ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/2123/19 Номер провадження 22-ц/814/679/20Головуючий у 1-й інстанції Потетій А. Г. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,

при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 05 грудня 2019 року (дата складення повного судового рішення не вказана) в справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про захист прав споживача,

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства комерційного банку (далі - АТ КБ) «Приватбанк», про захист прав споживача, посилаючись на те, що в квітні 2019 року з-за кордону, за допомогою міжнародної платіжної системи РrivatМоnеу, на ім`я - ОСОБА_1 , було ініційовано переказ грошових коштів в розмірі 470 Євро.У міжнародній платіжній системі РrivatМоnеу платіжною організацією - є АТ КБ «Приватбанк». Позивач звернулася до відділення Банку за адресою: м. Одеса, вул. Італійський бульвар, 6. Для отримання коштів працівником відділення позивачу видано карту Приватбанку. Касир відділення Банку замість видачі грошових коштів готівкою через касу Банку, зарахувала їх на видану карту. Після перерахування грошових коштів, працівники Банку повідомили про те, що видача грошових коштів не можлива, причину не повідомили.

26 квітня 2019 року ОСОБА_1 направила до Банку запит про надання інформації, щодо причин та обставин не видачі їй переказу в сумі 470 Євро. Позивач 24 липня 2019 року звернулася до Національного банку України із скаргою на дії Банку та звернулася до відповідача з претензією про не виконання зобов`язань та видачу їй переказу в сумі 470 Євро. Проте, її вимога залишилась Банком без належного реагування та виконання.

29 липня 2019 року позивач отримала відповідь Банку на лист від 26 квітня 2019 року, в якому зазначено, що в АТ КБ «Приватбанк» за нею обліковується заборгованість по Кредитному договору №PLRMAU36720176 від 03 листопада 2007 року, тому грошові кошти за переказом направлено на погашення заборгованості.

Однак ОСОБА_1 не погоджує з наявністю в неї заборгованості оскільки заочним рішенням від 26 листопада 2008 року Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області задоволено позов Банку та стягнуто з неї заборгованість в розмірі 23 740 грн. та судові витрати. Дане заочне рішення було повністю виконане позивачем у зв`язку з чим 13 листопада 2014 року в.о. Начальника Ленінського ВДВС м. Полтава було завершене виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2 - 2100/08 виданого 29 грудня 2008 року Крюківським районним судом міста Кременчука Полтавської області.

Позивач 26 липня 2019 року звернулася до Банку з листом про видачу довідки про відсутність заборгованості по Кредитному договору. Проте, Банк у відповіді на звернення позивача - відмовив у видачі довідки мотивуючи наявністю заборгованості по Кредитному договору.

Крім того, ОСОБА_1 не надавала Банку будь-яких розпоряджень на списання грошових коштів в тому числі і за переказом в сумі 470 Євро.

Тобто АТ КБ «Приватбанк» не мав та не має будь - яких правових підстав для списання та не видачі коштів за переказом в сумі 470 Євро.

Внаслідок протиправних, безпідставних, необґрунтованих дій Банку, позивач зазнала фізичних страждань та душевного болю.

Відповідно до обставин справи, грошові кошти за переказом призначались на оплату ліків, проте внаслідок не видачі грошей Банком позивач була змушена шукати грошові кошти у знайомих. У зв`язку з тим, що вона вчасно не придбала ліки, стан її здоров`я погіршився.

Внаслідок протиправних та незаконних дій Банку, ОСОБА_1 позбавлена можливості достатнього соціально-побутового рівня життя. Банк тривалий час просто ігнорував її усні звернення та скарги, з боку працівників Банку не здійснювалось будь-яких дій на вирішення ситуації, що склалася. Весь час на адресу позивач з боку Банку лунають лише вимоги про погашення та погрози арештами грошових коштів та блокування виїзду за кордон. Внаслідок вище викладеного, в ОСОБА_1 значно погіршилося здоров`я та її психологічний стан, постійно відчуває почуття тривоги та невпевненості, підвищився тиск та почалися часті фізичні болі.

Просила стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на її користь кошти в розмірі 470 Євро, пеню - 1 315 грн, 06 коп. та моральну шкоду - 75 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 05 грудня 2019 рокупозов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано припиненим з 26 листопада 2008 року Кредитний договір №PLRMAU36720176 від 03 листопада 2007 року.

Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 470 Євро - суми переказу; 1 315 грн. 06 коп., що за офіційним курсом НБУ станом на 21 серпня 2019 року, еквівалентно 47 Євро - пені; 75 000 грн. - моральної шкоди.

Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 сплачений ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь держави судовий збір в сумі 2689 грн. 40 коп.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції його в апеляційному порядку оскаржило АТ КБ «Приватбанк». Просило рішення суду в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди скасувати, у задоволенні позову в цій частині відмовити.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального і процесуального права, позивачем не надано доказів на підтвердження її доводів щодо завдання моральної шкоди. Також вказує, що при визначені розміру відшкодування судом не враховано вимоги розумності і справедливості.

Доводи відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Щодо явки та позиції сторін в суд апеляційної інстанції

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, пославшись на доводи наведені у апеляційній скарзі.

ОСОБА_1 та її представник у судове засідання не з`явилися, надавши суду заяви у яких просять розглядати справу без їх участі, проти задоволення апеляційної скарги заперечують з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника АТ КБ «Приватбанк», перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Межі перегляду судового рішення

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині стягнення моральної шкоди, підстави для перегляду рішення суду першої інстанції в іншій частині відсутні.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що в квітні 2019 року з-за кордону, за допомогою міжнародної платіжної системи РrivatМоnеу, на ім`я - ОСОБА_1 , було ініційовано переказ грошових коштів в розмірі 470 (чотириста сімдесят) Євро.

У міжнародній платіжній системі РrivatМоnеу платіжною організацією - є АТ КБ «Приватбанк». Вище вказане підтверджується Свідоцтвом № 10, яке видано 19 липня 2010 року Національним банком України про узгодження правил системи переказу коштів РrivatМоnеу, платіжною організацією в якій є АТ КБ «Приватбанк».

Згідно статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», платіжна організація - юридична особа, що визначає правила роботи платіжної системи, а також виконує інші функції щодо забезпечення діяльності платіжної системи та несе відповідальність згідно з цим Законом та договором.

Правилами системи переказу коштів РrivatМоnеу, що розташовані в мережі інтернет за посиланням: https://privatbank.ua/ru/sistemу-denegmh-perevodov/newprivatmoneн передбачено, що платіжна організація системи РrivatМоnеу виконує такі функції (має обов`язки): надає послуги клієнтам по здійсненню грошових переказів системи РrivatМоnеу.

Враховуючи вище викладене, 24 квітня 2019 року, для видачі належних грошових коштів за переказом, позивач звернулася до відділення Банку в м. Одеса за адресою: м.Одеса, вул. Італійський бульвар 6.

Працівник відділення ОСОБА_2 повідомила позивачу про те, що видача грошових коштів за переказом можлива тільки для клієнтів Банку, що було в тому числі підтверджено начальником відділення ОСОБА_3 . Тому, працівник відділення ОСОБА_2 видала позивачу карту Приватбанку.

При цьому повідомляє, що отримуючи карту Банку позивач планувала отримати переказ готівкою - через касу Банку та не мала жодних намірів отримувати переказ на платіжну карту Банку.

Про вище вказані обставини позивач повідомив працівників відділення Банку.

Не дивлячись на вище викладене, касир відділення Банку - ОСОБА_4 , замість видачі грошових коштів готівкою через касу Банку, зарахувала їх на щойно видану їй карту, яка була нав`язана працівниками Банку.

Після перерахування грошових коштів, працівники Банку повідомили про те, що видача грошових коштів не можлива. При цьому, працівники не повідомили будь-яких обґрунтованих причин відмови у видачі переказу. Із слів працівників відділення Банку позивачу стало відомо, що причиною відмови у видачі грошових коштів стала наявність заборгованості перед Банком.

При цьому, будь-якої заборгованості перед Банком позивач не має.

24 липня 2019 року звернулася до Національного банку України із скаргою на дії Банку. У відповіді на скаргу Національний банк України визнав порушення Банком пункту 149 Інструкції про ведення касових операцій в Банках України, що затверджена Постановою Правління Національного банку України від 25 вересня 2018 року № 103 , в якому вказано, що операції з виплати готівки іноземної валюти фізичним особам за переказами без відкриття поточних рахунків здійснюється банком через операційну касу за наявності цієї валюти в повній сумі.

Законодавством України визначено граничний строк надання відповіді на звернення громадян.

Тоді як, відповідь Банку на лист від 26 квітня 2019 року позивач отримала лише 29 липня 2019 року. Із відповіді Банку дізналася про те, що в АТ КБ «ПриватБанк» за нею обліковується заборгованість по Кредитному договору №PLRMAU36720176 від 03 листопада 2007 року, тому грошові кошти за переказом направлено на погашення заборгованості.

Судом першої інстанції встановлено, що вище вказані твердження Банку є такими, що не відповідають чинному законодавству України та фактичним обставинам справи, а дії та бездіяльність Банку призвели до безпідставного та не обґрунтованого порушення її прав та законних інтересів.

Судом першої інстанції також встановлено, що 11 листопада 2007 року між ОСОБА_1 та Банком було укладено Кредитний договір №PLRMAU36720176 від 03 листопада 2007 року (надалі Кредитний договір).

Із змісту Кредитного договору вбачається, що кредит в розмірі 68 435 грн., було надано позичальнику на строк з 03 листопада 2007 року по 31 жовтня 2014 року, з яких: 46 850 грн. на придбання автомобіля CHERY SCR 7130S21 кузов № НОМЕР_1 ; 21 585 грн., сплату платежів за реєстрацію ТЗ та страхових платежів передбачених договором,

У зв`язку з тяжким матеріальним станом і неможливістю обслуговувати та погашати кредит, позивач за актом приймання автомобіля в рахунок погашення заборгованості по Кредитному договору 25 червня 2008 року передала Банку предмет застави: автомобіль CHERY SCR 7130S21 кузов № НОМЕР_1 , ДНЗ НОМЕР_2 .

