КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 363/2945/20

провадження № 22-ц/824/14050/2020

20 листопада 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів :

судді-доповідача Кирилюк Г. М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру в Київській області, Реєстраційної служби Ірпінського міського управління юстиції Київської області, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 про скасування державної реєстрації земельних ділянок як об`єктів цивільних прав, скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки, відновлення інформації та зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвоката Климович Дар`ї Сергіївнина ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 24 вересня 2020 року в складі судді Чіркова Г. Є.,

встановив :

29.07.2020 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з вказаним позовом до Головного управління Держгеокадастру в Київській області, в якому просили визнати незаконними та скасувати накази Головного управління Держгеокадастру в Київській області щодо надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, затвердження проектів землеустрою та передачі у власність земельних ділянок, скасування державної реєстрації та права власності на земельні ділянки, зобов`язання відновити інформацію в Державному земельному кадастрі України у Київській області щодо виділених земельних ділянок із кадастровими номерами :32:165:0301, :32:165:0302, :32:165:0303.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 10 серпня 2020 року вказану позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків: зазначення в якості відповідачів осіб, яким на праві власності належать вказані земельні ділянки, суб`єкта, який здійснив реєстрацію права власності на спірні земельні ділянки з наданням для них копій позовної заяви з додатками, повного викладення обставин позову з зазначенням яким особам та на якій правовій підставі на даний час належать спірні земельні ділянки та вказати їх в позовній заяві в якості відповідачів, а також сплати судового збору за 127 вимог немайнового характеру, зазначення ціни позову та сплати судового збору по вимозі майнового характеру про скасування права власності на спірні земельні ділянки.

На виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху представником позивачів - адвокатом Климович Д. С. подано позовну заяву з зазначенням відповідачів - власників спірних земельних ділянок, Реєстраційної служби Ірпінського міського Управління юстиції Київської області. Зважаючи на те, що додатки до позовної заяви є надмірно великими за обсягом, остання просила відкрити провадження у справі без наявних додатків, надавши відповідачам можливість у відповідності до ч.7 ст.43 ЦПК України ознайомитися з матеріалами справи в приміщенні суду.

Позивачами залишено позовні вимоги щодо скасування реєстрації спірних земельних ділянок, таким чином судовий збір за вимоги немайнового характеру (43) складає 36 154,40 грн. Ціна позову за вимогу майнового характеру визначено в сумі 47 798, 10 грн.

Щодо сплати судового збору зазначила, що ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи, що підтверджується пенсійним посвідченням, а тому вона звільнена від сплати судового збору. Зважаючи на те, що ОСОБА_1 є пенсіонером за віком та переселенцем з тимчасово окупованих територій, а ОСОБА_3 є безробітною, доглядає за матір`ю інвалідом, судовий збір у розмірі, визначеному судом в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, значно перевищує не тільки 5 % від їх річного доходу, а і їх річних дохід. У зв`язку з цим просила суд звільнити ОСОБА_1 та ОСОБА_3 від сплати судового збору на підставі ст.2, п. 1 ч.1 ст.8 Закону України "Про судовий збір".

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 24 вересня 2020 року в задоволенні клопотання представника позивачів Климович Д. С. про звільнення від сплати судового збору ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 24 вересня 2020 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачам.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвокат Климович Д. С. просить скасувати ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 24 вересня 2020 року про повернення позовної заяви. Справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Вважає вказану ухвалу незаконною та такою, що постановлена передчасно та без дотримання вимог законодавства України з наступних підстав.

Суд першої інстанції не надав позивачам строк для сплати судового збору після відмови у задоволенні клопотання та того ж дня, 24.09.2020, постановив ухвалу про повернення позовної заяви через несплату судового збору в повному обсязі.

Суд першої інстанції, відкинувши аргументи представника позивача про надмірність доказів, не надав позивачам додаткового строку для подання цих документів, чим порушив їх право на судовий захист їхніх порушених прав.

Враховуючи, що подаючи клопотання про звільнення від сплати судового збору, особа вправі очікувати задоволення судом такого клопотання, що очевидно надає їй підстави не сплачувати судовий збір, тому одночасна відмова у задоволені клопотання про звільнення від сплати судового збору та визнання неподаною і повернення позовної заяви є невиправданим та порушує право на справедливий суд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до положень ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Визнаючи позовну заяву неподаною та повертаючи її позивачам, суд першої інстанції виходив з того, що останні не сплатили судовий збір у розмірі, визначеному Законом, а в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору було відмовлено у зв`язку з недоведеністю та необґрунтованістю. Крім того, представником позивачів до позовної заяви не додано копії додатків для всіх відповідачів. До початку функціонування в Україні Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи всі документи мають подаватися до суду в паперовому вигляді. Додатки до позову в електронному вигляді суду також не подано. Обсяг поданих суду додатків до позовної заяви не можна вважати надмірним ( 231 арк.), тобто таким, який значно ускладнює подання та направлення таких документів поштою в паперовому вигляді.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України).

Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Відповідно до ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається неподаною в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві ( ч. 3 ст.185 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

У § 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 04 грудня 1995 року, заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97 проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Враховуючи, що подаючи клопотання про звільнення від сплати судового збору, особа вправі очікувати задоволення судом такого клопотання, що очевидно надає їй підстави не сплачувати судовий збір, тому одночасна відмова у задоволені клопотання про звільнення від сплати судового збору та визнання неподаною і повернення позовної заяви є невиправданим, оскільки у разі відмови у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, суд може продовжити строк заявнику для сплати судового збору. Реалізацією особою процесуального права на подання клопотання про звільнення від сплати судового збору не може оцінюватись судом як невиконання вимог ухвали суду про сплату судового збору та мати наслідком повернення позовної заяви, оскільки це за процедурою порушує право на справедливий суд, гарантоване статтею 6 Конвенції.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 01 квітня 2020 року (справа №503/1904/16-ц).

За таких підстав, розглянувши клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про звільнення від сплати судового збору та відмовивши у його задоволенні суд не надав можливості особам, які з ним звернулись, відреагувати на позицію суду щодо вирішення заявленого клопотання.

Зважаючи на те, що представник позивача у своїй заяві про усунення недоліків позовної заяви не проігнорував вимогу суду про залучення відповідачів по справі з наданням копій позовної заяви з додатками, клопотав про врахування обставин надмірності таких доказів та відкриття провадження у справі без надання усіх додатків, суд першої інстанції не надав позивачам строк для їх подання після відмови у задоволенні цього клопотання

Таким чином, визнаючи позовну заяву неподаною та повертаючи її позивачам, суд першої інстанції неправильно застосував положення ЦПК України, Закону України "Про судовий збір" та ст.6 Конвенції.

Відповідно до положень ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи викладене, оскаржувана ухвала не може бути визнана законною і обґрунтованою та у відповідності до положень ч. 1 ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвоката Климович Дар`ї Сергіївнина ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 24 вересня 2020 року задовольнити.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 24 вересня 2020 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру в Київській області, Реєстраційної служби Ірпінського міського управління юстиції Київської області, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 про скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки, скасування права власності на земельні ділянки та зобов`язання вчинити певні дії направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк