Справа № 161/131/20
Провадження № 2/163/219/20
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2020 року місто Любомль

Суддя Любомльського районного суду Волинської області Гайдук А.Л., вивчивши позовну заяву ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за отримане грошове забезпечення,

в с т а н о в и л а :

У позовній заяві начальник Луцького прикордонного загону просить ухвалити рішення про стягнення з ОСОБА_1 5 302,48 гривень заборгованості за отримане грошове забезпечення за період з 16 серпня по 31 серпня 2019 року.

Вимоги обґрунтовано тим, що з 26.07.2017 року по 04.09.2019 року відповідач проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) та у цей період перебував на речовому і всіх інших видах забезпечення вказаного органу охорони державного кордону України. Наказом від 19.08.2019 року його відсторонено від займаної посади з 16.08.2019 року строком на 2 місяці, а наказом від 02.09.2019 року звільнено з військової служби на підставі п.п. «д» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із службовою невідповідністю. Наказом від 04.09.2019 року відповідача виключено зі списків особового складу і всіх видів забезпечення. Крім цього, ухвалами Личаківського районного суду м.Львова від 16.08.2019 року відповідача було відсторонено від займаної ним посади і обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. У зв`язку із застосуванням до відповідача такого запобіжного заходу, виплата йому грошового забезпечення припиняється з дня фактичного взяття під варту, однак цю виплату він отримав як за повністю відпрацьований місяць. Сума безпідставно виплаченого відповідачу грошового забезпечення з 16.08.2019 року по 31.08.2019 року становить 5302,48 гривень, яка ІНФОРМАЦІЯ_2 повернута не була.

Вивченням матеріалів позову суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до наказу начальника 6 прикордонного загону Північного регіонального управління ДПС України від 26.07.2017 року № 166-ос, з ОСОБА_1 був укладений контракт про проходження військової служби в Державній прикордонній службі України строком на 3 роки з 26.07.2017 року по 25.07.2020 року.

Предметом спірних правовідносин за позовом є відшкодування відповідачем безпідставно отриманого грошового забезпечення, яке йому було виплачене на підставі Закону України від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 02.01.2019 року № 1-ОС «Про грошове забезпечення (заробітну плату) військовослужбовців (працівників) Державної прикордонної служби України з січня 2019 року по грудень 2019 року», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 року № 558 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби.

Згідно із ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Положеннями КАС України визначено повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства.

За змістом п.2 ч.1 ст.19 КАС України спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

У п.17 ч.1 ст.4 КАС України закріплено, що публічною службою є діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

За змістом ст.6 Закону України від 03.04.2003 року № 661-IV "Про Державну прикордонну службу України", Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення із загальною чисельністю 53 000 осіб, у тому числі 45000 військовослужбовців.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.2 Закону України № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу", військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Одним із видів військової служби є військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу (ч.6 ст.2 Закону України № 2232-XII).

Отже, зазначеними нормами прямо передбачено, що військова служба є публічною службою, а згідно матеріалів позову відповідач ОСОБА_1 проходив військову службу у складі Державної прикордонної служби України на контрактній основі.

Згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З метою утвердження правової визначеності Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.12.2018 року у справі №818/1688/16 висловила правову позицію про те, що спори, пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби - підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

У межах цивільного судочинства суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному судочинстві в силу вимог статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, пред`явлення відповідного позову про стягнення збитків відбувається після її звільнення з служби.

До аналогічного висновку також дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23.01.2020 року під час розгляду справи № 161/16181/19.

Отже, характер позовних вимог і їх обґрунтування в сукупності із вищенаведеними нормами законодавства та правовим висновком свідчать про те, що спір у даній справі фактично виник між особою, яка проходила військову службу, та суб`єктом владних повноважень, а отже, є публічно-правовим.

У зв`язку із цим цей спір, як публічно-правовий, повинен вирішуватися не в порядку цивільного судочинства, а за нормами КАС України.

Згідно із п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, встановлено процесуальні підстави для відмови у відкритті провадження за позовом.

Керуючись ст.ст.186, 260 ЦПК України, суддя, -

п о с т а н о в и л а :

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за отримане грошове забезпечення.

Роз`яснити позивачу право на звернення з даним позовом в порядку адміністративного судочинства до Волинського окружного адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її складення суддею.

На ухвалу протягом 15 днів з дня її складення може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду через Любомльський районний суд.

Суддя А.Л. Гайдук