Провадження № 2/761/341/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2020 року суддя Шевченківського районного суду м.Києва Притула Н.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в місті Києві, третя особа: Уповноважений Верховної Ради України з прав людини про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

29 грудня 2017 року до суду надійшла зазначена позовна заява, яка була передана судді Рибаку М.А.

У зв`язку з припиненням повноважень судді Рибака М.А. по причині закінчення п`ятирічного строку призначення на посаду на підставі розпорядження керівника апарату суду та протоколу автоматичного розподілу справи між суддями від 19.02.2019 року зазначена справа надійшла в провадження судді Шевченківського районного суду м.Києва Кондратенко О.О.

В зв`язку із заявленим самовідводом судді Кондратенко О.О., на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2019 року, справа надійшла в провадження судді Притули Н.Г.

Ухвалою судді від 15.11.2019 року було прийнято до розгляду зазначену позовну заяву та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

Позивач звертався до суду із заявами про слухання справи в порядку загального позовного провадження, проте ухвалою суду від 14.02.2020 року відмовлено в задоволенні заявленого клопотання.

В позовних вимогах з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 06.06.2018 року позивач просить: зобов`язати відповідача спростувати відомості, поширені у службовій характеристиці від 28.10.2015 року, виданій начальнику сектору БЗПТЛ Подільського РУ ГУ МВС України в м.Києві ОСОБА_1. шляхом видачі нової позитивної характеристики на адресу ГУ СБУ в м.Києві, текст якої відповідає тексту об`єктивної службової характеристики ОСОБА_1 , викладеній в атестаційному листі ГУ МВС України в м.Києві від 17.07.2015 року: «За час проходження служби в органах внутрішніх справ України та в займаній посаді ОСОБА_1 зарекомендував себе позитивно. Грамотний, професійно підготовлений та кваліфікований працівник. До виконання службових обов`язків ставиться відповідально. Знає та правильно використовує у повсякденній роботі кримінальне та кримінально-процесуальне законодавство України. Має практичний досвід оперативно-службової діяльності, організаторські здібності. Правильно здійснює виконання запланованих заходів, дотримується термінів і об`єктивності при виконанні службових завдань.

За час перебування в посаді ним особисто виявлено та задокументовано 15 кримінальних правопорушень, з них - 4 - за ст.302 КК України, 9 - за ст.301 КК України, 1- за ст.303 КК України, 1- за ст.185 КК України.

ОСОБА_1 у роботі цілеспрямований та наполегливий, емоційно врівноважений, тактовний, в стресових ситуаціях стійкий. Вміє налагоджувати ділові зв`язки. Особисто дисциплінований, фізично розвинутий, морально стійкий. Користується повагою у керівного складу та колег по роботі.» в строк до 1 місяця з дня винесення рішення, відкликати оскаржувану характеристику від 28.10.2015 року з ГУ СБУ в м.Києві та вилучити її з особової справи ОСОБА_1 ; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн.

Вимоги обґрунтовані тим, що 28.10.2015 року начальником ГУМВС України в м.Києві Терещуком О.Д. складено та поширено службову характеристику позивача - начальника сектору БЗПТЛ Подільського РУ ГУ МВС України в м.Києві, яка містить недостовірну інформацію, що принижує честь, гідність і ділову репутацію позивача.

Як зазначає позивач, викладена в характеристиці інформація є недостовірною, негативною та такою, що принижує його честь та гідність. Характеристика була поширена серед особового складу ГУ МВС України в м.Києві та надіслано до Головного управління служби безпеки України в м.Києві та Київській області, Окружного адміністративного суду України та приєднано до справи №826/26753/15.

Також позивач зазначає що йому внаслідок поширення недостовірної інформації спричинена моральна шкода.

