ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/4848/20 Номер провадження 22-ц/814/2249/20Головуючий у 1-й інстанції Гольник Л. В. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Одринської Т.В.

суддів: Карпушина Г.Л., Пікуля В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дітей за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Бущана Андрія Олеговича на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 06 серпня 2020 року

В С Т А Н О В И В :

У червні 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; вирішити питання стягнення судових витрат.

Позов мотивовано тим, що сімейне життя між сторонами не склалося, сім`я фактично припинила своє існування, сторони спільне господарство не ведуть. Позивач з дітьми переїхала проживати до своїх батьків, оскільки відповідач виставив їхні речі з квартири та змінив замки. Вказує, що відповідач матеріальну допомогу не надає, діти знаходяться на її утриманні.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 06 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дітей задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 червня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу в сумі 2350,00 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

Визначаючи розмір аліментів на дітей, місцевий суд виходив із принципу рівності прав і обов`язків батьків щодо дітей, розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також того факту, що відповідач, як батько дітей, зобов`язаний утримувати їх надаючи матеріальну допомогу у вигляді аліментів.

З вказаним рішенням суду не погодився ОСОБА_2 , в інтересах якого апеляційну скаргу подав його представник - адвокат Бущан А.О., в якій посилаючись на незаконність, необгрунтованість судового рішення, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в провадженні Октябрського районного суду м. Полтави, на момент ухвалення оскаржуваного рішення, знаходилася позовна заява позивачки про розірвання шлюбу між сторонами у даній справ. Зазначив, що ОСОБА_2 бажає, щоб діти проживали разом з ним, проте пред`явити зустрічний позов до відкриття провадження за позовом про розірвання шлюбу не було можливим, з огляду на діюче цивільне процесуальне законодавство. Вказує, що суд першої інстанції проігнорував його заяву про зупинення провадження у справі для надання можливості подати позов та зупинити провадження у справі про стягнення аліментів до визначення місця проживання дітей.

Вважає, що суд першої інстанції незаконно розглянув справу у першому судовому засіданні, чим порушив право відповідача надати пояснення суду щодо обставин справи. Окрім того, суд допустив порушення вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України, яка встановлює обовязок суду перенести судове засідання, у разі неявки відповідача чи його представника.

Зазначає, що суд першої інстанції не встановив факти , що мають значення для розгляду справи, а саме те, що відповідач постійно забезпечував і забезпечує сім`ю.

Вважає, що підстав для стягнення з нього аліментів не має, оскільки він добровільно забезпечує сім`ю. Вказує, що навіть якби суд мав підстави для присудження аліментів на дітей, він мав би їх присудити не від усіх видів доходу відповідача, а від середньої заробітної плати у м. Полтава, так як відповідач є фізичною особою - підприєммцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування.

Відзив до суду апеляційної інстанції позивачем не подано.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 274 ЦПК України спір, щодо стягнення аліментів розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_2 , є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (8, 9).

Частинами першою та другою статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу).

Згідно з частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до частини п`ятої статті 183 СК України той з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - 1/4, на двох дітей - 1/3, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Верховний Суд у своїй постанові по справі № 755/14148/18 від 25 вересня 2019 року зазначив про те, що суди при ухваленні своїх рішень про стягнення аліментів, насамперед, мають керуватися інтересами дітей, які мають право на достойний рівень матеріального забезпечення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН Про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою ВРУ № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У справі встановлено, що малолітні діти на час розгляду даної справи проживають разом з матір`ю та перебувають на її утриманні, у з в`язку з чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки такий розмір відповідає положенням частини п`ятої статті 183 СК України.

Відповідачем у даній справі не доведено, що він не має фінансової можливості сплачувати визначений судом розмір аліментів.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі про те, що при розгляді даної справи суд першої інстанції, безпідставно проігнорував його заяву про зупинення провадження у справі до вирішення питання визначення місця проживання дітей, не не заслуговують на увагу, оскільки встановлені обставини у справі щодо визначення місця проживання дітей, можуть бути підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами або іншого позовного провадження та не є підставою для зупинення провадження у даній справі.

Окрім того, доводи апелянта, про те, що судом допущено порушення норм процесуального права, оскільки справу розглянуто у першому судовому засіданні, є помилковими, оскільки відповідно до вимог ч. 4 ст. 274 ЦПК України спір, щодо стягнення аліментів розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, та може бути розгляний у першому судовому засіданні за наявними у справі матеріалами.

Відповідач був належним чином повідомлений про час розгляду справи, проте правом на подачу свої заперечень до суду не скористався.

ОСОБА_2 вважає, що підстав для стягнення з нього аліментів не має, оскільки він добровільно забезпечує сім`ю, оскільки оплачує комунальні послуги, забезпечує продуктами харчування та оплатив страхування здоров`я дітей. В сввою чергу, вказані доводи апелянта не підтвержують того, що він у добровільному порядку фінансово забезпечує своїх малолітніх дітей. З наданої апелянтом виписки з ПриватБанку по витратам по карті не вбачається, що ОСОБА_2 переказував кошти на рахунок позивачки саме на утримання дітей, такі платежі не є регулярними (за 2020 рік один платіж - 06.01.2020 року на суму 400 грн). Оплата комунальних послуг та придбання продуктів харчування, також не вказує що ці витрати направлені на забезпечення належних умов для розвитку дітей та достойний рівень їх матеріального забезпечення. Крім того, наявність рішення про стягнення аліментів не позбавляє права особи надавати матеріальну допомогу дітям добровільно.

Доводи апелянта, про те, що аліменти мали б бути стягнуті виходячи з розміру середньої заробітної плати у м. Полтава, так як він є фізичною особою - підприєммцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, є помилковими, оскільки вимоги ч. 2 ст. 195 СК України, у даних правовідносин не підлягають застосуванню. Вказані обставини враховуються при вирішенні питання про стягнення заборгованості по аліментах при виконанні рішення суду державним виконавцем.

Таким чином, колегія суддів за результатами апеляційного розгляду справи вважає, що висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного, всебічного та обєктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким судом надана відповідна правова оцінка.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, понесені апелянтом судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Бущана Андрія Олеговича - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 06 серпня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови складено 17.11.2020 року

Головуючий суддя Т.В. Одринська

Судді Г.Л. Карпушин

В.П. Пікуль