Справа №333/7644/15-ц
Пр. №2/333/118/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Наумової І.Й.,

за участю секретаря судового засідання: Кунець В.В.,

представника позивача: Пархоменко Є.О.

представника відповідача: ОСОБА_1

розглянувши в судовому засіданні, в залі суду, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по кредитному договору, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (наразі його найменування АТ КБ «ПРИВАТБАНК») 19.10.2015 р. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 17744,15 грн. та судові витрати, посилаючись на те, що 10.11.2010 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір № б/н, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором. Однак відповідач ОСОБА_3 порушує вимоги кредитного договору, в зв`язку з чим станом на 31.08.2015 року утворилась заборгованість у сумі 17744,15 грн., яка складається з: 6535,71 грн. - заборгованість за кредитом; 8605,57 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1281,72 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 821,15 грн. - штраф (процентна складова), тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18.12.2015 р. вищевказані позовні вимоги задоволені повністю. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.03.2019 р. дане заочне рішення, за заявою відповідача скасоване, справу призначено до нового розгляду в поряду спрощеного позовного провадження, сторонам по справі встановлений строк для надання заяв по суті справи.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав зазначених в позові. Додатково зазначив, що в позові та розрахунку заборгованості помилково зазначено, що сума 1281,72 грн. - це заборгованість за пенею та комісією, оскільки дана сума є розміром заборгованості за пенею, по оплаті встановлених договором комісій відповідач заборгованості не має.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала відносно задоволення позовних вимог, вважає їх не обґрунтованими, також просила застосувати позовну давність до пред`явлених вимог. Відповідач відзиву на позовну заяву суду не надавав.

Суд, вислухав представників сторін, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 звернувся до AT КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 10.11.2010 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При цьому відповідач підписав не лише заяву від 10.11.2010 року, а й інформацію про умови кредитування від 10.11.2010 р. (а.с. 6) в якій визначені суттєві умови кредитного договору, як то відсоткова ставка за кредитом (2,5 % в місяць), встановлення порядку погашення кредиту щомісячними платежами (до 25 числа місяця, наступного за звітним), розмір пені за прострочення зобов`язання - це сума двох видів пені, а саме: 1-й вид пені = базова процентна ставка за договором/30 (нараховуються за кожен день прострочення); 2-й вид пені = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується 1 раз в місяць, при наявності прострочення по кредиту або процентів 5 чи більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше; інше. На підставі даної заяви відповідачу видана кредитна картка НОМЕР_1 , з терміном дії до 09.2014 р. (а.с. 125, 126). З виписки кредитного рахунку ОСОБА_3 , відкритого на підставі вищезазначеної заяви (а.с. 119-123), вбачається, що останній активно та систематично користувався даною кредитною карткою (здійснював покупку товарів, переведення коштів на інші карткові рахунки, знімав готівку через банкомати, періодично поповнював картковий рахунок), останній здійснений платіж - 20.01.2014 р.

Представником відповідача суду не надано доказів на спростування вищезазначених обставин.

З розрахунку заборгованості наданого банком вбачається, що станом на 31.08.2015 року відповідач має заборгованість у сумі 17744,15 грн., яка складається з: 6535,71 грн. - заборгованість за кредитом; 8605,57 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1281,72 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 821,15 грн. - штраф (процентна складова)(а.с. 3,4)

Представником відповідача під час судового розгляду не спростовано факту отримання відповідачем грошових коштів від банку та розрахунку заборгованості.

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що у результаті порушення позичальником ОСОБА_3 умов кредитного договору б/н від 10.11.2010 року, у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором. Визначаючи розмір заборгованості, який підлягає стягненню, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У статті 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений

обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За правилами статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до

статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, відповідно до якого якщо

кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною

п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Враховуючи, що строк кредитування за картковими рахунками встановлюється строком дії картки (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України

від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14), в даній справі він закінчився 30 вересня 2014 року, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відсутність правових підстав у банка нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом у цій цивільній справі, а тому після його закінчення банк мав право вимагати стягнення заборгованості за кредитним договором, що виникла виключно в межах строку кредитування, тобто за період з червня 2013 р. (початок виникнення заборгованості) по вересень 2014 р. (закінчення строку кредитування).

У частині стягнення пені за несвоєчасне погашення заборгованості, суд приходить до висновку про відсутність підстав для її стягнення в частині нарахування на відсотки після закінчення строку кредитування, оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, а тому необґрунтованою є вимога позивача про стягнення нарахованої на проценти неустойки за період з 01.10.2014 р. по 31.08.2015 р. (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, провадження № 14-10цс18).

З огляду на вищезазначене, загальна сума кредитної заборгованості за період з червня 2013 р. по вересень 2014 р., що виникла станом на 30.09.2014 р., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 8143,66 грн., до складу даної суми входять: заборгованість по тілі кредиту - 6535,71 грн.; заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами - 1407,95 грн., пені - 200 грн.

Враховуючи дату звернення позивачем до суду з даними позовними вимогами - 19.10.2015 р., строк кредитування за даними кредитними відносинами - до 30.09.2014 р. а також те, що відповідачем періодично погашалась кредитна заборгованість, чим переривалась позовна давність, останній платіж був здійснений відповідачем 20.01.2014 р. (без врахування автоматичного погашення кредиту банком без згоди позичальника, починаючи з 24.01.2014 р.), суд приходить до висновку, що позивач звернувся з даним позовом в межах строків загальної та спеціальної позовної давності, і посилання представника позивача про пропуск позивачем строку позовної давності не відповідає дійсності.

Враховуючи, що відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони

подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення (правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, від 11 жовтня 2017 року № 6-1374цс17.

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні

позовнимх вимог в частині стягнення штрафів.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на сплату судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме: у розмірі 558,94 грн.

Керуючись ст.ст.610, 611, 612, 1048, 1049, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України, ст. ст. 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, ст. 268 ЦПК, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по кредитному договору, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_2 , на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» () заборгованість за кредитним договором б/н від № б/н від 10.11.2010 року у розмірі 8143,66 грн. (вісім тисяч сто сорок три гривні 66 копійок), яка складається з: 6535,71 грн. - заборгованість за кредитом; 1407,95 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 200,00 грн. - заборгованість за пенею.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_2 , на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» () витрати на оплату судового збору в розмірі пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме: у розмірі 558,94 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений 24.02.2020 р.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя І.Й.Наумова