21.05.2018 року до суду надійшов відзив на позовні вимоги в яких представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що в характеристиці міститься достовірна інформація. Терещук О.Д. в Голосіївському РУ ГУ МВС україни в м.Києві був безпосереднім керівником позивача до кінця 2011 року, а тому міг мати думку щодо позивача як працівника. Характеризуючі дані про позивача є оціночним судженням, а тому не можуть бути спростовані. Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є необгрунтованими.

04.06.2018 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій позивач наполягає на задоволенні позовних вимог так як доводи відповідача є лише припущеннями, які не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами.

Третя особа відзив на заявлені вимоги до суду не направила.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Вивчивши матеріали справи та надані сторонами заяви, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за наступних підстав.

Так, відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 ЦК України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу.

Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34).

Разом із тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканими і фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

За змістом статей 94, 277 ЦК України, частини четвертої статті 32 Конституції України, статті 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одної особи у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» зазначено, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.

Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки дійсності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні статті 10 Конвенції.

Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: І) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження.

Таким чином, враховуючи висновок Європейського суду з прав людини, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав.

Звертаючись до суду з позовом позивач зазначає, що службова характеристика позивача від 28.10.2015 року містить недостовірну інформацію.

Як вбачається з матеріалів справи, на запит Головного управління Служби безпеки України у місті Києві та Київській області 28.10.2015 року начальник ГУ МВС України в м.Києві генерал-майор О.Д. Терещук підписав службову характеристику на начальника сектору боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми, Подільського районного управління Головного управління МВС України в м.Києві старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 . в якій зазначено, зокрема, що ОСОБА_1 за час перебування на займаній посаді зарекомендував себе в основному посередньо. Знає нормативно-правові акти МВС України, які регламентують діяльність органів внутрішніх справ, однак не завжди правильно застосовує їх у повсякденній роботі. Ініціативи до роботи не проявляє. У період часу з лютого 2015 року по теперішній час ОСОБА_1 подав близько 10-ти позовних заяв до Окружного адміністративного суду м.Києва на дії керівництва ГУ МВС України в м.Києві щодо, на його думку, порушених прав. Неодноразово звертався до керівництва МВС України та Головного управління з різноманітними скаргами та заявами. За характером скритний, нещирий, постійно намагається ввести в оману керівництво районного та Головного управлінь. Над підвищенням свого професійного рівня не працює. Фізично розвинутий, в стройовому відношенні підтягнутий, зовні охайний. Табельною зброєю та спеціальними засобами захисту володіє задовільно.

Як вбачається з матеріалів справи, зазначена характеристика була надіслана до Головного управління Служби безпеки України у місті Києві та Київській області, що підтверджується копією супровідного листа від 28.10.2015 року за №1/7235/Тр на їх запит.

Характеримстика - документ, який містить відомості про ділові якості працівника й відгуки про його службу, суспільну діяльність.

Позивач, звертаючись до суду зазначав, що характеристика, що підписана 28.10.2015 року містить десять негативних та недостовірних епізодів, а саме:

-зарекомендував себе в основному посередньо;

-ініціативи до роботи не проявляє;

-не завжди правильно їх застосовує (нормативно-правові акти МВС України);

-подав близько 10 позовних заяв до суду, на його думку порушених прав;

-скритний;

-нещирий;

-неодноразово звертався зі скаргами (конфліктний);

-постійно намагався ввести в оману керівництво;

-над підвищенням свого професійного рівня не працює;

-табельною зброєю та спеціальними засобами захисту володіє задовільно.

Як зазначав позивач, характеристика позивача стала також підставою для його звільнення. Щодо вказаної підстави варто зазначити наступне.

