П О С Т А Н О В А

іменем України

18 листопада 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 13 липня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» доОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року позивач ТОВ «Кредекс Фінанс», назву змінено на ТОВ «Вердикт Капітал», звернувсядо суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що 18 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» і відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0, згідно якого АКІБ «УкрСиббанк» надав відповідачу ОСОБА_1 кредит для купівлі транспортного засобу в розмірі 19396 доларів США строком на 7 років із сплатою за користування кредитними коштами 14 % річних, а позичальник зобов`язався повернути отриманий кредит, сплатити проценти за користування коштами та виконати інші зобов`язання у строки і на умовах, передбачених договором.Поручителем позичальника є співвідповідач ОСОБА_2 , яка за договором поруки від 18 грудня 2007 року зобов`язалася відповідати перед банком за виконання позичальником зобов`язань по поверненню кредиту в повному обсязі.

Вказував, що ПАТ «УкрСиббанк», який є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», уклав 20 квітня 2012 року із ТОВ «Кредекс Фінанс», назву змінено на ТОВ «Вердикт Капітал», договір факторингу № 05/12, за яким відступив позивачу право вимоги за рядом кредитних та забезпечувальних договорів, в тому числі за кредитним договором № 0, укладеним із ОСОБА_1 . Посилався, що внаслідок укладення вказаного договору відбулася заміна кредитора і до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги до боржника ОСОБА_1 у розмірі, визначеному на момент відступлення права вимоги, в сумі 76752,70 грн., з яких тіло кредиту - 75537,92 грн., проценти - 1214,78 грн.

Посилаючись на неналежне виконання позичальником ОСОБА_1 своїх обов`язків по поверненню кредиту, просив стягнути солідарно із відповідачів на його користь борг за кредитним договором станом на 13 грудня 2017 року у розмірі 135865,26 грн., з яких тіло кредиту - 75537,92 грн., проценти на дату відступлення прав вимоги - 1214,78 грн. та нараховані проценти - 59112,56 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 13 липня 2020 року позов

задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» борг за кредитним договором у розмірі 135865,26 грн. та судовий збір у розмірі 2037,98 грн. У стягнені боргу із поручителя ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням, відповідач ОСОБА_1 одав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Скарга мотивована тим, що суд розглянув справу у його відсутність без повідомлення про час розгляду справи, оскільки повістки направлялися йому за іншою адресою, що порушило принцип рівності сторін в цивільному процесі. Судом не було з`ясовано істотні для справи обставини, зокрема те, що предмет застави автомобіль «Шкода Октавія» 2007 року випуску р.н. НОМЕР_1 у 2015 році було знято без його відома з обліку і реалізовано, однак кошти не зараховані на погашення кредиту. Суд не врахував відсутність у справі первинних бухгалтерських документів щодо видачі йому кредиту та його часткового погашення, позивачем не надано належного розрахунку заборгованості із зазначенням періоду нарахування, а сам розрахунок не є належним доказом існування боргу. Суд не звернув уваги, що позивачем не надано доказів переходу до нього права вимоги за кредитним договором у тому обсязі і на умовах, які вказані у реєстрі заборгованостей, що є необхідним для стягнення боргу у межах позовної давності. Суд не врахував відсутність доказів про його належне повідомлення як боржника про відступлення прав вимоги позивачу, а тому згідно ч.2 ст.517 ЦК України він має право не виконувати свого обов`язку новому кредитору до надання доказів переходу права вимоги. Вважає, що має місце прострочення кредитора, а тому на підставі ч.4 ст.613 ЦК України він не повинен сплачувати проценти за час прострочення.

Позивач ТОВ «Вердикт Капітал» отримав копію ухвали апеляційного суду про відкриття провадження і копію апеляційної скарги 01 жовтня 2020 року, що стверджується поштовим повідомленням про вручення рекомендованого відправлення, однак правом на подання відзиву не скористався.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 135865,26 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження,апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню

- 3 -

цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Справа розглядалася судом за правилами загального позовного провадження.

Згідно п.1 ч.2 ст.223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Колегією суддів встановлено, що справа розглянута судом першої інстанції у відсутність відповідача ОСОБА_1 , який не був належним чином повідомлений про дату і час розгляду, що свідчить про порушення судом норм процесуального права. Зокрема в матерілах справи міститься рекомендоване відправлення, адресоване відповідачу, яке повернуте з відміткою пошти про відсутність адресата (а.с.222), водночас цей лист відправлений на адресу: АДРЕСА_1 , хоча відповідач мешкає у АДРЕСА_2 (а.с.70) і за цією ж адресою отримував кореспонденцію та подавав заяви (а.с.140).

Згідно положень ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є в тому числі порушення норм процесуального права.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обгрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З огляду на приписи п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом обов`язкових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, поскільки суд допустив порушення норм процесуального права, розглянувши справу у відсутність відповідача ОСОБА_1 , який не повідомлений належним чином про дату, час і місце засідання суду і який обгрунтовує свою апеляційну скаргу такими обставинами.

При цьому, колегія суддів враховує, що належне повідомлення сторони про розгляд справи є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій принципу рівності сторін, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і про що неодноразово вказував у своїх рішенням Європейський суд з прав людини. Зокрема у справі «Лопушанський проти України» у зв`язку із розглядом справи у відсутність відповідача, який не був належно повідомлений, суд констатував, що не було дотримано принципу рівності сторін, гарантованого п.1 ст.6 Конвенції.

Окрім того, вирішуючи спір, суд допустив неправильне застосування норм матеріального права, яке полягає у наступному.

Судом встановлено, що 18 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» і відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0 з додатковою угодою № 1, згідно якого АКІБ «УкрСиббанк» надав відповідачу ОСОБА_1 кредит для купівлі транспортного засобу в розмірі 19396 доларів США строком до 18 грудня 2014 року із

- 4 -

сплатою за користування кредитними коштами 14 % річних, а позичальник зобов`язався повернути отриманий кредит, сплатити проценти за користування коштами та виконати інші зобов`язання у строки і на умовах, передбачених договором.

Надання кредиту передбачено шляхом перерахування суми кредиту на поточний рахунок позичальника (п.1.1.).

Повернення кредиту згідно п.1.2.2 договору передбачено шляхом внесення позичальником ОСОБА_1 щомісячних платежів за кредитом і процентами згідно графіку платежів (додаток № 1 та додаток № 2 до кредитного договору), однак відповідач кредит погашав частково, в результаті чого у нього виникла заборгованість.

Поручителем позичальника є співвідповідач ОСОБА_2 , яка за договором поруки від 18 грудня 2007 року зобов`язалася відповідати перед банком за виконання позичальником зобов`язань по поверненню кредиту в повному обсязі.

20 квітня 2012 року між ТОВ «Кредекс Фінанс», назву змінено на ТОВ «Вердикт Капітал», та ПАТ «УкрСиббанк», який є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», укладено договір факторингу № 05/12 (з урахуванням договору про внесення змін від 11 червня 2012 ркоу), за яким банк відступив позивачу право вимоги за рядом кредитних та забезпечувальних договорів, в тому числі за кредитним договором № 0, укладеним із ОСОБА_1 (а.с.35-40).

Відповідно до реєстру заборгованості боржників (додаток до договору факторингу № 05/12)ТОВ «Вердикт Капітал» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 76752,70 грн., з яких тіло кредиту - 75537,92 грн., проценти - 1214,78 грн. (а.с.43).

Також судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 25 березня 2019 року (справа № 759/9676/18), яке набрало законної сили, визнано припиненою поруку ОСОБА_2 за договором поруки від 18 грудня 2007 року, укладеним з АКІБ «УкрСиббанк» на забезпечення виконання кредитного догвоору № 0, укладеного з ОСОБА_1 .

Вирішуючи спір,суд першої інстанції прийшов до висновку, що позичальник ОСОБА_1 не виконав передбачених кредитним договором обов`язків по поверненню отриманих кредитних коштів шляхом внесення щомісячних платежів, після закінчення строку надання кредиту має заборгованість, чим у свою чергу порушує права позивача як нового кредитора, які підлягають до захисту шляхом стягнення боргу за кредитом на користь позивача.

При цьому суд виходив з того, що ТОВ «Вердикт Капітал» як новий кредитор відповідно до умов договору купівлі-продажу прав вимоги та вимог закону у встановленому законом порядку набув права вимоги до боржників за кредитним та іпотечним договорами.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися із визначеною судом сумою заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню, з наступних підстав.

Стягуючи борг за процентами в розмірі 60327,34грн., суд погодився і наданим позивачем розрахунком, згідно якого проценти нараховані за період по 13 грудня 2017 року включно (а.с.26-27), хоча строк дії договору закінчися 18 грудня 2014 року.

При цьому суд не врахував, що право банку нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом 18 грудня 2014 року строку кредитування, а нарахування процентів поза межами строку дії договору (строку кредитування) суперечить закону, зокрема ст.1048 ЦК України.

Такий правовий висновок Великої Палати Верховного Суду міститься у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), де Велика

- 5 -

Палата вказала, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (провадження № 14-154цс18).

Отже, суд невірно застосував положення ст.ст.1048, 1054 ЦК України.

Зазначені порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору в частині розміру боргу.

При цьому, колегія суддів враховує, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить доводів щодо незаконності рішення в частині розміру стягнутих процентів, проте, перевіряючи законність судового рішення за апеляційною скаргою, колегія суддів керується наступним.

Відповідно до приписів ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, дана норма покладає на суд прямий обов`язок вирішити справу у відповідності із приписами норм матеріального права незалежно від доводів апеляційної скарги.

Враховуючи, що при вирішенні спору суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, а саме ст.ст.1048, 1054 ЦК України, колегія суддів згідно ч.4 ст.367 ЦПК України вважає за необхідне вийти за межі доводів апеляційної скарги з метою дотримання норм матеріального права.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норми матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог до ОСОБА_1 ухвалене з порушенням норм процесуального і неправильним застосуванням норм матеріального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, колегія суддів прийшла до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав (ст.514 ЦК України).

Судом встановлено, що 18 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» і відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0 з додатковою угодою № 1, згідно якого АКІБ «УкрСиббанк» надав відповідачу ОСОБА_1 кредит для купівлі транспортного засобу в розмірі 19396 доларів США строком до 18 грудня 2014 року із сплатою за користування кредитними коштами 14 % річних, а позичальник зобов`язався повернути отриманий кредит, сплатити проценти за користування коштами та виконати інші зобов`язання у строки і на умовах, передбачених договором.

Також судом встановлено, що відповідач не виконав в повному обсязі передбачених кредитним договором обов`язків по поверненню кредиту шляхом внесення щомісячних платежів, після закінчення 18 грудня 2014 року строку надання кредиту має заборгованість, що у свою чергу відповідно до закону та умов кредитного договору порушує права нового кредитора, яким є ТОВ «Вердикт Капітал» згідно договору факторингу № 05/12 від 20 квітня 2012 року.

Дані права підлягають до захисту шляхом стягнення із відповідача боргу за кредитним договором у розмірі 101991,24 грн., з яких: 75537,92 грн. - тіло кредиту; 26453,32 грн. - проценти, обраховані станом на 18 грудня 2014 року.

Доводи апеляційної скарги про нез`ясування судом істотних для справи обставин, зокрема того, що належний відповідачу предмет застави автомобіль «Шкода Октавія» 2007 року випуску р.н. НОМЕР_1 у 2015 році було знято без відома скаржника з обліку і реалізовано, однак кошти не зараховані на погашення кредиту, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані.

В ході розгляду судом справи, який тривав більше двох з половиною років із січня 2018 року, відповідач, всупереч положенням ч.3 ст.12 ЦПК ст.81 ЦПК України, які покладають на сторону обов`язок довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надав ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції жодного доказу, який би підтверджував його доводи, а саме, що на заставний автомобіль у встановленому договором та законом порядку звернуто стягнення, чи що він переданий на реалізацію, або вже реалізований тощо.

Відхиляючи даний довід колегія суддів враховує, що провадження у справі відкрите ухвалою судді Святошинського районного суду м.Києва 11 січня 2018 року.

Відповідно до положень ч.3 ст.83 ЦПК України відповідачповинен подати докази разом з поданням відзиву на позов.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч.4 ст.83 ЦПК України).

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (ч.5 ст.83 ЦПК України).

Згідно ч.8 ст.83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом

- 7 -

строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

З матеріалів справи вбачається, що 14 листопада 2019 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, до якого не додав жодного доказу.

При цьому відповідач всупереч ч.4 ст.83 ЦПК України взагалі не повідомив у відзиві про намір подати чи отримати певні докази про зверенення стягнення на автомобіль, або про об`єктивні причини, з яких ці докази не може бути ним подано, а він просить їх витребувати (ст.84 ЦПК України).

За таких обставин посилання на нез`ясування судом вказаних обставин надумані та безпідставні.

Доводи апеляційної скарги про відсутність у справі первинних бухгалтерських документів щодо видачі скаржнику кредиту та його часткового погашення, відсутності належного розрахунку заборгованості із зазначенням періоду нарахування, а сам розрахунок не є належним доказом існування боргу, необгрунтовані.

Встановлено, що відповідач отримав кредит і придбав автомобіль «Шкода Октавія» 2007 року випуску р.н. НОМЕР_1 , про що він прямо вказав у відзиві на позов, зазначивши про існування між сторонами договірних відносин та часткове погашення ним кредиту (а.с.156-157), що у свою чергу доводить факт отримання ним кредитних коштів на придбання автомобіля.

Окрім того, наданий банком у письмовій формі розрахунок боргу позичальника ОСОБА_1 є належним, допустимим, достовірним та достатнім письмовим доказом (ст.ст.76-80 ЦПК України), на підставі якого установлено розмір боргу позичальника за кредитним договором. У вказаному розрахунку чітко зазначено розмір боргу на момент отримання позивачем права вимоги та послідуючі нарахування процентів (а.с.26-27). Розрахунок процентів відповідає умовам кредитного договору.

У випадку, якщо відповідач вважає, що зазначена позивачем сума боргу невірна, зокрема, борг за кредитом становить не 75537,92 грн., а іншу (меншу) суму, або що розрахунок процентів виконано невірно, то згідно ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, які покладають на сторону обов`язок довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, відповідач був зобов`язаний його спростувати, надавши свій розрахунок чи інші, передбачені ст.76 ЦПК України докази, на його спростування, зокрема квитанції, чеки, платіжні доручення тощо про сплату коштів, чого відповідачем не зроблено.

Самі лише посилання на неналежність даного доказу, як помилково важає відповідач, не є достатніми підставами для його неприйняття судом.

Відхиляючи даний довід колегія суддів враховує, що діюче процесуальне законодавство надає стороні широке коло можливостей для надання доказів чи спростування доказів, наданих іншою стороною, в тому числі згідно ст.106 ЦПК України відповідач мав можливість провести експертне дослідження за власною ініціативою на спростування розрахунку боргу, проте не зробив цього.

Згідно ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Твердження скаржника про те, що позивачем не надано доказів переходу до нього права вимоги за кредитним договором у тому обсязі і на умовах, які вказані у реєстрі заборгованостей, що є необхідним для стягнення боргу у межах позовної давності спростовуються матеріалами справи, в яких містяться належним чином завірена копія договору факторингу № 05/12 від 20 квітня 2012 року та копія договору про внесення змін від 11 червня 2012 року, укладені між ПАТ «УкрСиббанк» і ТОВ «Кредекс Фінанс», назву змінено на ТОВ «Вердикт Капітал», а також реєстр заборгованості боржників (додаток до

- 8 -

договору факторингу № 05/12 від 20 квітня 2012 року), за умовами яких до товариства перейшло право вимоги за рядом кредитних та забезпечувальних договорів, в тому числі за кредитним договором № 0, укладеним із ОСОБА_1 , які останнім не спростовані.

При цьому посилання у скарзі на необхідність стягнення боргу у межах позовної давності безпідставні, оскільки позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч.3 ст.267 ЦК України). Протягом розгляду даної справи, в тому числі при поданні неодноразових заяв про відкладення розгляду та при подачі відзиву на позовну заяву відповідач ОСОБА_1 не заявив суду про застосування строку позовної давності, а відтак підстави для його застосування відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що скаржник ОСОБА_1 як боржник не був повідомлений про відступлення права вимоги на користь позивача ТОВ «Вердикт Капітал» за кредитним договором № 0від 18 грудня 2007 року, а тому згідно ч.2 ст.517 ЦК України він має право не виконувати свого обов`язку новому кредитору до надання доказів переходу права вимоги безпідставні з огляду на таке.

По-перше, дана норма стосується несудового врегулювання, зокрема коли новий кредитор направляє вимогу про повернення боргу безпосередньо боржнику, який перед добровільним виконанням вправі вимагати надання доказів наявності права вимоги. При вирішенні спору в суді, наявність доказів переходу права вимоги до нового кредитора перевіряє суд у межах розгляду відповідного спору про стягнення боргу, що в даній справі і було зроблено.

По-друге, відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення цієї заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним (правовий висновок Верховного Суду України, у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 та постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2765цс15).

Отже, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Це ж стосується посилань скаржника на те, що має місце прострочення кредитора, а тому на підставі ч.4 ст.613 ЦК України він не повинен сплачувати проценти за час прострочення, які є необгрунтованими, бо як вище вказувалося ОСОБА_1 мав повертати кредит у будь-якому випадку або первісному, або новому кредитору, що є належним виконанням та у свою чергу свідчить про відсутність прострочення кредитора.

Відхиляючи даний довід, колегія враховує, що під час розгляду даної справи боржник ОСОБА_1 не надав суду доказів, що він був повідомлений про відступлення банком права вимоги позивачу, мав намір добровільно повернути борг новому кредитору, проте за його вимогою останній не надав йому доказів наявності права вимоги, що могло б свідчити про прострочення кредитора.

Решта доводів апеляційної скарги враховані судом при скасуванні рішення.

Даючи оцінку доводам відповідача, викладеним у апеляційній скарзі, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони

- 9 -

грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 13 липня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 апеляційний суд залишає без змін.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України у зв`язку із скасуванням судового рішення суд

змінює розподіл судових витрат і покладає на відповідача судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Окрім того, відповідно до ст.141, п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України, суд покладає на позивача витрати відповідача по оплаті судового збору за подачу апеляційної скарги пропорційно розміру задоволених вимог.

Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятидесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 13 липня 2020 року в частині задоволення позовних вимог скасувати і ухвалити нове, яким позов задоволити частово.

Стягнути із ОСОБА_1 (мешкає: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (місцезнаходження: 04053 м.Київ, вул.Кудрявський узвіз 5-б, ) борг за кредитним договором у розмірі 101991 гривню 24 коп. та судовий збір у розмірі 1527 гривень.

Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 13 липня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог залишити без змін.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 764 гривні 24 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: