ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 673/1345/19
Провадження № 22-ц/4820/300/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 25 листопада 2019 року (суддя Ягодіна Т.В.) у цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У серпні 2019 року АТ «ПРИВАТБАНК», звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначало, що 10.10.2013 року між ним та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №б/н про надання кредиту в сумі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

При цьому, відповідач зобов`язалася здійснювати погашення кредиту та процентів та дала свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та іншими банківськими нормативними актами складає між нею та Банком відповідний Договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві.

Проте, в порушення вимог чинного цивільного законодавства України та зазначених умов договору, відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 11.07.2019 року утворилась заборгованість у розмірі 115 050,66 грн., яка складається з:

- 2180,58 - заборгованість за кредитом;

- 101 824,36 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом;

- 5090,93 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи:

- 500 грн. - штраф (фіксована частина);

- 5454,79 грн. - штраф (процентна складова).

У зв`язку з цим позивач просив суд стягнути на його користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 10.10.2013 у розмірі 115 050,66 грн. та судові витрати у розмірі 1921 грн.

Заочним рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 25 листопада 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 2180 грн. 58 коп. заборгованості за кредитним договором та 36,50 грн. витрат по сплаті судового збору.

В решті вимог позову відмовлено.

Не погоджуючись з цим рішенням, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в апеляційній скарзі просить його скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості з процентів та неустойки та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в цій частині в повному обсязі, стягнути з відповідача судові витрати.

Вважає рішення в цій частині незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права та невідповідності висновків суду обставинам справи.

Посилається на те, що суд безпідставно звільнив боржника від сплати відсотків та неустойки з урахуванням того, що відповідачем не заявлялись позовні вимоги про визнання вказаного кредитного договору недійсним або нікчемним, відповідач відзиву на позов не подала та жодним чином не спростувала доводи позивача. Крім того, звільнення боржника від сплати відсотків за кредитним договором, який є дійсним та не оспорений сторонами, може становити економічну небезпеку для країни, та призведе до неможливості здійснювати виплату відсотків за депозитними договорами та іншими обов`язковими платежами.

В апеляційній скарзі зазначено, що під час підписання анкети-заяви від 10.10.2013 відповідач погодилась з умовами та правилами надання Банком послуг, які разом з цією заявою, зразками підписів складають змішаний договір банківського рахунку і кредитного договору. Приєднання до умов та правил надання банківських послуг є укладенням договору з Банком. Відповідач, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловила свою згоду з формою договору та його умовами. Тому відсутність підпису відповідача на відповідних Тарифах, Умовах та правилах не свідчить про неукладення договору.

Доказів того, що відповідача було ознайомлено з іншими Тарифами та/або Умовами та правилами, ніж ті, що долучені до позовної заяви, відповідачем не надано, тому у суду першої інстанції не було правових підстав не брати до уваги саме ті Тарифи, Умови та правила, що долучені Банком до позовної заяви.

Як зазначено в апеляційній скарзі, рішення суду щодо не ознайомлення відповідача з Тарифами, Умовами та правилами ґрунтуються на припущеннях, що заборонено ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

Посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 28.03.2019 у справі №428/2873/17 та від 08.07.2019 у справі №923/760/18 апелянт зазначає, що саме по собі посилання на неознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин; у договорі приєднання підписів відповідача під публічними розміщеними Умовами та правилами закон не вимагає. При вирішенні даного спору суд першої інстанції мав виходити із положень ст. ст. 634, 1054 ЦК України.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначає, що місцевий суд ухвалив рішення, нехтуючи засадами змагальності сторін, засадами доказовості позицій обох сторін судового спору. Місцевий суд, замість посилань на факти, в обґрунтування рішення послався на судову практику Великої Палати Верховного Суду - постанову від 03.07.2019 у справі №342/180/17, яка не є і не може бути доказовою базою у справі. Так, у вказаній справі висновок про те, що відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані Банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного кредитного договору, зроблений в іншій конкретній справі за інших правовідносин сторін, коли відповідачем заперечувались такі умови договору як погоджені між сторонами у належний спосіб.

Місцевий суд своїм рішенням не тільки призводить до нехтування принципами платності кредитного договору, а ще і наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, банку та порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави.

Відзиву на апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду від учасників справи не надходило.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що позивач є правонаступником ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», що підтверджується копією витягу із Статуту АТ КБ «ПРИВАТБАНК», погодженого НБУ 11.06.2018 року (а. с. 39-40).

10.10.2013 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг № б/н, згідно з яким відповідач отримала кредит в сумі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

В анкеті-заяві зазначено, що відповідач згідна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді (а. с. 8).

До кредитного договору Банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку (а. с. 9-33).

Згідно з наданим Банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 11.07.2019 року становить 115050,66 грн. та складається з 2180,58 грн. - тіло кредиту, 101824,36 грн. - заборгованість за відсотками, нарахована пеня (комісія) - 5090,93 грн., а також штрафи у загальному розмірі 5954,79 грн. (а. с. 5-7).

Докази у справі достовірно вказують на те, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відкрило на ім`я ОСОБА_1 картковий рахунок, на який Банком були перераховані кредитні кошти та через який сторонами здійснювались фінансові операції. Позивач видав відповідачу кредитну картку, яка використовувалася нею для проведення розрахунків. Вказані докази підтверджують одержання відповідачем кредитних коштів.

Свої зобов`язання відповідно до умов кредитного договору відповідач належним чином не виконувала, оскільки не повернула отриманої у Банку суми.

Із анкети-заяви, підписаної Банком та ОСОБА_1 вбачається, що в ній відсутні правила надання банківських послуг, тарифи обслуговування кредитних карт, а саме строк дії договору, процентна ставка, сума комісії, відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми тощо (а. с. 8).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками, пеню і штрафи.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 10.10.2013, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку як невід`ємні частини спірного договору, положеннями яких передбачені процентна ставка за користування коштами, пеня за несвоєчасне погашення кредиту, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача заборгованості по процентах та неустойки, суд виходив з того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання ОСОБА_1 кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), комісії, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Тому, на думку суду, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

За таких обставин суд дійшов висновку, що для стягнення на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відсотків за користування кредитними коштами, пені, штрафів, оскільки в матеріалах справи немає даних щодо прийняття боржником умов і тарифів кредитування, правові підстави відсутні, а тому з ОСОБА_1 підлягає стягненню лише тіло кредиту у сумі 2180 грн. 58 коп.

При цьому місцевий суд послався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17.

На підставі ст. 141 ЦПК України суд здійснив розподіл судових витрат відповідно до задоволених вимог.

З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд.

Так, за змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода.

Частиною 1 статті 634 вказаного Кодексу встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З Постанови Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 вбачається, що якщо Правила надання банківських послуг та Тарифи обслуговування кредитних карт не містять підпису боржника, то з огляду на їх мінливий характер, їх не можна вважати складовою кредитного договору, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо ним підписана, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові вказує, що оскільки підписана лише заява-анкета, яка не містить детальних умов договору, а Правила надання банківських послуг та Тарифів обслуговування кредитних карт не містять підпису боржника, тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Посилання апелянта на те, що суд безпідставно звільнив боржника від сплати відсотків та неустойки з урахуванням того, що відповідачем не заявлялись позовні вимоги про визнання вказаного кредитного договору недійсним або нікчемним, відповідач відзиву на позов не подала та жодним чином не спростувала доводи позивача, а також що звільнення боржника від сплати відсотків за кредитним договором, який є дійсним та не оспорений сторонами, може становити економічну небезпеку для країни, та призведе до неможливості здійснювати виплату відсотків за депозитними договорами та іншими обов`язковими платежами, є безпідставним та не свідчить про наявність підстав для задоволення позову. Позивач не надав доказів на підтвердження вимог про стягнення відсотків та пені за користування кредитом, оскільки анкета-заява таких умов не містить.

Доводи апеляційної скарги про те, що під час підписання анкети-заяви від 10.10.2013 року відповідач погодилась з умовами та правилами надання Банком послуг, які разом з цією заявою, зразками підписів складають змішаний договір банківського рахунку і кредитного договору, і що користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловила свою згоду з формою договору та його умовами, тому відсутність підпису відповідача на відповідних Тарифах, Умовах та правилах не свідчить про неукладення договору, суперечать судовій практиці та вимогам Закону. Позивач не надав доказів укладання договору щодо основних умов договору у письмовій формі.

Аналогічно безпідставним є твердження апелянта про те, що саме по собі посилання на неознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин; у договорі приєднання підписів відповідача під публічними розміщеними Умовами та правилами закон не вимагає і при вирішенні даного спору суд першої інстанції мав виходити із положень ст. ст. 634, 1054 ЦК України.

Твердження АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що доказів того, що відповідача було ознайомлено з іншими Тарифами та/або Умовами та правилами, ніж ті, що долучені до позовної заяви, відповідачем не надано, тому у суду першої інстанції не було правових підстав не брати до уваги саме ті Тарифи, Умови та правила, що долучені Банком до позовної заяви, апеляційний суд до уваги не бере. Так, звертаючись до суду з позовом, позивач у позовній заяві має довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Посилання Банку на те, що рішення суду щодо не ознайомлення відповідача з Тарифами, Умовами та правилами ґрунтується на припущеннях, що заборонено ч. 6 ст. 81 ЦПК України, є безпідставним в силу того, що вказана норма права стосується доказування, тобто зазначення учасниками справи всіх фактів, що мають значення для правильного вирішення спору. Суд, в свою чергу, наділений обов`язком оцінити зібрані у справі докази.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що місцевий суд ухвалив рішення, нехтуючи засадами змагальності сторін, засадами доказовості позицій обох сторін судового спору. Судом першої інстанції була надана мотивована оцінка аргументам, наведеним учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, а також докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення, як того вимагає цивільно-процесуальний закон. Суд першої інстанції оцінив наявні в матеріалах справи докази відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України.

Посилання Банку на те, що місцевий суд, замість посилань на факти, в обґрунтування рішення послався на судову практику Великої Палати Верховного Суду - постанову від 03.07.2019 у справі №342/180/17, яка не є і не може бути доказовою базою у справі, не є підставою для скасування судового рішення. Так, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Не може бути підставою для скасування рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі посилання апелянта на те, що місцевий суд своїм рішенням призводить до нехтування принципами платності кредитного договору, наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, банку та порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави. Вказане є загальним висновком і не може бути підставою для скасування конкретно оскаржуваного рішення. В силу ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Аргументи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про обґрунтованість позову, а стосуються переоцінки доказів.

Доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки судове рішення правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Заочне рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 25 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне судове рішення складено 20 лютого 2020 року.

Судді А.В. Купельський

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк