справа № 482/768/19 провадження №2/489/1630/20
РІШЕННЯ

Іменем України

23 листопада 2020 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретаря судового засідання Долгорученко Т.С.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу,

встановив:

У квітні 2019 року позивач звернувся до Новоодеського районному суму Миколаївської області з позовом про стягнення з відповідача боргу за договором позики в сумі 268400,00 грн. та понесені судові витрати.

Як на підставу позовних вимог вказав, що 22.01.2019 між сторонами був укладений договір позики на суму 10000,00 дол.США, що підтверджується розпискою відповідача. Отримані кошти ОСОБА_4 зобов`язався повернути до 30.03.2019, але до теперішнього часу свої зобов`язання не виконав.

Посилаючись на наведені обставини позивач просив стягнути з відповідача 268400,00 грн., що еквівалентно 10000,00 дол.США, що відповідає курсу Національного банку України станом на 19.04.2019 (дату підписання позову).

У відзиві на позов від 29.07.2019 відповідач вказав, у 2017 році працював разом з ОСОБА_5 , яка фактично для себе у його присутності займала у ОСОБА_1 грошові кошти, які в подальшому не віддала. ОСОБА_1 разом з найнятими ним двома чоловіками почали пред`являти претензії до нього, а не до ОСОБА_5 , погрожуючи йому та його сім`ї та змусили написати розписку від 22.01.2019 та 13.02.2019 переоформити на ОСОБА_1 належний йому автомобіль Nissan Maxima, державний номерний знак НОМЕР_1 . Його перемови з позивачем щодо мирного врегулювання проблеми нічим не закінчилися і 15.03.2019 він змушений був звернутися у поліцію із заявою про вчинене відносно нього ОСОБА_1 правопорушення. 16.03.2019 СВ Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області було зареєстроване кримінальне провадження № 00031 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частинною першою статті 355 КК України.

У відзиві на позов від 10.07.2020 представник відповідача - адвокат Тимощук К.Г. в задоволенні позовних вимог просила відмовити. Вказала, що ніякого договору позики з позивачем відповідач не укладав, що також підтверджується відсутністю в позивача оригіналу розписки. Із змісту розписки, ксерокопію якої додано до позовної заяви, вбачається що вона не містить ні строку, ні порядку повернення грошових коштів. Крім цього, відповідачем до матеріалів справи додано документи, які свідчать про написання вказаної розписки під впливом насильства та погроз. Відповідач стверджує, що він не мав наміру та фактично не брав у позивача грошей в сумі 10000,00 дол.США; розписка ним написана під примусовим та погрозами фізичної розправи; вказані погрози мали тривалий характер та на першому етапі закінчилися примусовим переоформлення на ім`я позивача легкового автомобіля; у теперішній час здійснюється моральний тиск на відповідача за допомогою звернення до суду з фіктивною розпискою.

У відповіді на відзив позивач ОСОБА_1 вказав на безпідставність доводів відповідача. Грошові кошти в нього безпосередньо отримував ОСОБА_4 , які зобов`язався повернути до кінця 2019 року. ОСОБА_5 ніколи в нього кошти не позичала та відсотки за користування ними не сплачувала. Розписка була написана ОСОБА_4 добровільно і без примусу та погроз. Автомобіль ОСОБА_4 переоформив на нього добровільно в рахунок сплати боргу, а накладений ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 20.05.2019 на вказаний автомобіль арешт скасовано 27.09.2019.

Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 03.06.2019 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду.

Ухвалою вказаного суду від 16.03.2020 справу передано за територіальною підсудністю (за місцем реєстрації відповідача) до Ленінського районного суду міста Миколаєва.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 13.04.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в сумі вказаній у позовній заяві. Пояснив, що автомобіль був переоформлений на нього в рахунок боргу, який він має повернути після його погашення відповідачем. Також пояснив, що відповідач, який є його кумом та якому він повністю довіряв, отримав грошові кошти в нього в борг в 2017 році, коли займався зерном та мав відносини ОСОБА_5 , яка йому не знайома, та протягом весь час обіцяв повернути борг, а в 2019 році добровільно написав розписку.

Представник відповідача в задоволенні позовних вимог просила відмовити, так як грошові кошти у позивача відповідач не брав, а розписку написав і здійснив перереєстрацію і передачу автомобіля на ім`я позивача під тиском.

Вислухавши присутніх учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного.

Із матеріалів справи та наданої позивачем розписки від 22.01.2019 вбачається, що ОСОБА_4 зобов`язався віддати 10000,00 дол. США ОСОБА_1 до 2019 року.

Позивач в судовому засіданні пояснив, що грошові кошти були отримані в нього відповідачем в 2017 році, але так як він їх не повертав то написав розписку, але свої зобов`язання так і не виконав і борг не повернув.

В свою чергу, відповідач не визнає факт отримання грошових коштів від позивача, розписку вважає фіктивною, так як її написав під впливом насильства та погроз зі сторони позивача та найнятих ним чоловіків.

Також вказує, що під впливом насильства та погроз в рахунок погашення неіснуючого боргу вимушено переоформив на позивача свій автомобіль Nissan Maxima, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Матеріалами справи підтверджується, що 16.03.2019 за заявою відповідача було зареєстроване кримінальне провадження № 0001031 за частинною першою статті 355 КК України, зокрема з тих підстав, що 15.03.2019 до Заводського відділу поліції із заявою звернувся ОСОБА_4 щодо вжиття заходів до ОСОБА_1 , який 13.02.2019 близько 10:00 год. знаходячись за адресою м.Миколаїв провулок Транспортний примушував до виконання цивільно правових зобов`язань.

Із протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 15.03.2019 вбачається, що ОСОБА_4 просив прийняти міри до ОСОБА_1 , який вимагав переоформити автомобіль на своє ім`я.

Викладенні у відзивах на позов доводи відповідача про написання розписки на отримання грошових коштів та переоформлення належного йому автомобіля на позивача під впливом насильства та погроз, відповідач підтвердив письмовими пояснення, які були надані ним на досудовому розслідуванні.

З письмових пояснень ОСОБА_1 , які були надані ним на досудовому розслідувані, вбачається, що ОСОБА_1 вказував на отримання ОСОБА_4 грошових коштів та добровільне написання ним розписки і переоформлення транспортного засобу в рахунок боргу.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 27.09.2019 підтверджується, що накладений слідчим суддею арешт на автомобіль Nissan Maxima, державний номерний знак НОМЕР_1 , який зареєстровано на ОСОБА_1 , скасовано.

Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного правового регулювання.

Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

При цьому суд враховує, що відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

При цьому, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Водночас, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В ході судового розгляду з пояснень позивача встановлено, що грошові кошти відповідач отримав в нього в борг у 2017 року (точної дати позивач не вказав) без письмового оформлення угоди про передачу коштів. Але так як взяті зобов`язання відповідач не виконував то 22.01.2019 написав розписку про зобов`язання повернути борг. В подальшому, в рахунок погашення боргу відповідач здійснив перереєстрацію на позивача свого автомобіля.

Як пояснив позивач, автомобіль він поверне відповідачу коли той поверне борг. На теперішній час автомобіль, як повідомив позивач знаходиться в нього. Доказів ринкової вартості автомобіля позивач суду не надав.

За таких обставин, оскільки передача автомобіля відбулася позивачу в рахунок погашення боргу, що останній особисто підтвердив в судовому засіданні, та відсутні докази щодо ринкової вартості автомобіля, що позбавляє суд можливості вирішити питання про зменшення розміру стягнення, про що просив представник позивача, суд приходить до висновку про повне погашення відповідачем боргу за розпискою від 22.01.2019.

Доводи представника відповідача про відсутність оригіналу розписки у позивача та фіктивність розписки суд до уваги не приймає, оскільки, як пояснила сама представник відповідача оригіналу розписки відповідач також не має, але факту написання її останнім не оспорювала, а із позовними вимогами про визнання недійсним розписки до суду відповідач не звертався.

Враховуючи встановлені обставини та оцінивши наявні у справі докази, а також враховуючи змагальність цивільного судочинства, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та відповідно стягнення на користь позивача понесених судових витрат.

Керуючись статтями 12, 13, 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Ленінський районний суд міста Миколаєва або безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено 24.11.2020.

Суддя І.В.Коваленко