Справа № 333/5136/20
Номер провадження 2/323/764/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" листопада 2020 р. м. Оріхів

Суддя Оріхівського районного суду Запорізької області Мінаєв М.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІН-ТАЙМ» про стягнення суми боргу,

В С Т А Н О В И В:

10.11.2020 року до Оріхівського районного суду Запорізької області з Комунарського районного суду м. Запоріжжя за підсудністю надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 про стягнення з ТОВ «ІН-ТАЙМ» боргу в сумі 632053,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що в період з 18.12.2019 року по 24.02.2020 року, на підставі укладеного з позивачем договору про надання послуг з перевезення, відповідач за 49-ма деклараціями прийняв від позивача до перевезення вантажі для доставки одержувачам по всій території України на умовах післяплати, на загальну суму 632053,00 грн. Однак, отримуючи від одержувачів вантажів відповідну плату, відповідач її позивачу не передав, чим порушив низку норм чинного законодавства та договору між сторонами.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі за вказаною позовною заявою слід виходити з такого.

Відповідно до частини першої статті 24 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

У статтях 25, 26 цього ж Кодексу передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус ФОП сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Відповідно до частини другої статті 50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки - суб`єкта господарювання. Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських.

Про таке зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 916/1261/18.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Частина друга статті 55 Господарського кодексу (далі - ГК) України визначає суб`єктами господарювання: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які здійснюють господарську діяльність і зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Згідно з частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього кодексу.

Згідно із частиною другою статті 4 ГПК України юридичні особи та ФОП, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

У своїй позовній заяві позивач ОСОБА_1 зазначає, що є власником торгового знаку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », під яким здійснював продаж сільськогосподарських запчастин та комплектуючих певним фізичним особам. Це підтверджується також відомостями доданих до позовної заяви копій декларацій про прийняття вантажів для перевезення.

За загальнодоступними відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, позивач ОСОБА_1 має статус фізичної особи підприємця, основними видами діяльності якого є, зокрема, неспеціалізована оптова торгівля, оптова торгівля сільськогосподарськими машинами й устаткуванням, різні види роздрібної торгівлі.

За своєю правовою природою торговий знак (торговельна марка) це будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень, які придатні для вирізнення товарів (послуг), що виробляються (надаються) однією особою, від товарів (послуг), що виробляються (надаються) іншими особами.

З наведеного випливає, що торговельна марка є засобом, за допомогою якого суб`єкт господарювання вирізняє себе на ринку подібних товарів (послуг) серед інших суб`єктів господарювання.

Отже, оскільки позивач здійснював продаж та відвантаження товарів під певною торговою маркою, при цьому робив це на постійній основі та систематично, це вказує на те, що в розумінні ст. 3 ГК України він здійснював при цьому господарську (підприємницьку) діяльність - торгівлю.

Сукупність наведених обставин свідчить про те, що спір виник між двома суб`єктами господарської (підприємницької) діяльності з приводу виконання договору перевезення, який в даному випадку мав ознаки господарського договору.

Більше того, те, що позовна заява підписана та подана ОСОБА_1 саме як фізичною особою - підприємцем, підтверджується також і тим, що його підпис скріплений печаткою фізичної особи - підприємця. Всі додані до позовної заяви копії документів посвідчені підписом та печаткою ОСОБА_1 як фізичної особи - підприємця.

Нарешті, розрахунок суми заборгованості, доданий до позовної заяви, викладений на офіційному бланку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , а також підписаний ним та скріплений згаданою вище печаткою.

Відтак, є підстави для висновку, що й сам позивач при поданні позовної заяви виходив з того, що звертається як фізична особа - підприємець.

Той факт, що позивач у вступній частині позовної заяви, при зазначенні відомостей про себе не вказав на статус фізичної особи - підприємця, не спростовує наведених вище обставин.

Таким чином, спір за цим позовом є господарсько-правовим, підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, що виключає можливість відкриття провадження за правилами господарського судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суддя відмовляє у відкриття провадження у справі.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. 186 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

У відкритті провадження у справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІН-ТАЙМ» про стягнення суми боргу, - відмовити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, як у такій, що не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Роз`яснити позивачу право на звернення з відповідними позовними вимогами в порядку господарського судочинства до господарського суду Запорізької області.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду безпосередньо або через Оріхівський районний суд Запорізької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання, а у разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області М.М. Мінаєв