У 2008 році Банк звернувся до Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області з позовною заявою до позивача про стягнення залишку суми боргу по Кредитному договору.

Заочним рішенням від 26 листопада 2008 року Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області (додаток № 14) задоволено позов Банку та стягнуто з неї заборгованість в розмірі 23 740 грн. та судові витрати.

Заочне рішення Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 26 листопада 2008 року було повністю виконане позивачем (додаток № 15). в зв`язку з вище викладеним 13 листопада 2014 року в.о Начальника Ленінського ВДВС м. Полтава було завершене виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2 - 2100/08 виданого 29 грудня 2008 року Крюківським районним судом міста Кременчука Полтавської області.

При цьому, судом першої інстанції зроблено висновок про те, що АТ КБ «Приватбанк» не мав та не має будь - яких правових підстав для списання грошових коштів та не видачі грошових коштів за переказом в сумі 470 (чотириста сімдесят) Євро.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що апеляційна скарга не містить доводів щодо спростування вищевказаних обставин, встановлених судом першої інстанції.

Позиція суду апеляційної інстанції

Щодо порушення права позивача

Аналізуючи матеріали справи колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що із урахуванням положень згідно статей 1, 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», положень ЦК України, зокрема, статей 190, 610, 653, 1071 ЦК України відповідач порушив права позивача.

Щодо підстав відшкодування моральної шкоди

Відповідно до частини 1 та пункту 9 частини 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.

Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин).

Згідно з частинами 1 та 2 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як передбачено частиною 1 статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.

Стаття 1167 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за спричинену моральну шкоду в позадоговірних відносинах, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням прав власності, передбачено також частиною 3 статті 386 ЦК України (у тому числі прав на інші права, зокрема права вимоги до банку про повернення вкладу).

Слід звернути увагу, що у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року справа № 216/3521/16 ц висловлена також правова позиція, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Статті 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» (у чинній редакції) прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Відтак, оскільки встановлено факт порушення прав споживача, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди оскільки порушення прав позивача призвело до моральних страждань, зокрема, психологічного дискомфорту, втрати душевної рівноваги, які були викликані порушенням її прав зі сторони ПАТ КБ «Приватбанк» щодо належних їй грошових коштів, а доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди спростовуються вищенаведеними обставина та матеріалами справи у їх сукупності.

Щодо розміру відшкодування моральної шкоди

Відповідно до частини 3 статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи характер правопорушення, а саме: розмір та тривалість не виплати коштів ОСОБА_1 ; глибину моральних страждань, які були викликані діями відповідача; ступінь вини відповідача, та беручи до уваги вимоги розумності і справедливості, колегія суддів приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню, має складати 15000 грн.

Щодо інших доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом норм матеріального права, вказуючи про відсутність вини відповідача.

Проте, вказані доводи не підтверджуються матеріалами справи та не дають підстави для відмови у задоволенні позову у частині стягнення моральної шкоди.

Так, за загальними правилами цивільного процесу кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 3 статті 12 ЦПК України).

ЦК закріплює презумпцію вини особи, яка вчинила правопорушення. Це означає, що вона вважається винною у завданні шкоди, невиконанні зобов`язання або іншому правопорушенні, оскільки не буде доведено іншого (стаття 614 та частина 2 статті1166 ЦК).

Із матеріалів справи вбачається, що позивач довела наявність моральної шкоди, в розмірі 15 000 грн., неправомірну поведінку відповідача, безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням шкоди, в той же час, відповідач не довів відсутність вини в заподіянні моральної шкоди.

Щодо результатів розгляду справи

Згідно частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно пунктів 1, 4 статті 376 ЦПК України підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Із урахування вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині стягнення підлягає зміні, а саме слід зменшити розмір моральної шкоди, що стягнути рішенням суду першої інстанції з ПАТ КБ «ПриватБанк»на користь ОСОБА_1 з 75000 грн. 00 коп. до 15000 грн. 00 коп.

Щодо судових витрат

За приписами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційною розміру задоволених позовних вимог.

За правилами частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове судове рішення, він відповідно, змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням суду з відповідача на користь держави стягнуто судовий збір в тому числі, що підлягав сплаті за подачу вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 2689,40 грн.

Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги слід зменшити розмір судового збору, що підлягає стягненню з акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь держави 2689 грн. 40 коп. до 922 грн. 08 коп.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 05 грудня 2019 року - змінити.

Зменшити розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користьОСОБА_1 з 75000 грн. 00 коп. до 15000 грн. 00 коп.

Зменшити розмір судового збору, що підлягає стягненню з акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь держави 2689 грн. 40 коп. до 922 грн. 08 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текс постанови складено 12 листопада 2020 року

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко