Справа № 344/1230/17
Провадження № 22-ц/4808/207/20
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Горейко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Матківського Р.Й., Максюти І.О.

секретаря Маслей А.М.

з участю представника апелянта Рокетської С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене у складі судді Антоняка Т.М. 24 жовтня 2019 року в м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

27.01.2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 27.11.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем заяви. За умовами вказаного договору позичальник отримав кредит у розмірі 21 600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає договір про надання банківських послуг.

ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 31.12.2016 року утворилась заборгованість в розмірі 17 974,19 грн., з яких: 491,02 грн. - заборгованість за кредитом, 12 989,16 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 3 400 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 250 грн. - штраф (фіксована частина) та 844,01 грн. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на наведене, позивач просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та витрати по оплаті судового збору в розмірі 1 600 грн.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 24 жовтня 2019 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 491,02 грн. непогашеного тіла кредиту за кредитним договором б/н від 27.11.2007 року та 48 грн. витрат по оплаті судового збору.

В решті вимог позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що між сторонами дійсно був укладений кредитний договір, однак сторони не обумовили в письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, тому підставними є лише вимоги про стягнення з ОСОБА_1 отриманого ним та непогашеного тіла кредиту в розмірі 491,02 грн., а в решті вимог позову слід відмовити.

Не погодившись з рішенням суду в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення процентів та штрафів, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилається на неналежне дослідження судом письмових доказів та обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема зазначає, що ухвалюючи рішення в оскаржуваній частині, суд першої інстанції не врахував положення ст. 1054 ЦК України, якою визначено поняття кредитного договору та згідно якої за кредитним договором позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; положення ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відповідно до якої надання безпроцентних кредитів забороняється, за винятком передбачених законом випадків, а також положення ч. 1 ст. 1048 ЦК України про те, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, і якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Отже, судом не враховано, що основними вимогами банку до боржника за кредитним договором є повернення наданих кредитних коштів та отримання процентів за їх користування.

Встановивши, що позивач надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні процентів за користування кредитом та штрафів, враховуючи, що в заяві позичальника від 06.12.2007 року сторони погодили базову відсоткову ставку - 1,9% на місяць та нарахування штрафів.

Крім того, апелянт вважає безпідставним посилання суду на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, оскільки викладений у ній висновок зроблений у іншій конкретній справі та за інших правовідносин сторін, коли відповідачем заперечувалися умови договору як погоджені між сторонами у належний спосіб. Вказує, що у даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, як і не оспорювалося укладення чи не укладення кредитного договору, тому вказані обставини свідчать про його згоду з усіма умовами цього договору.

З наведених підстав апелянт просить рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення з відповідача процентів та штрафів скасувати та задовольнити вимоги банку в цій частині. В іншій частині рішення залишити без змін.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримала з наведених у ній мотивів.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та день розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Причину неявки суду не повідомив.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 491,02 грн. непогашеного тіла кредиту за кредитним договором б/н від 27.11.2007 року та відмови в задоволенні вимог про стягнення пені та комісії сторонами не оскаржується, а тому в силу ч. 1 ст. 367 ЦПК України в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта, вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 27.11.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого в подальшому став ПАТ КБ «ПриватБанк», а на даний час є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем заяви, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 21 600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

В заяві зазначено, що відповідач ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 7, 109-110).

До кредитного договору банк додав копію Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 8-13).

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 31.12.2016 року становить 17 974,19 грн., з яких: 491,02 грн. - заборгованість за кредитом, 12 989,16 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 3 400 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 250 грн. - штраф (фіксована частина) та 844,01 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 4-6).

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, при укладенні кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Встановлено, що 27.11.2007 року ОСОБА_1 підписав заяву і таким чином уклав із банком договір про надання банківських послуг, за умовами якого отримав кредит у розмірі 21 600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжку картку (а.с. 7, 109-110).

Згідно даної заяви сторони погодили базову процентну ставку за користування кредитними коштами - 1,9% на місяць на залишок заборгованості.

Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, банк просив, окрім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема нараховані проценти за користування кредитом, пеню та комісію, а також штрафи за порушення термінів платежів.

Встановивши, що сторони обумовили в письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами в розмірі 1,9% в місяць (22,80% на рік), апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача нарахованих процентів за користування кредитними коштами.

Разом з тим, з довідки АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що термін дії останньої кредитної картки, виданої ОСОБА_1 за кредитним договором, закінчився в листопаді 2015 року (а.с. 125).

З даним позовом банк звернувся в суд в січні 2017 року.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

За таких обставин, у банку відсутні правові підстави для нарахування процентів за кредитним договором поза межами строку дії кредитної картки.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд вважає обґрунтованими вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентах за користування кредитом за період з 27.11.2007 року по 30.11.2015 року в розмірі 3 871,24 грн.

Щодо вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача штрафів, апеляційний суд виходить з наступного.

Як вбачається із заяви від 06.12.2007 року, сторони погодили відповідальність за порушення позичальником термінів платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більше ніж на 120 днів, у зв`язку з чим банк змушений буде звернутися до суду, у вигляді штрафу у розмірі 250 грн.+5% від суми позову (а.с. 7, 109-110).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Враховуючи, що АТ КБ «ПриватБанк» не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені та комісії, тобто не підтримує вказані позовні вимоги на стадії апеляційного оскарження, що виключає подвійну цивільну відповідальність за одне і те саме порушення, апеляційний суд вважає, що вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення штрафів, а саме: 250 грн. - штрафу (фіксованої частини) та 844,01 грн. - штрафу (процентної складової) підлягають задоволенню.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом та штрафів слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача 3 871,24 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом, 250 грн. штрафу (фіксованої частини) та 844,01 грн. штрафу (процентної складової).

В решті заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 24 жовтня 2019 року слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд вважає обґрунтованим рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача 491,02 грн. заборгованості по тілу кредиту та дійшов висновку про стягнення 3 871,24 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом, 250 грн. штрафу (фіксованої частини) та 844,01 грн. штрафу (процентної складової), то пропорційно розміру задоволених позовних вимог (30,36%) стягненню з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає 485,76 грн. судового збору за подання позовної заяви, а також, враховуючи пропорційність задоволених апеляційних вимог (35,26%), 846,24 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, а всього 1 332 грн. судового збору.

Частиною 6 статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 24 жовтня 2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентах за користування кредитомта штрафів скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження якого м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, , МФО 305299, - 3 871,24 грн. (три тисячі вісімсот сімдесят одну гривню 24 копійки) заборгованості по процентах за користування кредитом, 250 грн. (двісті п`ятдесят гривень) штрафу (фіксованої частини) та 844,01 грн. (вісімсот сорок чотири гривні 01 копійку) штрафу (процентної складової).

В решті заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 24 жовтня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 1 332 грн. витрат по оплаті судового збору.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча М.Д. Горейко

Судді: Р.Й. Матківський

І.О. Максюта

Повний текст постанови складено 21 лютого 2020 року