Борівський районний суд Харківської області

справа: № 614/851/20
провадження: 2/614/186/20
категорія: 69

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И

20.11.2020 Борівський районний суд Харківської області у складі судді Гуляєвої Г.М., розглянувши у судовому засіданні у смт. Борова Харківської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про зменшення розміру аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання

УСТАНОВИВ:

26.10.2020 ОСОБА_3 звернувся до Борівського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_4 , в якому просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь ОСОБА_4 на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з твердої грошової суми в розмірі 2000,00 грн. щомісячно до ј частини заробітку (доходу).

Позовні вимоги мотивовані наступними обставинами.

04.08.2020 Борівським районним судом Харківської обл. було ухвалено заочне рішення по справі №614/474/20 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини, яка навчається. Позов задоволено в повному обсязі.

Вказує, що його позиція як батька спрямована на досягнення спільного інтересу між ним та відповідачем щодо визначення розміру аліментів необхідних та достатніх для утримання їхньої спільної доньки.

З необхідністю утримання його неповнолітньої доньки, яка продовжує навчання він згоден, але вказує, що має ІІІ групу інвалідності, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 . На даний момент не працює, кожного місяця отримує пенсію по інвалідності, недостатньої для виплати аліментів в повному обсязі, тому сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. не має змоги.

Ухвалою судді від 03.11.2020 у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просить здійснювати розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечує, оскільки вважає, що позивач має змогу сплачувати присуджені судом аліменти на утримання їхньої повнолітньої доньки, яка продовжує навчання.

Відповідно до ч.3 ст.211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши наявні у матеріалах справи докази, встановив наступне.

Згідно копії заочного рішення Борівського районного суду Харківської обл. від 04.08.2020, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду 12.06.2020 і до закінчення навчання 30.06.2023, але не більше, ніж до досягнення нею 23-річного віку (а.с.9-10).

Відповідно до копії свідоцтва про народження, батьками ОСОБА_5 є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.11).

ОСОБА_3 має 3 групу інвалідності (загальне захворювання), що підтверджується копією посвідчення (а.с.13).

ОСОБА_3 знаходиться на обліку в Чутівському УСЗН та отримує державну соціальну допомогу як інвалід 3 гр. (лютий 2020 р. липень 2020 р. загальна сума 9902,00 грн.) (а.с.25).

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Частиною 2 ст.124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов?язків цивільного характеру.

Відповідно до ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. А отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Положення ст.141 Сімейного кодексу України регламентують, що мати і батько мають рівні права та обов?язки щодо дитини, а також розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов?язків щодо дитини.

Згідно ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно ч.1ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, в ч.1 якої вказано, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов?язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до п.20 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дітей суд враховує такі обставини: стан здоров`я та матеріальне становище повнолітніх дочки, сина; стан здоров`я й матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших дітей; можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дітьми; інші обставини, що мають істотне значення.

Правовідносини з обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, не є продовженням безумовного обов`язку батьків з утримання неповнолітніх дітей, так як ці правовідносини регулюються самостійними нормами матеріального права, якими вказаний обов`язок встановлений щодо обох батьків і залежить від їх умови можливості надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Так, на підтвердження своїх вимог щодо зменшення розміру аліментів, позивач в позові посилався на те, що його доходів при сплаті аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, не вистачає, оскільки він на даний час не працює, є інвалідом ІІІ групи.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Враховуючи те, що обставини, які наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України, на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, адже факт наявності у позивача того, що він є інвалідом 3 групи, не може слугувати самостійною підставою для зменшення їх розміру, та те, що розмір стягуваних аліментів за рішенням не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просив зменшити розмір аліментів з твердої грошової суми 2000,00 грн. до ј частини його заробітку (доходу), що становить 409,50 грн. (четверта частина державної соціальної допомоги інвалідам ІІІ групи, яку отримує позивач). Однак, вказана сума не відповідає прожитковому мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років, оскільки ст.7 ЗУ «Про державний бюджет на 2020 р.» від 14.11.2019 №294-ІХ встановлено відповідний прожитковий мінімум в розрахунку на місяць для основних соціальних і демографічних груп населення, в тому числі на дітей віком від 6 до 18 років, що складає 2 218 грн.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст.82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено підстав для задоволення позову, передбачених ст.192 СК України.

Аналізуючи наведене, суд не вбачає законних підстав для зменшення розміру аліментів.

Інших доводів та доказів на підтвердження своїх вимог, які б слугували підставою для зменшення розміру аліментів, суду надано не було.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Таким чином, згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст.43, 49, 141, 211, 258, 259, 263-265, 273, 274-279 ЦПК України, на підставі ст.ст.141,199,200 СК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги через Борівський районний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Гуляєва Г. М.