Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1444/16-ц
Провадження №: 2/332/1487/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2020 р. Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Шалпегіної О.Л.,

за участю секретаря судового засідання Хіміч С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

12.05.2016 до суду надійшов позов ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 01.10.2010.

В обґрунтування позову зазначено, що 01.10.2010 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. За умовами вказаного договору позичальник отримав кредит у розмірі 250 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами» банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір про надання банківських послуг.

Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином перестав виконувати, внаслідок чого станом на 31.03.2016 утворилася заборгованість у розмірі 11100,54 грн., з яких: 248,80 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 6734,30 грн. - відсотки за користування кредитом; 3112,65 грн. - заборгованість за пенею і комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 504,79 грн. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на викладене, Банк просив суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11.07.2016 було задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 11100,54 грн. та судовий збір у розмірі 1378 грн. (а.с. 62-64).

Ухвалою суду від 16.10.2020 ОСОБА_1 було поновлено строк, встановлений для подання заяви про перегляд заочного рішення; заочне рішення від 11.07.2016 скасовано із призначенням розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 100).

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце його проведення був повідомлений у встановленому законом порядку, що підтверджується розпискою про отримання повістки про виклик до суду засобами поштового зв`язку (а.с. 219); причини неявки суду невідомі.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце його проведення були повідомлені у встановленому законом порядку (а.с. 107-108). Від представника відповідача - адвоката Кузьмінова Д.В. до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності сторони відповідача; у задоволені позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просили відмовити з підстав, викладених у заяві про перегляд заочного рішення (а.с. 220).

Дослідивши матеріали справи і надані сторонами докази, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

01.10.2010 між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 250 грн., шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 6).

У зв`язку із тим, що відповідач припинив виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, утворилась заборгованість.

Згідно з наданим Банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 31.03.2016 складає 11100,54 грн., з яких: 248,80 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 6734,30 грн. - відсотки за користування кредитом; 3112,65 грн. - заборгованість за пенею і комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 504,79 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 4-5).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Отже, під час розгляду справи підтверджено факт укладення між сторонами 01.10.2020 змішаного договору банківського рахунку і кредитного договору та отримання відповідачем кредиту у розмірі 250 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Також суд зазначає, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання, його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Під час розгляду справи встановлено та підтверджується наданими позивачем доказами, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Банку не повернуті, що свідчить про порушення його прав, тому суд дійшов висновків про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 248,80 грн.

Також під час розгляду справи встановлено, що у заяві позичальника від 01.10.2010 процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи (а.с. 8-31) не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 01.10.2010 шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у формі неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Суд також дійшов висновку про неможливість застосування до вказаних правовідносин правил ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПриватБанком в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Викладене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19).

На підставі викладеного, правові підстави для стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом - 6734,30 грн.; пені та комісії - 3112,65 грн., а також штрафів: 500 грн. - фіксована частина і 504,79 грн. - процентна складова, у цій справі відсутні.

За таких обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом 248,80 грн.

Відповідачем у цій справі зроблено заяву про застосування до спірних правовідносин позовної давності (а.с. 83-85).

З урахуванням правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 23.08.2017 у справі № 3-566гс17, якщо судом визнано позовні вимоги обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення ст. 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, де реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Статтею 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

З матеріалів справи випливає, що спірний кредитний договір був укладений між сторонами 01.1.0.2010 з кінцевим терміном повернення кредитних коштів, що відповідає строку дії картки.

З наданої позивачем інформації щодо руху коштів по кредитній картці, відкритій на ім`я відповідача № НОМЕР_1 за період з 01.10.2010 по 16.10.2020 випливає, що ОСОБА_1 з 27.10.2010 по 25.12.2012 використовував кредитні кошти та до 08.10.2012 здійснював часткове погашення заборгованості (а.с. 195-197). Автоматичне погашення простроченої заборгованості 02.10.2015 не може свідчити про переривання позовної давності, оскільки вказані дії не вчинялись відповідачем, а були проведені Банком самостійно в автоматичному режимі.

У зв`язку із тим, що відповідач припинив виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, з 31.12.2012 утворилась прострочена заборгованість, тобто Банк дізнався про порушення свого права. Однак, позов до суду Банком було подано лише у травні 2016 року (а.с. 2, 216).

Одночасно суд не бере до уваги як допустимий доказ і цій справі інформацію, надану Банком щодо перевипуску кредитної картки на ім`я відповідача зі строком дії до 09.2021 (а.с. 194), оскільки вказаний документ не містить інформації про дату перевипуску кредитної картки, дату її видачі ОСОБА_1 , розмір встановленого кредитного ліміту та підстави перевипуску і видачі нової картки позичальнику зі строком дії до 09.2021 за наявності кредитної заборгованості з 31.12.2012.

Більш того, надана позивачем інформація щодо руху коштів по кредитній картці, відкритій на ім`я відповідача за період з 01.10.2010 по 16.10.2020 стосується лише картки № НОМЕР_1 . Інформація по картці № НОМЕР_2 пов`язана лише із автоматичним погашенням заборгованості у березні та квітні 2020 року (а.с. 195-197).

Отже, хоча вимога Банку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом 248,80 грн. є обґрунтованою, між тим заявлена поза межами строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем, а тому вказані вимоги не підлягають задоволенню.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Банку про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з таких обставин.

У зв`язку із тим, що позов «ПРИВАТБАНК» залишено без задоволення, сплачений ним при звернені до суду із цим позовом судовий збір, відшкодуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 01.10.2010 у сумі 11100,54 грн. - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідкам апеляційного перегляду.

Суддя О.Л.Шалпегіна