головуючий у суді І інстанції Шум Л.М.
провадження № 22-ц/824/1805/2020
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 лютого 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Мостової Г.І.

суддів Слюсар Т.А., Волошиної В.М.,

при секретарі судового засідання Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 19 вересня 2019 року

у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання незаконною та скасування постанови, стягувач - ОСОБА_2 , -

в с т а н о в и в :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду міста Києва зі скаргою на дії головного державного виконавця Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання незаконною та скасування постанови від 13 червня 2019 року про відкриття виконавчого провадження серії ВП № 59308976 про примусове виконання виконавчого листа.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 19 вересня 2019 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання незаконною та скасування постанови.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд обґрунтував свої висновки тим, що у період звернення стягувача із заявою про відкриття виконавчого провадження, діяв саме трирічний строк пред`явлення виконавчого листа до виконання; станом на 13 червня 2019 року встановлений законом трирічний строк пред`явлення виконавчого документа до виконання стягувачем пропущено не було; у державного виконавця були відсутні підстави для його повернення, а отже постанова про відкриття виконавчого провадження від 13 червня 2019 року постановлена в спосіб та в межах наданих повноважень.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 19 вересня 2019 року, ухвалити нове судове рішення, яким скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувану ухвалу суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права, відповідно до статті 22 Закону України «Про виконавче провадження від 21 квітня 1999 року (в редакції від 18 січня 2013 року), виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року. Заявник просив розглядати апеляційну скаргу без його присутності.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частково задоволенню з огляду на таке.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (частина 1 статті 447 ЦПК України).

Відповідно до пункту а) частини 1 статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Апеляційного суду міста Києва від 19 травня 2010 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг та судові витрати у розмірі 1 924 024 грн 57 коп.

15 червня 2010 року Святошинським районним судом міста Києва видано виконавчий лист у справі № 2-136/2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу та судових витрат у сумі 1 924 024 грн 57 коп.

17 червня 2010 року старшим державним виконавцем Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-136 від 15 червня 2010.

21 грудня 2016 року старшим державним виконавцем Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Постановою встановлено, що до відділу надійшла ухвала Святошинського районного суду міста Києва від 28 вересня 2016 року про визнання виконавчого листа № 2-136/2010 від 15 червня 2010 року таким, що не підлягає виконанню.

Проте, ухвалою апеляційного суду міста Києва від 07 лютого 2017 року скасовано ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 28 вересня 2016 року про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

07 червня 2019 року до Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві надійшла заява ОСОБА_2 про прийняття до виконання виконавчого листа у справі № 2-136/2010.

13 червня 2019 року головним державним виконавцем виконавця Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження серії ВП № 59308976 про примусове виконання виконавчого листа № 2-136/2010 від 15 червня 2010 року.

22 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду міста Києва зі скаргою на дії головного державного виконавця Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання незаконною та скасування постановивід 13 червня 2019 року про відкриття виконавчого провадження серії ВП № 59308976 про примусове виконання виконавчого листа.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 30 липня 2019 року скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду та за відсутності клопотання про поновлення строків на подання скарги. Вказану ухвалу суду останній отримав 12 серпня 2019 року (а.с. 35-36).

16 серпня 2019 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Святошинського районного суду міста Києва зі скаргою на дії головного державного виконавця Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання незаконною та скасування постанови від 13 червня 2019 року про відкриття виконавчого провадження серії ВП № 59308976 про примусове виконання виконавчого листа. А також, на виконання ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 30 липня 2019 року заявив клопотання про визнання поважними причини пропуску строку на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця та просив поновити його (а.с. 4).

Заперечуючи проти скарги на дії головного державного виконавця, ОСОБА_2 посилався на те, що ОСОБА_1 не зазначено конкретних причин для поновлення строків для подачі скарги (а.с. 49).

За таких обставин, вбачається, що скарга ОСОБА_1 подана до суду з пропуском десятиденного строку, встановленого пунктом а) частини 1 статті 449 ЦПК України.

При зверненні до суду ОСОБА_1 заявив клопотання про поновлення строку на подання скарги на дії приватного виконавця.

Відповідно до статті 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 127 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу. Ухвалу про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Із системного аналізу вказаних норм права вбачається, що подану ОСОБА_1 разом із скаргою на дії державного виконавця заяву про поновлення пропущеного процесуального строку суд першої інстанції повинен був у порядку статті 127 ЦПК України розглянути без повідомлення учасників справи, постановивши відповідну ухвалу, після чого - вирішувати питання або про залишення скарги без розгляду (у разі відмови у поновленні процесуального строку), або про прийняття скарги до розгляду (у випадку поновлення пропущеного процесуального строку).

Аналогічна думка міститься у пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26 грудня 2003 року та у пункті 6 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-152/0/4-13 від 28 січня 2013 року про узагальнення судової практики розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Встановлено, що Святошинський районний суд міста Києва у порядку статті 127 ЦПК України питання про поновлення ОСОБА_1 строку на оскарження рішення державного виконавця не вирішив.

При цьому в описовій частині оскаржуваної ухвали суд першої інстанції не зазначив про наявність поданого клопотання про поважних причин пропуску скаржником строку на оскарження рішення державного виконавця (а.с. 71).

При таких обставинах, на думку колегії апеляційного суду, суд першої інстанції, не вирішивши питання щодо можливості поновлення пропущеного процесуального строку, передчасно розглянув скаргу ОСОБА_1 по суті, відмовивши у її задоволенні.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

При таких обставинах ухвала Святошинського районного суду міста Києва від 19 вересня 2019 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 276, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 19 вересня 2019 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст Постанови складено 21 лютого 2020 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді В.М. Волошина

Т.А. Слюсар