БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 2/356/113/20
Справа № 460/3989/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" лютого 2020 р. Березанський міський суд Київської області у складі:
головуючого судді Капшученко І. О.
за участю секретаря Харченко Ж. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Березанського міського суду Київської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

30.01.2020 до Березанського міського суду Київської області в порядку п. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 31 ЦПК України надійшла цивільна справа за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення боргу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач - ОСОБА_1 , проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 як військовослужбовець військової служби за контрактом у період з 01.09.2016 по 22.09.2017. Наказом командира кадру 63 окремої механізованої бригади (по особовому складу) від 23.11.2018 № 35-РС відповідач був звільнений з військової служби у запас на підставі п. «и» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту. Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 244 від 23.11.2018 ОСОБА_1 був виключений із списків військової частини НОМЕР_1 з 23.01.2018 у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту. При звільненні за ОСОБА_1 залишився борг у розмірі 13 220 грн. за речове майно, яке не вислужило встановлені строки носіння у зв`язку зі звільненням, який було занесено до Книги грошових стягнень і нарахувань військової частини НОМЕР_1 . В добровільному порядку відповідач борг не погашає. Відтак, просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача суму боргу у розмірі 11 772,63 грн., а також сплачену позивачем при зверненні до суду суму судового збору у розмірі 1921 грн.
Ухвалою Ярмолинецького районного суду Львівської області від 12.09.2019 цивільну справу за вказаним позовом на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України передано за підсудністю на розгляд до Городоцького районного суду Львівської області.
Ухвалою Городоцького районного суду Львівської області від 23.10.2019 відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Ухвалою Городоцького районного суду Львівської області від 23.12.2019 цивільну справу за вказаним позовом на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України передано за підсудністю на розгляд до Березанського міського суду Київської області.
Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 30.01.2020 вказану цивільну справу прийнято до розгляду та ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
За правилами ч. 1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Сторони в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду (а.с.61,63). Причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.
За загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи вказані обставини, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, які належним чином повідомлені та в судове засідання не з`явились, не повідомили про причини своєї неявки на підставі ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч. 2 ст. 2 ЦПК України).
Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, дослідивши докази, суд прийшов до наступних висновків.
Згідно з ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
У відповідності до статті 125 Конституції України система судів загальної юрисдикції в Україні будується, зокрема, за принципом спеціалізації і визначається законом.
Так, ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
За змістом вказаної норми, інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у ч. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово наголошував, що, реалізуючи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
Прецедентними в цьому відношенні є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001, в яких зазначено, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулювання з боку держави.
Так, як визначено ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Отже, у порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових правовідносин, визначальними ознаками яких є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.
В той же час, статтею 5 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Ніхто не може бути позбавлений права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку (ч. 5 ст. 5 КАС України).
Завданням адміністративного судочинства, згідно з частиною 1 статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом пунктів 1-2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
Згідно з приписами ч. 4 ст. 5 КАС України суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, визначених Конституцією та законами України.
Справи, що відносяться до юрисдикції адміністративних судів, визначено статтею 19 КАС України.
Так, за змістом пункту 2 частини 1 цієї статті юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, а також звільнення з публічної служби.
Так, за визначенням п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи.
Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.
Указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.
Аналогічний правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 05.12.2018 у справі № 818/1688/16, висновки якої суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, та в якій остання відступила від попередніх висновків, викладених у постановах від 10.04.2018 у справі № 533/934/15-ц, від 20.06.018 у справі № 815/5027/15, від 03.10.2018, у справі № 755/2258/17, встановивши чіткі критерії визначення юрисдикції спорів щодо відшкодування шкоди/стягнення збитків, завданих особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби.
Крім того, вказана правова позиція узгоджується також з висновками Великої Палати Верховного Суду, наведеними в постановах від 12.12.2018 у справі № 804/285/16 та від 13.03.2019 у справі № 723/18/17.
Військова служба є публічною службою в розумінні п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України, публічно-правові спори з приводу прийняття, проходження, а також звільнення з якої відносяться до юрисдикції адміністративних судів згідно з п. 2 ч. 1 ст. 19 КАС України.
Так, судом встановлено, що відповідач проходив військову службу в Збройних Силах України, будучи зарахованим до особового складу військової частини НОМЕР_1 на посаду старшого механіка радіорелейної станції взводу зв`язку центру зв`язку тилового пункту управління польового вузла зв`язку кадру управління військової частини НОМЕР_1 , та наказом командира кадру 63 окремої механізованої бригади (по особовому складу) від 23.11.2018 № 35-РС був звільнений з військової служби у зв`язку з службовою невідповідністю в званні солдата як особа рядового складу в розумінні ч. 2 ст. 5 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
За таких обставин, спір про стягнення вартості виданих відповідачу предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, у зв`язку із звільненням останнього з військової служби за службовою невідповідністю, що є предметом позову, виник між органом державної влади, як суб`єктом владних повноважень, та фізичною особою, яка має спеціальний статус військовослужбовця, та пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, в тому числі, питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, відтак, є публічно-правовим та має розглядатись за правилами адміністративного судочинства.
За таких обставин, враховуючи викладені вище положення законодавства та встановлені судом фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
При цьому суд зауважує, що позивач не позбавлений права звернутися за судовим захистом в порядку адміністративного судочинства.
Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу (ч. 2 ст. 255 ЦПК України).
У відповідності до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 19, 200, 255, 258-261, 268, 353-354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Провадження в цивільній справі за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення боргу закрити.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на її апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає чинності після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через Березанський міський суд Київської області.

Суддя: І. О. Капшученко