Справа пр. №2/756/2786/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2020 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Андрейчука Т.В.,

за участю секретаря судового засідання - Лісовенка О.О.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Києві цивільну справу за позовом акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення

заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2019 року позивач акціонерне товариство "Укрсоцбанк" (далі - АТ "Укрсоцбанк") звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 серпня 2019 року позовну заяву АТ "Укрсоцбанк" прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі за вказаним позовом.

03 жовтня 2019 року Дніпровський районний суд м. Києва передав цивільну справу за позовом АТ "Укрсоцбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором на розгляд Оболонському районному суду м. Києва.

16 грудня 2019 року указана справа надійшла до Оболонського районного суду м. Києва та наступного дня була прийнята до провадження ухвалою судді Андрейчука Т.В.

Свої позовні вимоги АТ "Укрсоцбанк" обґрунтовувало тим, що 05 лютого 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" (далі - АКБ "Укрсоцбанк"), правонаступником якого є АТ "Укрсоцбанк", та ОСОБА_1 (до зміни прізвища - ОСОБА_3 ) укладено договір кредиту на купівлю автотранспортних засобів №380/295/08-А, відповідно до умов якого банком надано ОСОБА_1 кредит для придбання автомобіля у сумі 26878,00 доларів США на строк з 05 лютого 2008 року до 04 лютого 2015 року. Процентна ставка за користування кредитом була встановлена у розмірі 9% річних.

Цього ж дня для забезпечення виконання позичальником зобов`язань, взятих на себе за договором кредиту на купівлю автотранспортних засобів від 05 лютого 2008 року №380/295/08-А, АКБ "Укрсоцбанк", ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №380/53/08-Пор, згідно з яким ОСОБА_2 поручився за належне та своєчасне виконання позичальником ОСОБА_1 зобов`язань, які виникають з договору кредиту на купівлю автотранспортних засобів від 05 лютого 2008 року №380/295/08-А.

Позивач стверджував, що позичальник за час дії кредитного договору не дотримувалась його умов, своєчасно не повертала кредит, не сплачувала проценти за користування ним у розмірі та порядку, визначеному договором, допустила заборгованість у сумі 312413,92 грн, у тому числі заборгованість за тілом кредиту у сумі 159774,82 грн, проценти за користування кредитом у сумі 71546,98 грн, втрати від інфляції у сумі 57847,41 грн, три проценти річних від простроченої суми у розмірі 23244,71 грн.

АТ "Укрсоцбанк" просило суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за договором кредиту на купівлю автотранспортних засобів від 05 лютого 2008 року №380/295/08-А у сумі 71303,61 грн, що складається з пені у сумі 56923,61 грн, трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 14380,00 грн.

Відповідачі подали до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначили, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 16 січня 2015 року у справі №1603/14 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ "Укрсоцбанк" заборгованість за договором кредиту на купівлю автотранспортних засобів від 05 лютого 2008 року №380/295/08-А. Заборгованість сплачено ними у повному обсязі 08 липня 2015 року, а тому банк втратив право на нарахування пені та трьох процентів річних від простроченої суми. Також відповідачі просили суд застосувати до вимог банку позовну давність.

У зв`язку з припиненням АТ "Укрсоцбанк" судом відповідно до положень ст. 55 ЦПК України залучено акціонерне товариство "Альфа-Банк" (далі - АТ "Альфа-Банк") як правонаступника позивача.

Представник позивача АТ "Альфа-Банк" в судове засідання не з`явився, позивач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник позивача подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідачі та представник відповідача ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлялися, відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_1 подали заяву про розгляду справи за їхньої відсутності.

Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку.

Ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ст. 6, ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов`язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 05 лютого 2008 року між АКБ "Укрсоцбанк", правонаступником якого є АТ "Укрсоцбанк", та ОСОБА_1 укладено договір кредиту на купівлю автотранспортних засобів №380/295/08-А, за умовами якого банком надано позичальнику ОСОБА_1 кредит для придбання автомобіля у сумі 26878,00 доларів США на строк з 05 лютого 2008 року до 04 лютого 2015 року. Процентна ставка за користування кредитом була встановлена у розмірі 9% річних (а. с. 10-16).

Ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

05 лютого 2008 року для забезпечення виконання позичальником зобов`язань, взятих на себе за договором кредиту на купівлю автотранспортних засобів від 05 лютого 2008 року №380/295/08-А, АКБ "Укрсоцбанк", ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №380/53/08-Пор, згідно з яким ОСОБА_2 поручився за належне та своєчасне виконання позичальником ОСОБА_1 зобов`язань, які виникають з договору кредиту на купівлю автотранспортних засобів від 05 лютого 2008 року №380/295/08-А (а. с. 17-19).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

АКБ "Укрсоцбанк" належно виконало умови кредитного договору, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти у сумі 26878,00 доларів США.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Повернення кредиту та сплата процентів за користування ним повинно було здійснюватись шляхом сплати щомісячних платежів у терміни, визначені кредитним договором.

Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Однак ОСОБА_1 не виконувала взяті на себе за кредитним договором зобов`язання щодо своєчасного та у повному обсязі погашення кредиту, сплати відсотків за користування ним, допустила заборгованість зі сплати кредиту та процентів за користування ним.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якшо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

З аналізу наведених законодавчих норм вбачається, що пред`явленням вимоги до позичальника є як направлення йому вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, так і пред`явлення до нього позову.

Зважаючи на те, що позичальник ОСОБА_1 прострочила сплату частини кредиту, процентів за користування ним, у банку виникло право вимагати у позичальника дострокового повернення кредиту, процентів за користування ним.

Банк реалізував своє право на дострокове стягнення усієї заборгованості за договором кредиту на купівлю автотранспортних засобів від 05 лютого 2008 року №380/295/08-А шляхом звернення до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 16 січня 2015 року у справі №1603/14 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ "Укрсоцбанк" заборгованість за договором кредиту на купівлю автотранспортних засобів від 05 лютого 2008 року №380/295/08-А у сумі 81961,53 грн (а. с. 147-148).

Положеннями ч. 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки ст. 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва 20 травня 2015 року видано виконавчий лист №755/6246/15-ц на примусове виконання вищезгаданого рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, на виконання.

Виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 16 січня 2015 року у справі №1603/14 здійснювалось державними виконавцями відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві.

Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві Лазаревої А.О. закінчено виконавче провадження з виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 16 січня 2015 року у справі №1603/14 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-XIV у зв`язку з фактичним виконанням боржником ОСОБА_1 у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (а. с. 74). У цій постанові державним виконавцем зазначено, що заборгованість сплачена 08 липня 2015 року.

Ч. 4, ч. 5 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Преюдиціальність фактів ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони й інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судом в рішенні факти і правовідносини. Факти, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили не доводяться знову при розгляді інших цивільних справ, в яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27 липня 2018 року у цивільній справі №756/2209/17 за позовом АТ "Укрсоцбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, встановлено, що заборгованість позичальника ОСОБА_1 сплачено за договором кредиту на купівлю автотранспортних засобів від 05 лютого 2008 року №380/295/08-А у повному обсязі.

Таким чином, заборгованість за договором кредиту на купівлю автотранспортних засобів від 05 лютого 2008 року №380/295/08-А вважається погашеною з 08 липня 2015 року.

За приписами ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Оскільки заборгованість позичальника ОСОБА_1 сплачено за договором кредиту на купівлю автотранспортних засобів від 05 лютого 2008 року №380/295/08-А у повному обсязі 08 липня 2015 року, що встановлено рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27 липня 2018 року у цивільній справі №756/2209/17, зобов`язання за указаним договором припинене з 08 липня 2015 року.

Тобто після 08 липня 2015 року банк не вправі нараховувати пеню та три проценти річних. Натомість пеня та три проценти річних нараховані з 11 липня 2016 року, тобто після припинення зобов`язання за договором кредиту на купівлю автотранспортних засобів від 05 лютого 2008 року №380/295/08-А.

За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність відмовити АТ "Альфа-Банк" у задоволенні його позовних вимог.

Оскільки суд відмовляє в позові АТ "Альфа-Банк" в зв`язку із його необґрунтованістю, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, заява ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про застосування строку позовної давності судом не вирішується.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Андрейчук