Житомирський апеляційний суд
Справа №279/4297/19 Головуючий у 1-й інст. Коваленко В. П.
Категорія 60 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

за участі секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №279/4297/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Коростенського державного нотаріального округу Неборачко Ірина Віталіївна, про усунення від права на спадкування

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 01 липня 2020 року, яке ухвалене під головуванням судді Коваленко В.П. у м. Коростені,

в с т а н о в и в:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 . Просила усунути відповідача від права на спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_3 . Свій позов обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який доводиться їй братом. Померлий за життя був особою з інвалідністю, хворів та потребував постійного стороннього догляду, який йому надавала вона - готувала їжу, прала речі, купувала ліки, виводила на прогулянки, підтримувала морально, організовувала і забезпечувала лікування у лікарні. Натомість його донька ОСОБА_2 батька не відвідувала, за ним не доглядала та йому не допомагала, хоча інформацією про стан батька володіла. Вона неодноразово зверталася до племінниці за допомогою, на що остання повідомляла, що батько її не цікавить. Після смерті брата вона повідомила племінниці про необхідність провести поховання, але у відповідь отримала відмову, тому всі заходи організувала і провела за власний кошт. Після смерті брата відкрилася спадщина на квартиру. Звернувшись до нотаріуса для оформлення спадщини, отримала відмову та дізналася, що із заявою про прийняття спадщини звернулася донька померлого - ОСОБА_2 . Посилаючись на положення частини п`ятої ст.1224 ЦК України, вважає, що ОСОБА_2 має бути усунена від права на спадкування, оскільки за життя ухилялася від надання необхідної допомоги батькові, який перебував у безпорадному стані.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 01 липня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі. Наполягає на тому, що факт перебування спадкодавця у безпорадному стані через тяжку хворобу та похилий вік підтверджується довідкою МСЕК від 19 березня 2018 року та витягом із акту огляду у МСЕК, згідно з яким комісією встановлено, що ОСОБА_3 потребує постійного стороннього догляду. Діагноз, який був встановлений спадкодавцю - онкохвороба кишкового тракту, атрофія зорового нерву. Допитані судом свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтвердили факт ухилення ОСОБА_2 від надання батькові будь-якої допомоги. Також письмовими поясненнями свідка ОСОБА_6 підтверджено, що батько відповідача звертався до останньої за матеріальною допомогою, але вона під різними приводами уникала та ухилялася надавати батькові допомогу та здійснювати за ним догляд. Сім`я відповідачки є забезпеченою, а тому вона мала можливість надавати батькові допомогу продуктами харчування та у інший спосіб. Отже, відповідач мала можливість надавати допомогу батькові (вона офіційно працевлаштована, має додаткові джерела доходів, будинок у с. Лісівщина, продукцію домашнього виробництва), спадкодавець перебував у безпорадному стані через похилий вік та хворобу (довідки МСЕК із зазначенням діагнозу онкохворої людини, необхідність постійного стороннього догляду, інвалідність по зору), потреба в допомозі саме відповідача, тобто дочки (показання свідків зі сторони позивача про те, що батько неодноразово звертався до доньки за матеріальною допомогою, потребував безпосередньо її допомоги, особливо при перебуванні присмерті в лікарні), а тому, на думку скаржника, наявні всі підстави, передбачені ст.1224 ЦК України, для того, щоб за рішенням суду усунути дочку, яка належить до спадкоємців першої черги за законом, від права на спадкування за законом після смерті батька, оскільки відповідач ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу був у безпорадному стані.

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Відповідно до частини п`ятої ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкоємцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Правило частини п`ятої ст.1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Отже, під безпорадним станом спадкодавця слід розуміти такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. До складу спадщини увійшла квартира, тобто й нерухоме майно (а.с.21-22).

Позивач є рідною сестрою померлого по материнській лінії та належить до спадкоємців другої черги за законом, а відповідач є донькою та спадкоємцем першої черги за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування.

Доводи апеляційної скарги щодо письмових пояснень свідка ОСОБА_6 не змінюють висновків суду першої інстанції з огляду на недопустимість такого доказу, оскільки дана особа судом першої інстанції допитана не була, отже, судом попереджена про кримінальну відповідальність і приведена до присяги не була та підпис особи на такому документі, як письмові пояснення, не посвідчений у встановленому законом порядку (а.с.99). Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Решта доводів апеляційної скарги (щодо показань свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , медичних документів, надання будь-якої допомоги дочкою батькові, потреби допомоги від доньки, можливості її надання тощо) зводиться до переоцінки доказів, яким правильно надана оцінка судом першої інстанції з додержанням положень ст.89 ЦПК України.

При цьому апеляційний суд ураховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно мітити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більш того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Харвісаар проти Фінляндії).

За таких обставин, у даному випадку не доведені підстави, які б надавали можливість усунути дочку, яка є спадкоємцем першої черги за законом, від права на спадкування після смерті батька, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про те, що відповідач надавала допомогу батькові, ОСОБА_3 майже до самої смерті проживав із іншою жінкою, отримував пенсію як інвалід 1-ої групи внаслідок аварії на ЧАЕС, матеріальної допомоги не потребував, за кілька днів до смерті перебував у хірургічному відділенні Коростенської лікарні та відповідач про це обізнана не була, батько за допомогою до доньки не звертався.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції правильно виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин на які вона посилалася, як на підставу своїх вимог, що відповідно до частини третьої ст.12, частини першої ст.81 ЦПК України є обов`язком позивача.

Зокрема, суду не надано доказів перебування ОСОБА_3 в безпорадному стані у зв`язку з наявними захворюваннями та умисного ненадання, тобто ухилення, дочки від надання допомоги батькові.

Окрім того, спадкодавець на життя міг розпорядитися своїм майном, тобто залишити заповіт, оскільки смерть не була раптовою, він хворів досить тривалий час (не менше ніж із 2008 року) та фактично до останнього не був позбавлений можливості самостійно пересуватися. Проте, заповіту не залишив, хоча перешкод у тому не мав. Поведінка спадкодавця свідчить про те, що він не бажав позбавляти доньку права на спадщину за законом, як спадкоємця першої черги. Отже, волевиявленням померлого було спадкування саме за законом. Окрім того, на спадкоємців покладається обов`язок відшкодувати розумні витрати, які були зроблені іншою особою, на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Тобто, у разі порушення, права позивача можуть бути захищені у інший спосіб.

Із огляду на викладене вище, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що при розгляді даного спору порушені норми матеріального та процесуального права, а тому відповідно до приписів ст.375 ЦПК України апеляційний суд залишає рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 01 липня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 06 січня 2021 року.