Окружним адміністративним судом м.Києва розглядалась справа за позовом ОСОБА_1 до Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, Начальника відділу кадрового забезпечення Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві Єрмашева В.В., Заступника начальника Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві Макаринського Я.М., Начальника управління кадрового забезпечення Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві Думи Б.М., Міністерства внутрішніх справ України, Заступника начальника відділу інспекції з особового складу управління кадрового забезпечення Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві Масовця П.С., Начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві Терещука О.Д., Головного управління Національної поліції у місті Києві, Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві про визнання протиправними рішень та бездіяльність, зобов`язання вчинити дії (справа № 826/26753/15) та постановою суду від 16.01.2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково:

-визнано протиправним і скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 06 листопада 2015 року №1009 о/с "Щодо особового складу" в частині звільнення ОСОБА_1 ;

-визнано протиправною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві щодо не запропонування ОСОБА_1 інших посад та не встановлення можливості подальшого використання на службі;

-поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника сектору боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві;

-стягнуто з Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 37 347,00 грн.;

-стягнуто з Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 497,96 грн.;

-зобов`язано Головне управління Національної поліції у місті Києві розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до поліції відповідно до пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію";

-в іншій частині адміністративного позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково:

- постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 січня 2017 року в частині відмови у задоволенні позову про визнання протиправними дій, що виразилися у фальсифікації інформації викладеної у службовій характеристиці, розповсюдження інформації, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, зобов`язання начальника ГУ МВС України, МВС України та ГУНП в м. Києві письмово спростувати відомості поширені у службовій характеристиці та внесення змін до неї - скасовано, провадження в цій частині - закрито.

- абзац 5 та 6 резолютивної частини постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 січня 2017 року - скасовані та викладені в наступній редакції:

«Стягнути з Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 70251 грн. 00 коп.

Стягнути з Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 936 грн. 68 коп.»

-абзац 10 резолютивної частини постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 січня 2017 року щодо стягнення судового збору з позивача - виключено.

-стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 7000 грн.

-в решті - постанову залишено без змін.

Як встановлено постановою апеляційної інстанції - не надано доказів, які б підтверджували, що позивач відмовився від проходження служби в поліції та/або не міг бути прийнятий на службу до поліції, зокрема через невідповідність вимогам, що ставляться до поліцейського.

Також судом встановлено, що складення службової характеристики відбулося на запит Головного управління Служби безпеки України у місті Києві та Київській області, у свою чергу підставою для звільнення позивача визначено скорочення штатів, а не його службову характеристику.

Зазначені обставини встановлені рішенням суду, а тому у відповідності до положень ч.5 статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

В той же час суд не може прийняти до уваги посилання позивача на існування позитивних характеристик відносно нього, оскільки зазначені характеристики є думкою конкретної посадової особи, яка її підписала.

Отже, провівши системний аналіз діючого законодавства України, взявши до уваги відповідну судову практику та роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, вивчивши процесуальні заяви сторін у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновків, що в ході судового розгляду не доведено факту вчинення відповідачем правопорушення, яке полягало саме в поширені інформації, яка у відповідності до вимог закону може мати статус «недостовірної», такої, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі позивача повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Позивач в позові не зазначав, які саме цитати (інформацію) він просить визнати як недостовірну. У цьому конкретному випадку у розпорядженні суду немає даних про те, що вся характеристика спрямована на поширення недостовірної інформації щодо позивача, приниження його честі, гідності та ділової репутації його.

Так як судом не встановлено законом передбачених підстав для зобов`язання відповідача спростувати відомості, поширені у службовій характеристиці від 28.10.2015 року, виданій начальнику сектору БЗПТЛ Подільського РУ ГУ МВС України в м.Києві ОСОБА_1., тому не можуть відповідно бути задоволені вимоги про відкликання характеристики та вилучення її з особової справи, а також відшкодування моральної шкоди.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 77-83, 89, 95, 259, 263, 265 ЦПК України; ст. ст. 3, 32, 34, 68 Конституції України; ст. ст. 201, 277, 280, 297 ЦК України; суд, -

вирішив:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в місті Києві, третя особа: Уповноважений Верховної Ради України з прав людини про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди - в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня отримання рішення суду безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шевченківський районний суд міста Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Н.Г.Притула