Ухвала

17 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 426/17191/17

провадження № 61-2797ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 25 липня 2019 року та постанову Луганського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганське обласне управління АТ «Ощадбанк» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило: стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 07 квітня 2006 року № 223/3д/06 в розмірі 220 456,47 грн; стягнути з ОСОБА_2 , яка є солідарним боржником, на свою користь заборгованість за вищевказаним кредитним договором в розмірі 220 456,47 грн.

Позов ПАТ «Державний ощадний банк України» обґрунтовано тим, що 07 квітня 2006 року між ним та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 223/3д/06, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 грошові кошти на придбання нерухомості житлового призначення в сумі 300 000 грн на 144 місяці, а заявник зобов`язався повернути кредит до 07 квітня 2018 року, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 18 % річних, комісійні винагороди та інші платежі в порядку, на умовах та у строки, визначені цим договором. В забезпечення виконання умов кредитного договору 07 квітня 2006 року між ним, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 1, за умовами якого поручитель ОСОБА_2 зобов`язалася перед банком відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне і повне виконання боржником ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором , а також додатковими угодами до нього, які укладені чи можуть бути укладені в майбутньому. У зв`язку з несплатою заборгованості за кредитом у строки, визначені кредитним договором, з метою досудового врегулювання спору банк направив ОСОБА_1 лист-вимогу від 15 червня 2017 року № 110.20-13/27532859 про дострокове повернення кредиту, а ОСОБА_2 - лист-вимогу від 15 червня 2017 року № 110.20-13/2754-2860 про усунення порушень. Відповідачі не виконали вимоги банку, у зв`язку з чим в них виникла заборгованість, яка на 29 вересня 2017 року становила 220 456,47 грн, з яких: 18 743,12 грн - строкового боргу за кредитом; 88 569,32 грн - простроченого боргу за кредитом; 1 481,79 грн - строкових процентів за користування кредитом; 61 221,72 грн - прострочених процентів за користування кредитом.

Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 25 липня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Філії ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором від 07 квітня 2016 року № 223/3д/06 в розмірі 220 456,47 грн, у тому числі: строковий борг за кредитом - 18743,12 грн; прострочений борг за кредитом за період з 01 серпня 2014 року по 28 вересня 2017 року - 88 569,32 грн; строкові проценти за користування кредитом за період з 01 вересня 2017 року по 28 вересня 2017 року - 1 481,79 грн; прострочені проценти за користування кредитом за період з 01 серпня 2014 року по 28 вересня 2017 року - 61 221,72 грн; три проценти річних за прострочення боргу за кредитом за період з 01 серпня 2014 року по 28 вересня 2017 року - 4 278,94 грн; три проценти річних за прострочення процентів за користування кредитом за період з 01 серпня 2014 року по 28 вересня 2017 року - 2 971,98 грн; інфляційні втрати за прострочення боргу за кредитом за період з серпня 2014 року по серпень 2017 року - 25 406,95 грн; інфляційні втрати за прострочення процентів за користування кредитом за період з серпня 2014 року по серпень 2017 року - 17 782,65 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Філії ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором від 07 квітня 2016 року № 223/3д/06 в розмірі 220 456,47 грн, у тому числі: строковий борг за кредитом - 18743,12 грн; прострочений борг за кредитом за період з 01 серпня 2014 року по 28 вересня 2017 року - 88 569,32 грн; строкові проценти за користування кредитом за період з 01 вересня 2017 року по 28 вересня 2017 року - 1 481,79 грн; прострочені проценти за користування кредитом за період з 01 серпня 2014 року по 28 вересня 2017 року - 61 221,72 грн; три проценти річних за прострочення боргу за кредитом за період з 01 серпня 2014 року по 28 вересня 2017 року - 4 278,94 грн; три проценти річних за прострочення процентів за користування кредитом за період з 01 серпня 2014 року по 28 вересня 2017 року - 2 971,98 грн; інфляційні втрати за прострочення боргу за кредитом за період з серпня 2014 року по серпень 2017 року - 25 406,95 грн; інфляційні втрати за прострочення процентів за користування кредитом за період з серпня 2014 року по серпень 2017 року - 17 782,65 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках на користь Філії ПАТ «Державний ощадний банк України» судовий збір в розмірі 33 06,85 грн і витрати, пов`язані з розміщенням оголошення у пресі в розмірі 630 грн, а всього - 3 936,85 грн, тобто по 1 968,42 грн з кожного.

Постановою Луганського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року (повний текст якої складено 17 грудня 2019 року) апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Сватівського районного суду Луганської області від 25 липня 2019 року скасовано в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору та витрат, пов`язаних з розміщенням оголошення у пресі, в розмірі 1 968,42 грн та ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову Філії ПАТ «Державний ощадний банк України» у стягненні з ОСОБА_1 судових витрат та витрат, пов`язаних з оголошенням у пресі. Повернено Філії ПАТ «Державний ощадний банк України» судовий збір в сумі 1 653,42 грн. В іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін.

09 лютого 2020 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 25 липня 2019 року та постанову Луганського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Ціна позову в цій справі становить 220 456,47 грн, що станом на 01 січня 2020 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 250 = 525 500 грн).

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягають касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначення у постанові Луганського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і вони не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду клопотання заявника про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Сватівського районного суду Луганської області від 25 липня 2019 року та постанови Луганського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 25 липня 2019 року та постанову Луганського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

М. Ю. Тітов