ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 660/500/19 Головуючий в 1 інстанції Каневський В.О.
Номер провадження 22-ц/819/149/20 Доповідач Орловська Н.В.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Орловської Н.В.,

суддів Кутурланової О.В.,

Майданіка В.В.,

секретар Литвиненко В.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 7 листопада 2019 року у складі судді Каневського В.О. у справі за заявою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Бурлай Дмитро Валерійович, заінтересована особа: Державна міграційна служба України, про встановлення факту постійного проживання на території України,
В С Т А Н О В И В :

2.05.2019р. ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Бурлай Дмитро Валерійович, звернувся до суду із заявою, уточненою відповідно до заяви від 12.05.2019р., просив встановити факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.
Заява мотивована тим, що заявник є громадянином України, народився в смт. Нововоронцовка Херсонської області та у 1974 році отримав паспорт громадянина СРСР. Іншого громадянства, у тому числі і Російської Федерації, не має. У 2017р. виявив відсутність вказаного паспорта, що позбавило можливості оформити пенсію за віком. Оскільки іншим способом неможливо підтвердити факт свого постійного проживання на території України, що є необхідним для оформлення паспорта громадянина України, просив встановити вказаний юридичний факт.
Рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 7 листопада 2019 року відмовлено у задоволені заяви про встановлення юридичного факту.
Судове рішення мотивоване тим, що надані заявником письмові докази спростовують доводи ОСОБА_1 про факт його постійного проживання в смт Нововоронцовка Херсонської області до 24 серпня 1991р. Крім того, заявником не надано інформації щодо реєстрації постійного проживання в України та не зазначено адреси місця свого фактичного проживання у зазначений у заяві період часу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на незаконність і необґрунтованість судового рішення, просить його скасувати із тих підстав, що судом не застосовані положення ч.1 ст.8 та п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство» та не враховано, що заявник є громадянином України за народженням у смт Нововоронцовка, постійно проживав та був зареєстрованим по АДРЕСА_1 . Паспорт громадянина СРСР отримав у 1974р., втрату якого виявив у 2017році.

Суд не надав належної оцінки довідками Нововоронцовського РС УДМС України в Херсонській області від 22.03.2019р. та від 17.09.2017р. про пересування ( а.с.3-5).

У відзиві на апеляційну скаргу Державна міграційна служба України заперечує її доводи, просить рішення суду залишити без змін, оскільки документально підтвердженим є той факт, що станом на 24.08.1991р. заявник на території України не проживав та зареєстрований не був. Упродовж періоду із 30.08.1982р. по 02.06.1991р. перебував на військовому обліку в «Печорскому ОГВК Коми ССР». Та знову став на такий же облік 15.07.1997р. За наявними у трудовій книжці записами вбачається, що заявник до 1999року постійно проживав і працював на території РФ. Згідно довідки Генерального консульства РФ в м. Одесі від 15.10.2018р. встановити належність ОСОБА_1 до громадянства РФ не є можливим. А тому вважає, що відсутні правові підстави для встановлення факту проживання в України заявника станом на 24.08.1991р.
Заслухавши доповідача, осіб, які приймають участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегією суддів встановлені такі обставини.

На день розгляду справи в судах підстави та порядок набуття громадянства України регулювалися нормами Закону України «Про громадянство» від 18 січня 2001 року № 2235-ІІІ (далі - Закон № 2235-ІІІ), відповідно до п. 1 та 2 ч.1 ст. 3 якого, громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.
Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року.
Судом встановлено і вбачається із матеріалів справи, що за правилами окремого провадження ОСОБА_1 просив встановити факт свого постійного проживання на території України станом на 24.08.1991р., необхідного для встановлення громадянства та отримання паспорта громадянина України.

Пунктом 8 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, який затверджений Указом Президента України від 27 березня 2001 року N215/2001, передбачено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 2235-ІІІ особа, яка станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Отже, встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24.08.1991р.) є підставою для оформлення належності до громадянства України.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в смт Нововоронцовка Херсонської області. У період часу із 1964р. по 1974р. постійно проживав у смт Нововоронцовка, а із 1978 по 1981 р. в м. Скадовськ Херсонської області.
Паспорт громадянина СРСР ОСОБА_1 виданий відділом внутрішніх справ Печорського міськвиконкому Комі АСРС 17 грудня 1987р. ( а.с.55) Крім того, перебував на постійному військовому обліку у Печорському ОГВК до 2 червня 1992 року ( а.с.56-58). За даними трудової книжки у період із 05.06.1989р. по 1.06.1992р. перебував у трудових відносинах із Печорським ПТУ№4, а з 2.06.1992р. по 17.10.1993р. проходив службу у військовій частині № НОМЕР_1 на посаді командира взводу. ( а.с.61-69).
Відомості про зареєстроване місце постійного проживання ОСОБА_1 станом на 24 серпня 1991р. заявник не надав та у своїх поясненнях у ході розгляду справи не посилався на можливі труднощі у отриманні ним такої інформації.
Наведені письмові докази із достовірністю підтверджують перебування у трудових відносинах за трудовим договором поза межами України та спростовують доводи заявника про постійне його проживання в Україні у цей же період часу, станом на 24 серпня 1991р. За викладених обставин суд першої інстанції надав належну оцінку доказам та дійшов вірного висновку про те, що факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991р. не підтверджений належними і допустимими доказами, що є підставою для відмови у задоволенні заявлених вимог.
Не спростовують цей висновок суду доводи апеляційної скарги про неналежну оцінку наданим довідкам Нововоронцовського РС УДМС України в Херсонській області від 22.03.2019р., оскільки зміст останніх свідчить про факт звернення 22 січня 2019р. ОСОБА_1 до уповноваженого органу про втрату паспорта громадянина СРСР зразка 1974р. Крім того, довідка від 17.09.2017р. видана громадянину РФ ОСОБА_1 , 1957 р. н. для подальшого слідування до Консульства РФ в України для отримання національного паспорта.
Оскільки висновки суду першої інстанції підтверджені належними доказами та відповідають нормам матеріального права, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 7 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції починаючи від дня складання повного судового рішення.
Дата складення повного судового рішення 20.02.2020р.

Головуючий _______________ Н.В.Орловська

Судді: _______________ О.В.Кутурланова

_______________ В.В.Майданік