Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/67/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.02.2020 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді-Надопта А.А.,

секретар судового засідання Онисько С.С.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: державний нотаріус Боричок К.В. про визнання права власності на земельну частку (пай),

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

Вимоги позову мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивача- ОСОБА_3 . Покійна володіла майновим (речовим) правом - правом на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Дяківського агропромислового і торгового підприємства.

Після смерті баби позивача, вказане право на земельну частку (пай) перейшло до діда позивача- ОСОБА_4 . Відповідні зміни до сертифікату про право на земельну частку (пай) було внесено 30.12.1999 року. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В. 21.12.1999 року за реєстровим №3297.

Дідо позивача ОСОБА_5 - помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

По смерті діда єдиним спадкоємцем належного йому майна став рідний батько позивача- ОСОБА_1 , який свідоцтво про право на спадщину не оформив.

Батько позивача ОСОБА_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Заповіт покійний не залишив. Позивач та відповідач (його мати) є спадкоємцями за законом першої черги.

Однак у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно державний нотаріус Боричок К.В. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом відмовила позивачу, що стверджується відповідною відмовою.

Через відсутність необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно позивач позбавлений можливості оформити прийняття спадщини у регламентованому порядку.

Позивач ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду письмову заяви про розгляд справи у її відсутності та про те, що вимоги заявленого позову визнає повністю.

Представник Виноградівської державної нотаріальної контори, будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явився.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивача- ОСОБА_3 (а.с.9). Покійна володіла майновим (речовим) правом - правом на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Дяківського агропромислового і торгового підприємства.

По смерті баби позивача вказане право на земельну частку (пай) перейшло до діда позивача- ОСОБА_4 . Відповідні зміни до сертифікату про право на земельну частку (пай) було внесено 30.12.1999 року. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В. 21.12.1999 року за реєстровим №3297 (а.с.13).

Дідо позивача ОСОБА_5 - помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10).

По смерті діда єдиним спадкоємцем належного йому майна став рідний батько позивача- ОСОБА_1 , який свідоцтво про право на спадщину не оформив. У той же час частиною 3 ст.1296 ЦК України регламентовано, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Батько позивача ОСОБА_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.11). Заповіт покійний не залишив. Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є спадкоємцями за законом першої черги.

Згідно положень ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За вказаних обставин за прийняттям спадщини я та моя мати звернулися до Виноградівської державної нотаріальної контори (відповідач мала намір відмовитися від прийняття спадщини на мою користь). Однак у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно державний нотаріус Боричок К.В. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу відмовила (а.с.14). Така ситуація обумовлена тим, що по смерті батька позивач, віднайти оригінал сертифікату про право на земельну частку (пай), який посвідчував належність майнових прав спадкодавцю, не вдалося.

Через відсутність необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно позивач позбавлений можливості оформити прийняття спадщини у регламентованому порядку.

Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Саме з вказаних підстав я змушений звернутися до суду з цією позовною заявою.

Відповідно до положень п.3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем.

Потреба такого способу захисту права власності як пред`явлення позову про його визнання виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється (п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон № 475/97-ВР), визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства; сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК.

Згідно ст.2 Закону України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно до приписів ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

З викладеного випливає, що право власності на спадкове майно спадкоємцем доведено, відтак, таке може бути успадковане позивачем.

Відповідно до приписів ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем у відповідності до вимог ст., ст. 13, 81 ЦПК України, було доведено належними та допустимими доказами обставини набуття ним права власності вказане нерухоме майно, а відтак позов підлягає до задоволення.

На підставі зазначеного та керуючисьст.,ст. 264, 265, 274 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканцем АДРЕСА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Дяківського агропромислового і торгового підприємства с.Неветленфолу Виноградівського району Закарпатської області) розміром 0,75 в умовних кадастрових гектарах.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Апеляційного суду Закарпатської області. Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ГоловуючийА. А. Надопта