Справа № 161/7693/19
Провадження № 2/161/362/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої - судді Плахтій І.Б.,

з участю секретаря судових засідань - Жаловаги І.П.,

позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, встановлення порядку спілкування з дитиною та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

08.05.2019 позивач ОСОБА_1 первинно звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів (а.с. 1-7). Позов мотивувала тим, що перебуває з відповідачем в шлюбі, який зареєстрований 04.04.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 336. В шлюбі народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На час звернення з позовом шлюбні відносини припинені, спільне проживання стало неможливим. Причиною розладу стала відсутність взаєморозуміння, неналежне ставлення відповідача до неї, небажання надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. В 2018 році вже зверталася до суду з позовом про розірвання шлюбу,однак тоді погодилась на примирення. Син залишається проживати з нею. Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. А тому просила, постановити рішення про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, стягнути з відповідача в її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 3000 грн. щомісячно до досягнення сином повноліття.

Ухвалою від 13.05.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, ухвалено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

28.05.2019 до суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог, в якій заявлено додаткову позовну вимогу - про визначення місця проживання малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю дитини, ОСОБА_1 за місцем проживання та реєстрації дитини за адресою: АДРЕСА_1 . Свою заяву мотивує тим, що відповідач самочинно, без її згоди, змінив місце проживання дитини способом насильного її утримання за місцем проживання відповідача, а також вказує на те, що дитина боїться батька і переконана, що спілкування дитини з відповідачем негативно позначається на здоров`ї дитини, оскільки відповідач є раніше судимим за ч.3 ст.185 та ч.2 ст.190 КК України 9 (а.с.11).

Ухвалою суду від 18.06.2019 прийнято вимогу позивача ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини до розгляду в межах даної цивільної справи, залучено до участі в цивільній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Службу у справах дітей Луцької районної державної адміністрації.

01.07.2019 від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач стверджує, що син фактично проживає не з позивачем, а з ним, з батьком, за адресою: АДРЕСА_2 . Окрім того, відповідач заперечує можливість визначення місця проживання дитини з матір`ю, оскільки, на його переконання, позивач ОСОБА_1 не займалась вихованням дитини, що призвело до суттєвого погіршення здоров`я останнього, наразі мати дитини, позивач, не виконує батьківських обов`язків з утримання дитини, не цікавиться станом здоров`я дитини, у зв`язку із чим просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини (а.с.20).

Крім того, 01.07.2019 від відповідача до суду також надійшла зустрічна позовна заява, в якій ОСОБА_2 просить визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ним, батьком, за місцем проживання та реєстрації батька, за адресою: АДРЕСА_2 , мотивуючи вказану вимогу тим, що ОСОБА_1 повністю ігнорує та не виконує свої батьківські обов`язки, а саме з утримання, лікування та виховання дитини, відмовляє у спільному утриманні дитини, не цікавиться процесами лікування дитини. Окрім того, ОСОБА_2 повністю заперечує факт насильного утримання дитини за своїм місцем проживанням, пояснюючи це тим, що мати ОСОБА_1 , бабуся дитини - ОСОБА_5 , після довгої розмови погодилась відпустити дитину з батьком. Вказує також, що ОСОБА_1 знала, що він, батько, разом із дитиною поїхали до санаторію, де дитина проходила обстеження та лікування. Додатково зазначив, що є учасником бойових дій та нагороджений грамотами та відзнаками за сумлінне виконання службових обов`язків і участь в антитерористичній операції (а.с. 23-55).

22.07.2019 від ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якій вона заперечує викладені у зустрічному позові позивачем пояснення щодо невиконання нею, ОСОБА_1 , своїх материнських обов`язків щодо утримання сина ОСОБА_6 , його лікування та виховання. Вказує, що з моменту звільнення з військової служби і по серпень 2018 року ОСОБА_2 працював періодично, з зароблених коштів певну суму віддавав на утримання дитини і її, але відразу їх забирав на власні потреби. Наголошує, що під час шлюбу фактично не мали спільних коштів для ведення господарства, а тому, на думку ОСОБА_1 , є достатні підстави вважати, що ОСОБА_2 не утримував сім`ю, а вона з сином були на фактичному утриманні її батьків. Коли в сина виявили захворювання, то вона займалась його лікуванням. Після того, як ОСОБА_2 дізнався про те, що нею було подано первинну позовну заяву, то почав її шантажувати, заявляючи, що покінчить життя самогубством (зробив зйомку того, як ріже собі вени і передав зображення на її телефон в режимі он-лайн), останній зловживає спиртними напоями, раніше судимий за вчинення злочинів, не має самостійного та постійного доходу, постійного місця роботи, схильний до суїциду, а тому просить у зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 відмовити, та визначити місце постійного проживання дитини з матір`ю за адресою, вказаною у клопотанні про збільшення позовних вимог (а.с.63-86).

19.07.2019 від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшла уточнена зустрічна позовна заява, в якій просить окрім визначення місця постійного проживання дитини ОСОБА_4 з батьком за адресою: АДРЕСА_2 , також встановити наступні способи участі ОСОБА_1 у вихованні сина ОСОБА_4 , а саме: зустрічі та спільні проведення часу: з 09:00 год. суботи до 18:00 год. неділі, І та ІІІ тижня місяця, спільний відпочинок у літній період протягом 14 днів., стягувати з ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ј частини всіх видів її заробітку, але неменше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно та до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 18.06.2019. Свої уточненні позовні вимоги мотивує тим, що при розгляді питання про визначення місця постійного проживання дитини, суд повинен виходити в першу чергу з інтересів дитини, а син ОСОБА_3 проживає разом із ним, батьком, в приватному будинку, де має окрему кімнату, спеціально для нього облаштовану: окреме ліжко, дитячу постіль, дитячий куточок з іграшками та книжками, що відповідають його віку та розвитку; дитина має окреме місце для прийняття їжі та прийняття гігієнічних процедур. Наголошує, що він як батько турбується про його психологічний, фізичний, духовний, розумовий та емоційний розвиток, слідкує за станом його здоров`я, весь вільний час проводить з сином, вони постійно спілкуються один з одним, граються, читають книжки, дивляться дитячі програми, разом їздили на відпочинок в дитячий санаторій, а син виявляє особливу прихильність до батька. До того ж вказує, що ОСОБА_1 є працездатною, має постійне місце роботи, фізично здорова, на утриманні інших дітей не має, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання свого сина, ОСОБА_4 у розмірі ј свого доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно (а.с.91-95).

Ухвалою від 30.07.2019 зустрічний позов ОСОБА_2 прийнято до спільного розгляду з позовом ОСОБА_1 , а вимоги позовів об`єднано в одне провадження.

05.08.2019 від ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву. У вказаній відповіді ОСОБА_2 вказує, що наразі він має постійне місце роботи в м. Луцьку, бажання брати активну участь у вихованні сина, не вживає спиртних напоїв та наркотичних засобів, розривати шлюб із ОСОБА_1 не бажає, щодо зустрічей матері з сином не заперечує, та наголошує, що визначення місця проживання дитини із матір`ю не є основним принципом, яким повинен керуватися суд при вирішенні такого питання, якщо встановлюються виняткові обставини (а.с.108-109).

В судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_7 вимоги позову підтримали в повному обсязі з викладених у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог підстав. Просили позов задовольнити. Додатково пояснили, що від народження дитина проживала за місцем проживання матері. Там же проживав відповідач, який спочатку проходив військову службу, а потім був на заробітках. Позивач в серпні 2018 року зверталась до суду з позовом про розірвання шлюбу, але позов був залишений без розгляду. З того часу проживають окремо. Дитина залишилась проживати з позивачем. Між позивачем і відповідачем існувала домовленість, що відповідач може забирати дитину і проводити час з сином тоді коли захоче, була навіть домовленість, що дитина може проживати в кожній із родин, як позивача так і відповідача, по тижню в кожній родині. Відповідач довго погрожував, що забере дитину з садочка і не віддасть, тому написала в садочок заяву, щоб дитину не віддавали батькові без її відому. В травні 2019 року відповідач забрав дитину на дві години і не повернув. З того часу відповідач ухиляється від повернення дитини матері, дитина плаче, хоче додому до позивача. Позивач працює з понеділка по п`ятницю з 8:30 год. до 17:30 год. Заперечували проти задоволення вимог зустрічного позову ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_8 в судовому засіданні вимоги первісного позову не визнали з зазначених у відзиві та зустрічній позовній заяві підстав. Додатково пояснили, що відповідач ОСОБА_2 намагався примиритися з позивачем, однак вона не йде на контакт. Дитина повинна жити з батьком. В батька дитини кращі умови проживання. Відповідач не заперечує, щоб позивач бачилася з дитиною. Поки дитина проживала з позивачем, вона сама вчиняла перешкоди його спілкуванню, написала заяву в дитячий садочок, щоб йому дитину не давали. Відповідач працює добу через дві, без відряджень. Коли працює в нічну зміну, то дитина залишається з його батьками. Коли не працює, то проводить час з сином, водить на атракціони. Постійно займається лікуванням дитини, оскільки у сина проблеми зі здоров`ям, возив в санаторій, та на обстеження в м. Київ. Просили задовольнити зустрічний позов.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Луцької районної державної адміністрації Дубовик В.В. в судовому засіданні пояснила, що службою розглядалася заява позивача ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини. За результатами розгляду цієї заяви є висновок. Надала суду копії матеріалів щодо розгляду заяви.

Заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, свідків, дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов висновку, що первісний позов підлягає до часткового задоволення, зустрічний позов до задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 04.04.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 336, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.6).

В шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 7).

Статтею 24 СК України установлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Загальна декларація прав людини у частині 2 статті 16 та стаття 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права містять положення, за яким шлюб не може укладатися без вільної і повної згоди сторін, що одружуються.

З вказаних положень закону вбачається, що однією із засад шлюбу є його добровільність. При чому, принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу (наявність вільної згоди) - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання.

В ході судового розгляду справи судом встановлено, що причини розладу шлюбних відносин сторін мають тривалий і глибинний характер. Позивач втратила почуття любові до відповідача. Між сторонами відсутні взаємовідносини, які є правовою основою шлюбу.

Заперечення відповідача щодо розірвання шлюбу не є переконливими, оскільки сторни тривалий час не проживають спільно, спільного господарства не ведуть, позивач уже не вперше звертається до суду з вимогою про розірвання шлюбу, відповідач не клопотав про надання строку для примирення, та, крім того, встановлені судом обставини життя сторін свідчать про формальність вжиття такого заходу.

З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, що мають істотне значення. А тому шлюб слід розірвати.

Що стосується, вимог обох позовів про визначення місця проживання дитини, то обставини, якими сторони їх мотивують, досліджуються судом одночасно, оскільки від вирішення цих вимог залежить послідовно вирішення вимог про стягнення аліментів.

Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Частиною 1 ст. 161 СК України установлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Судом встановлено, що на час звернення ОСОБА_1 з первинною позовною заявою 08.05.2019 син сторін ОСОБА_3 проживав з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

З довідки про склад сім`ї Гіркополонківської сільської ради від 21.05.2019 № 1092 (а.с.128) вбачається, що в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_9 , 1961 р.н. (голова д/г), ОСОБА_5 , 1971 р.н. (дружина), ОСОБА_1 , 1996 р.н. (дочка), ОСОБА_4 , 2015 р.н. (онук), ОСОБА_10 , 1994 р.н. (син).

З пояснень в судовому засіданні сторін встановлено, що 16.05.2019 відповідач ОСОБА_2 забрав дитину після садочка і в подальшому не повернув її до місця проживання матері. З того часу, дитина проживає з батьком за адресою: АДРЕСА_2 .

З довідки про склад сім`ї Гіркополонківської сільської ради від 26.03.2019 № 573 (а.с.122) вбачається, що в будинку за адресою : АДРЕСА_2 , уповноваженим власником якого є ОСОБА_11 , яка в будинку не зареєстрована, зареєстровані: ОСОБА_12 , 1959 р.н. (чоловік), ОСОБА_13 , 1990 р.н. (син), ОСОБА_14 , 1992 р.н. (син), ОСОБА_15 , 2002 р.н. (син), ОСОБА_2 , 1988 р.н. (син).

За заявою позивача комісією з прав захисту дитини проводилися заходи щодо розв`язання спору між сторона щодо місця проживання дитини (а.с.115-148).

Було обстежено умови проживання дитини за адресою: АДРЕСА_2 , в ході чого було встановлено, що умови проживання - задовільні, будинок двоповерховий, облаштований меблями, побутовою технікою нового зразка, дитина має окрему кімнату, в якій є місце для відпочинку та проведення дозвілля; дитина забезпечена сезонним одягом, взуттям та іграшками.

Одночасно було проведено обстеження житлово-побутових умов за місцем проживання матері дитини за адресою: АДРЕСА_1 , та встановлено, що умови проживання задовільні, квартира двокімнатна, в наявності усі комунальні зручні, для дитини облаштоване окреме спальне місце та куточок для ігор, в наявності є сезонний одяг, взуття, багато іграшок та дитячих книжок.

З педагогічної характеристики на вихованця Гіркополонківського ДНЗ №1 ОСОБА_16 від 12.07.2019 (а.с.117) вбачається, що дитина відвідує дитячий садок з вересня 2018 року, характеризується виключно позитивно, розвинутий для дитини відповідного віку. Мама та бабуся дитини докладали усіх зусиль , щоб він легше адаптувався в перші дні перебування в ДНЗ.

Робота з сім`єю також проводилась, а саме: проведено оцінку потреб сім`ї та встановлено, що матір та батько спроможні виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею.

На час вирішення спору позивач та відповідач мають постійне місце роботи. Позивач ОСОБА_1 працює в ТОВ «Волинь Трейд-Пак» укладальником-пакувальником, з посадовим окладом 4240 грн. (а.с.71). Відповідач ОСОБА_2 працює охоронником служби безпеки на ТОВ «Нектар», з окладом 4200 грн. (а.с.123).

З характеристики, наданої на позивача ОСОБА_1 за місцем проживання (а.с.129) вбачається, що вона характеризується з позитивної сторони, виважена, поганих звичок не має, дуже хвилюється за сина.

Відповідач ОСОБА_2 з 08.06.2014 по 01.09.2014 перебував в зоні АТО з організації та доставки гуманітарної допомоги, що підтверджується довідкою Київської міської спілки ветеранів Афганістану від 14.10.2014 №204 (а.с.48). З 31.08.2014 знаходився на польових зборах у ВЧ ПП В0624 відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с.49), нагороджений відзнакою Київської міської спілки ветеранів Афганістан орденом третього ступеня «Слава і честь» (а.с.50), грамотою ТВО начальника № спеціального відділу військової служби правопорядку (а.с.51), грамотою міського голови м. Щастя (а.с.52), відзнакою Президента України «За участь в антитерористичній операції» (а.с.53), з 31.05.2015 по 01.09.2015 та з 01.12.2015 по 11.02.2016 брав участь в АТО (а.с.54-55), надано статус учасника бойових дій (а.с.30).

По місцю служби та роботи відповідач характеризується позитивно (а.с.153-154).

З характеристики, наданої на відповідача ОСОБА_2 за місцем проживання (а.с.124) вбачається, що ОСОБА_2 як людина завжди впевнена в собі, не стриманий, не тактовний, не коректний в спілкуванні з посадовими особами та громадськістю. Не бажає чути дружину і не хоче, аби син проживав з матір`ю, безкомпромісний.

Висновком Луцької районної державної адміністрації Волинської області від 07.08.2019 №1528/27/2-19, як органу опіки та піклування, про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 встановлено, що батьки дитини, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , хоч і перебувають в шлюбі, однак проживають окремо. З моменту народження до ІНФОРМАЦІЯ_3 дитина проживала з матір`ю. ІНФОРМАЦІЯ_3 батько, без погодження з матір`ю змінив місце проживання дитини, а саме забрав дитину з дитячого садочка, з того часу дитина проживає з батьком. Громадянка ОСОБА_1 стверджує, що вона не погоджувала питання зміни місця проживання дитини, а також той факт, що її чоловік, ОСОБА_2 , чинить їй перешкоди у спілкуванні з дитиною.

Згідно Висновку Луцької РДА Волинської області, обоє батьків мають можливість та бажання належним чином виконувати свої батьківські обов`язки та створили умови для виховання та утримання дитини. Однак, враховуючи той факт, що дитина від народження проживала з матір`ю та з метою забезпечення найкращих інтересів та прав дитини, райдержадміністрація, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з матір`ю (а.с.115-149).

Свідок ОСОБА_17 (сусідка, вихователька з дитячого садочка) в судовому засіданні пояснила, що син сторін ОСОБА_3 , ходив в садочок до травня 2019 року. Приводили і забирали мама, бабуся зі сторони мами, іноді дід (мамин батько). Дитина була доглянута і ввічлива. Не бачила, щоб батько дитини приводив і не забирав сина з садочка. Не прийшов навіть на перше свято дитини. Один раз прийшов вчинив скандал, що йому не віддають дитину, але була заява мами. З травня 2019 року дитина числиться в садочку, але не ходить.

Свідки ОСОБА_18 (сусідка позивача) та ОСОБА_5 (хрещена мати позивача) в судовому засіданні пояснили, що від народження дитини сторони проживали в квартирі у батьків позивача, квартира двохкімнатна, позивач та відповідач з дитиною жили в непрохідній кімнаті, батьки позивача в прохідній. Батьки позивача називали його «ОСОБА_2». Відповідач був в АТО, потім їздив на заробітки. З дитиною постійно були позивач або її батьки, відповідач рідко проводив час з дитиною, позивач жалілася, що він ходить гуляє, а вона вдома. Не проживають спільно приблизно з серпня 2018 року.

Свідок ОСОБА_19 (бабуся позивача) в судовому засіданні пояснила, що відповідач вкрав дитину. Вона приїжджала додому до відповідача. В його сім`ї дитину тримають в хаті як в клітці, в дитячий садок не ходить, весь час в пісочниці біля хати, просився додому до мами, скучає.

Відповідач ОСОБА_2 в якості свідка в судовому засіданні пояснив, що стосунки з позивачем приховували, навіть реєстрацію шлюбу. Її батьки не хотіли їхнього шлюбу через його судимість. Після того як позивач завагітніла, вона стала проживати з батьками, до того жила у бабусі. На час вагітності позивача він був на службі, приїжджав у відпустку і був присутній при народженні дитини. Повернувся зі служби в квітні 2016 року, дитині було вже пів року. Жили спільно у батьків позивача. Там мало місця. Спочатку було терпимо поки дитина була маленька, як почав ходити, то складніше. Було неприязне відношення її батьків до нього, його ініціативи присікалися, був тиск на дружину, що разом жити не будуть. Він їздив в Польщу на заробітки. Заробив гроші на машину, яку потів використовував для заробітку. Батьки дружини пропонували переїхати жити в належних їм пів будинку, але там треба було багато роботи зробити. Тесть сказав, що якщо не будемо з дружиною разом жити, то вкладеного в ремонт ніхто не віддасть. То відмовився продовжувати там ремонт. Після того, як перестали жити разом позивач не забороняла бачитись з дитиною, але складались такі ситуації, що не міг бачитись. Як лежав в госпіталі, просив позивача привезти дитину, не привезла. Поїхав до неї сам, а її нема, хоча і домовлялись. Хотів на Новий Рік прийти, позивач сказала, що його не раді бачити, так само на день народження дитини. Одного разу йому не віддавали дитину в садочку, бо позивач написала заяву. Він подзвонив в поліцію, вони тоді домовилися, що позивач дозволить погуляти з дитиною. Після того, як теща віддала дитину погуляти, назад дитину не повернув. В той же вечір повідомив, що дитина залишиться з ним, позивач була категорично проти. Зараз дитина проживає з ним. Він не заперечує, щоб позивач бачилась з дитиною, але лише в його присутності, бо не знає, як дитина буде реагувати на спілкування з позивачем без нього, крім того, боїться, що вона не поверне йому дитини.

Свідок ОСОБА_11 (мама відповідача) в судовому засіданні пояснила, що прийняла невістку як доньку, її батьки не дозволяли їй з ним зустрічатися. Шлюб зареєстрували таємно, вона про це знала. Як почали жити разом він від`їжджав і приїжджав, був на родах. Сваха віддавала пів хати, почали там ремонтні роботи, син просив переписати хату на дитину, але віз і нині там. Зараз син весь свій вільний час приділяє дитині. Онук живе за рахунок батька, і вона з чоловіком допомагають. Дитина має свою кімнату, всі необхідні умови, велосипед, дитячий майданчик. До дитини приходили свати і бабуся. Позивач приходила з якимись людьми, син якраз тоді купав дитину, позивач викликала поліцію.

Свідок ОСОБА_5 (мама позивача) в судовому засіданні пояснила, що коли позивач та відповідач жили з нею, вона не помічала за зятем піклування про дитину, ігнорував, не вставав вночі як той плакав, рідко бавився. Діти жили в квартирі в непрохідній кімнаті з 2016 року по 2018 рік. Відповідач іноді нетверезий приходив, недостатньо забезпечував доньку. Вона дала їм ключі від хати на Цукровому, вони відразу загорілися робити реконструкцію. Але вона відчувала, що вони жити не будуть. В червні 2018 року почали дуже сваритися. Донька перший раз подала до суду на розлучення. Відповідач ліг в лікарню, після того донька сказала, щоб збирав речі і йшов. Поки дитина жила в сім`ї позивача ходив в садочок, відповідач бачився з сином, брав гуляти, ніхто не забороняв. Один раз брав на тиждень. 16.05.2019 відповідач забрав дитину з садочка на дві години і не привів. Подзвонила його мамі, і та сказала, що дитина тепер буде жити з ним, а ви в суд звертайтеся.

Тобто, з пояснень сторін та свідків, встановлено, що місце постійного проживання дитини було змінене відповідачем ОСОБА_2 без погодження з матір`ю дитини ОСОБА_1 .

З пояснень в судовому засіданні свідків зі сторони позивача вбачається, що у період до виникнення між сторонами спору щодо місця проживання дитини, відповідач не виявляв особливої турботи про дитину. Разом з тим, такі обставини частково можна пояснити об`єктивними причинами його частої відсутності за місцем проживання в зв`язку з перебуванням на службі, чи на заробітках.

З пояснень відповідача та свідка ОСОБА_11 вбачається, що після виникнення спору між сторонами щодо місця проживання дитини, зі сторони відповідача має місце явна демонстративна турбота про дитину.

Відповідачем було надано суду психологічну характеристику дитини (а.с.172-172), яка була складена за результатами психологічного дослідження дитини в присутності батька. Оскільки вказана характеристика є ситуативною, дослідження проводилося лише в присутності батька дитини уже після розлучення його з матір`ю, то суд вважає, що вона не може бути належним доказом у даній справі.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стороною відповідача в обґрунтування своїх вимог в порушення ст. 81 ЦПК України не доведено наявність будь-яких істотних обставин, що зумовлювали б недоцільність проживання малолітньої дитини разом із матір`ю, жодних доказів, які б негативно характеризували позивача, як матір суду не надано.

Покликання сторони відповідача на наявність кращих матеріально-побутових умов для проживання і виховання дитини в родині батька, на думку суду, сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини для проживання.

Разом з тим, суд вважає, що дії відповідача щодо різкої зміни постійного місця проживання дитини разом з матір`ю, суперечать принципу розумної турботи про дитину у поєднанні з обережною для психіки дитини увагою до неї.

Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що проживання дитини разом із матір`ю на даний час забезпечить найвищі інтереси дитини, стабільні та гармонійні умови її життя, а тому первісний позов в частині визначення місця проживання дитини з матір`ю слід задовольнити, в задоволенні вимог зустрічного позову в частині визначення місця проживання дитини з батьком слід відмовити.

У зустрічній позовній заяві відповідач ОСОБА_2 просить встановити способи участі позивача ОСОБА_1 у вихованні дитини. Однак, навіть той з батьків, з ким проживає дитина, законодавчо не наділений правом на звернення з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, наслідком якого є встановлення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Водночас, в силу вимог ч.2 ст.14 ЦК України суд не може на вимогу однієї з сторін примусити іншу сторону вчинити дії, які не є для неї обов`язковими.

Таким чином, суд дійшов висновку, що обраний відповідачем спосіб захисту порушеного права не відповідає способам захисту цивільних прав, визначених ст.ст.14, 16 ЦК України. Не визначений обраний позивачем спосіб захисту права і спеціальним законом.

Окрім того, даним рішення судом задовольняються вимоги позивача про визначення місця проживання дитини з нею. Рішення може бути оскаржене до суду вищої інстанції. А тому, заявлення будь ким із сторін вимоги про встановлення порядку спілкування з житиною є передчасними.

Таким чином, позовні вимоги зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 про встановлення порядку спілкування з дитиною не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.3 ст. 181 Сімейного Кодексу України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Оскільки судом визначено місце проживання дитини разом з матір`ю, позивачем у справі, то аліменти слід стягувати з відповідача в її користь на утримання дитини.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини і не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину.

Судом встановлено, що відповідач є здоровим, працездатним чоловіком, офіційно працевлаштованим, який отримує стабільний дохід, інших утриманців не має.

Позивачем за первісним позовом не доведені витрати відповідача, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи.

Разом з тим, суд вважає, що стан здоров`я дитини, яка потребує лікування, про що у матеріалах справи міститься достатньо доказів, повинен бути врахований при визначенні щомісячної суми аліментів в тій мірі, в якій це стосується аліментів.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що слід стягувати з відповідача ОСОБА_2 в користь позивача ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1 300 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Такий визначений судом розмір аліментів буде відповідати принципам справедливості і розумності відповідно до загальних засад регулювання сімейних відносин, закріплених у ст. 7 СК України.

Частиною 2 ст.184 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Оскільки, спеціального закону про індексацію аліментів не прийнято, а в Україні діє Закон України «Про індексацію грошових доходів населення», то розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі ч. 2 ст. 184 СК України підлягає індексації в порядку, передбаченому цим законом.

Таким чином обов`язок проведення індексації розміру аліментів, який визначений судом у твердій грошовій сумі, прямо передбачений законом, а саме, положеннями ст.184 СК України, що зобов`язує державного виконавця проводити таку індексацію автоматично, тобто без додаткового судового рішення.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

В зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір», понесені позивачем ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 17, 77, 78, 81, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 430 ЦПК України, на підставі ст.ст. 110, 112, 157, 158, 159, 160, 161, 180, 181,182, 183, 191 СК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженцем м. Луцьк, та ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженкою с. Гірка Полонка Луцького району Волинської області, зареєстрований 04 квітня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 336 - розірвати.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем проживання матері ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Стягувати з ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ) в користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на утримання сина ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1 300 (одна тисяча триста) гривень, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08 травня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Рішення суду в межах суми платежу аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Понесені позивачем ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору в розмірі 768,40 грн. відповідно до квитанції АТ КБ «ПриватБанк» № 0.0..1 від 08.05.2019 та в розмірі 768,40 грн. відповідно до квитанції ПАТ «Укрпошта» б/н від 28.05.2019 номер платежу компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, встановлення порядку спілкування з дитиною та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини -- відмовити.

Судові витрати за зустрічним позовом компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 14.02.2020.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій