова є незаконною та такою, що порушує її права. Просить скасувати рішення Дніпровської міської ради VІІ скликання №7/44 від 24.04.2019 «Про відмову гр. ОСОБА_1 у продажу земельної ділянки по АДРЕСА_1 по фактичному розміщенню об`єктів нерухомого майна (магазин)». Зобов`язати надати дозвіл на продаж земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , по фактичному розміщенню існуючого магазину.

24 жовтня 2019 ухвалою суду позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків (а.с.40-41).

30 жовтня 2019 року позивачем подано заяву про усунення недоліків та уточнену позовну заяву з квитанцією про сплату судового збору (42а-46).

30 жовтня 2019 року ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с.49-50).

20 листопада 2019 року від представника відповідача - Дніпровської міської ради Олійник Ю.М. надійшов відзив на позовну заяву в якому вона зазначає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними, позовна заява не ґрунтується на нормах законодавства України. Земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , не сформована, немає кадастрового номеру, не є об`єктом цивільних прав. Позивач до ДМР з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не зверталася. Матеріали погодження проекту землеустрою є складовою проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. На земельній ділянці на яку претендує позивач, розміщено магазин, де реалізуються будівельні матеріали, що не відповідає вимогам містобудівної документації. Рішення ДМР від 24.04.2019 №7/44 прийнято в межах на підставі встановленої Законом компетенції та повноважень, та воно відповідає вимогам чинного законодавства, тому підстави для його скасування відсутні. Оскільки звернення позивача було розглянуто на сесії ДМР у встановленому законом порядку, відсутні підстави для його скасування або розгляду повторно. Просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві.

Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на нежитлову будівлю (будівлю магазину), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 173,70 кв.м., яка належить їй на підставі договору купівлі-продажу будівлі магазину від 29 жовтня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Насобіною Г.О., що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7211119 від 11.05.2005 (12-14).

Рішенням VII скликання Дніпровської міської ради №7/44 від 24 квітня 2019 року, відмовлено ОСОБА_1 у продажу земельної ділянки по АДРЕСА_1 по фактичному розміщенню об`єктів нерухомого майна (магазин), які належать їй на праві власності, у зв`язку з невідповідністю виду використання об`єктів нерухомого майна вимогам містобудівної документації (а.с.4).

Приймаючи рішення про задоволення позову в частині вимоги про скасування рішення VII скликання Дніпровської міської ради №7/44 від 24 квітня 2019 року «Про відмову гр. ОСОБА_1 у продажу земельної ділянки по АДРЕСА_1 по фактичному розміщенню об`єктів нерухомого майна (магазин), суд виходив з наступного.

В силу ст.13 Конституції України від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

Згідно ст.144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

В силу статті 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

У відповідності до ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

З огляду на положення ч.1 ст.122 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

З аналізу наведених норм вбачається, що рішення у розумінні ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» про продаж земельної ділянки або рішення про відмову у продажу земельної ділянки, зобов`язана надати Дніпровська міська рада.

В силу ч.1 ст.128 ЗК України, продаж громадянам і юридичним особам земельних ділянок державної (крім земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації) та комунальної власності для потреб, визначених цим Кодексом, провадиться місцевими державними адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Згідно ч.3 ст.128 ЗК України, орган державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування у місячний строк розглядає заяву (клопотання) і приймає рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (якщо такий проект відсутній) та/або про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки чи про відмову в продажу із зазначенням обґрунтованих причин відмови.

Відповідно до ч.5 ст.128 ЗК України підставою для відмови в продажу земельної ділянки є: неподання документів, необхідних для прийняття рішення щодо продажу такої земельної ділянки; виявлення недостовірних відомостей у поданих документах; якщо щодо суб`єкта підприємницької діяльності порушена справа про банкрутство або припинення його діяльності;встановлена цим Кодексом заборона на передачу земельної ділянки у приватну власність; відмова від укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи №R (80) 2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженням слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, при ймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може». При цьому дискреційні повноваження, в тому числі органів місцевого самоврядування, завжди мають межі, встановлені законом.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі №208/8402/14-а та 29 березня 2018 року у справі №816/303/16.

Згідно зі ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ст.393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Пленум Верховного Суду України у п.7 Постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснив, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. При розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов`язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права.

Відповідач, відмовляючи ОСОБА_1 у продажу земельної ділянки по АДРЕСА_1 по фактичному розміщенню об`єктів нерухомого майна (магазин), конкретно не послався на жодну з підстав для відмови, що передбачені ч.5 ст.128 ЗК України.

Оскільки положення ч.5 ст.128 ЗК України мають вичерпний перелік підстав для відмови у продажу земельної ділянки, за таких обставин, суд приходить до висновку, що відмова відповідача у продажу земельної ділянки по АДРЕСА_1 по фактичному розміщенню об`єктів нерухомого майна (магазин) є незаконною, тому рішення VII скликання Дніпровської міської ради №7/44 від 24 квітня 2019 року, підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині позову, задоволенню.

Вимога позивача зобов`язати надати дозвіл на продаж земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , по фактичному розміщенню існуючого магазину задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Питання щодо можливості надання чи відмови у наданні дозволу на продаж земельної ділянки має вирішуватися органом місцевого самоврядування Дніпровською міською радою, а тому вимога позивача зобов`язати надати дозвіл на продаж земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , по фактичному розміщенню існуючого магазину, задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 19, 144 Конституції України, ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст.83, 116, 122, 128 Земельного кодексу України, ст.ст.21, 393 ЦК України, ст.ст. 6-13, 33-34, 76-81, 83, 258-259, 263-265, 268, 272-273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , іпн. НОМЕР_1 ) до Дніпровської міської ради (м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд.75, ) про скасування рішення Дніпровської міської ради та зобов`язання надати дозвіл на продаж земельної ділянки по фактичному розміщенню магазину задовольнити частково.

Скасувати рішення Дніпровської міської ради VІІ скликання №7/44 від 24.04.2019 «Про відмову гр. ОСОБА_1 у продажу земельної ділянки по АДРЕСА_1 по фактичному розміщенню об`єктів нерухомого майна (магазин)».

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено 17 листопада 2020 року.

Суддя О.П.Румянцев