Справа № 620/539/19
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19.02.2020 Зачепилівський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді - Яценка Є.І.,
при секретарі судового засідання - Оданець С.В.,
за участю: прокурора - Іванчак В.М.,
представника Рунівщинської сільської ради - Ковальової З.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Зачепилівка Харківської області цивільну справу № 620/539/19 за позовом заступника керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Рунівщинської сільської ради Зачепилівського району Харківської області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів, -
Заступник керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області звернувся до суду в інтересах держави в особі Рунівщинської сільської ради Зачепилівського району Харківської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 безпідставно збережені кошти у розмірі 609 453,80 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 9 141,81 грн.
Прокурор Іванчак В.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, вказаних у позові, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Представник Рунівщинської сільської ради Зачепилівського району Харківської області Ковальова З.І. в судовому засіданні на задоволенні позову наполягала, не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання була повідомлена у встановленому порядку у відповідності до ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Від відповідача до суду не надходило заяви про розгляд справи за її відсутності, відзив на позов не подавався.
В силу ст.280 ЦПК України, суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, вислухавши прокурора Іванчак В.М., представника Рунівщинської сільської ради Ковальову З.І., розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі трьох договорів купівлі-продажу від 12.02.2016 та трьох договорів купівлі-продажу від 24.02.2016 є власником ряду об`єктів нерухомого майна, розташованого по АДРЕСА_1 , а саме: нежитлової будівлі гаражу загальною площею 719,8 кв.м.; нежитлової будівлі насіннєвого складу загальною площею 682,1 кв.м.; комплексу нежитлових будівель, що складається з: плотні-кузні загальною площею 80,2 кв.м., вагів загальною площею 71,3 кв.м., нафтобази площею 25,7 кв.м., гаражу загальною площею 238,1 кв.м., автослюсарні загальною площею 71,1 кв.м., майстерні загальною площею 345,1 кв.м., корівника № 6 загальною площею 669,5 кв.м., корівника № 5 загальною площею 1520,2 кв.м., ПТО загальною площею 247,8 кв.м.; телятника № 8 загальною площею 701,6 кв.м.; сінника загальною площею 182,7 кв.м.; фуражного складу загальною площею 23,5 кв.м.; комплексу нежитлових будівель, що складається з: свинарника-птичника загальною площею 538,2 кв.м., кормокухні СТФ загальною площею 114,8 кв.м., свинарника-нагулу загальною площею 486,5 кв.м., свинарника-маточника загальною площею 1780,1 кв.м.; комплексу нежитлових будівель, що складається з: корівника №3 загальною площею 1580,9 кв.м., корівника № 7 загальною площею 626,6 кв.м., молочного блоку загальною площею 331 кв.м., кормоцеху загальною площею 191,6 кв.м., свинарника-маточника загальною площею 1542,4 кв.м., ветучастка загальною площею 74,3 кв.м..
Також судом встановлено, що попереднім власником вищевказаних нежитлових приміщень було ТОВ «Руновщина», яке також використовувало вищезазначену земельну ділянку без правовстановлюючих документів, у зв`язку з чим 07.04.2017 прокурором було пред`явлено позов до Господарського суду Харківської області про стягнення збитків у вигляді неодержаного доходу внаслідок користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів, який 22.05.2017 був повністю задоволений (справа № 922/1216/17).
Правовий механізм переходу права на землю пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, визначено ст. 377 ЦК України.
Виходячи зі змісту зазначеної статті закону, норма щодо переходу права на земельну ділянку у разі переходу права на будинок, будівлю і споруду може бути застосована у випадках, якщо земельна ділянка перебуває у власності або у користуванні колишнього власника будівлі.
Як вбачається із положень ст. 120 ЗК України та 377 ЦК України виникнення права власності на об`єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи користування земельною ділянкою.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Водночас, за змістом ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Частиною 2 статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Згідно зі ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землі є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
За приписами п. 14.1.147 Податкового кодексу України плата за землю обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Податковим кодексом України у п.п. 14.1.125, 14.1.136, 288.5 визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною.
Відповідно до вимог ст. 21 Закону України «Про оренду землі» та п. 14.1.136 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
За приписами ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
23.04.2018 Зачепилівським відділом Первомайської місцевої прокуратури було подано до суду цивільний позов в інтересах Рунівщинської сільської ради до ОСОБА_1 про стягнення збитків у вигляді неодержаного доходу внаслідок користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів. Ухвалою Зачепилівського районного суду Харківської області від 23.01.2019 вищезазначений позов прокурора залишено без розгляду через недоведеність підстав для представництва і спроможність Рунівщинської сільської ради самостійно захищати свої інтереси в суді і стягнути спірний борг.
Таким чином в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 використовувала вищезазначену земельну ділянку безоплатно в період із середини лютого 2016 року до квітня 2018 року. Проте через сплив позовної давності позивачем ставиться питання про стягнення коштів лише за період з 01 серпня 2016 року по 01 квітня 2018 року.
18.03.2019 рішенням сесії Рунівщинської сільської ради № 486 «Про створення комісії для визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам у Рунівщинській сільській раді» створено та затверджено склад комісії для визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, якій також надано повноваження щодо розрахунку розміру безпідставно збережених коштів за використання земельних ділянок під господарськими будівлями, спорудами та дворами.
Вказаний розрахунок проведено з урахуванням позиції Касаційного цивільного суду, в постанові якого від 24.04.2019 у справі № 642/4792/17, зазначено, що « визначаючи суму, яка підлягає стягненню, правильно взяли до уваги акт обстеження, визначення меж, площі та конфігурації спірної земельної ділянки від 15 серпня 2017 року, договори дарування із зазначенням площі нерухомого майна та вирахували цю суму шляхом множення вартості одного квадратного метру спірної земельної ділянки (відповідно до проведеної та затвердженої нормативно-грошової оцінки земель м. Харкова станом на рік розрахунку) на всю площу земельної ділянки, що використовується Особа_4, а також на розмір ставки орендної плати за земельну ділянку із врахуванням сплачених відповідачем сум земельного податку».
Зазначений акт затверджено рішенням Рунівщинської сільської ради № 549 від 15.07.2019 «про затвердження акту №1 від 15.07.2019 року комісії про визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам на території Рунівщинської сільської ради».
Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Відповідно до ст.1214 ЦК України відповідач міг дізнатися про володіння майном без достатньої правової підстави, з моменту набуття права власності на об`єкти нерухомості, що розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .
З системного аналізу змісту норм статей 1212-1214ЦК України випливає, що зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (кондикційне зобов`язання) виникає за одночасної наявності трьох умов: 1) відбувається набуття чи збереження майна; 2) правові підстави для набуття чи збереження майна відсутні; 3) набуття чи збереження здійснюється за рахунок іншої особи.
Набуті відповідачем нежитлові будівлі, будучи згідно ст. 181 ЦК України нерухомим майном (об`єктом, розташованим на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення), є органічно і нерозривно пов`язаними з цією земельною ділянкою. Тому визнання за відповідачем права власності на будівлі автоматично призвело до фактичного набуття відповідачем і майнових прав володіння і користування земельною ділянкою, на якій розташована дані будівлі.
Відсутність укладеного договору оренди земельної ділянки має фактичним наслідком набуття відповідачем володіння і користування чужою земельною ділянкою без відповідної грошової компенсації. В результаті відбулося збереження (заощадження) відповідачем належних до сплати за таке володіння і користування коштів у вигляді орендної плати.
Передача прав володіння і користування земельною ділянкою згідно ст. 206 ЗК України, п. 14.1.136 ПК України здійснюється за плату, що має вноситися на користь позивача на підставі договору оренди земельної ділянки. Правові підстави для одержання відповідачем прав володіння і користування земельною ділянкою безоплатно в даному випадку відсутні. Так само відсутні правові підстави для не нарахування, несплати орендної плати за землю тощо.
Судом встановлено, що власником зазначеної земельної ділянки є територіальна громада с. Рунівщина в особі Рунівщинської сільської ради Зачепилівського району Харківської області.
Відповідно до ст. 206 ЗК України, п. 14.1.136ПК України власником майна фактично збереженого відповідачем (коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою) також є територіальна громада с. Рунівщина Зачепилівського району Харківської області в особі позивача. Таким чином, збереження (заощадження) відповідачем коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою призвело до збільшення (накопичення) цих коштів у відповідача за рахунок їх неодержання Рунівщинською сільською радою Зачепилівського району Харківської області.
Кваліфікація спірних правовідносин як зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави означає необхідність застосування норм, передбачених статтями 1212-1214 ЦК України,правових наслідків дій/бездіяльності відповідача у вигляді збереження (заощадження) у себе відповідних сум орендної плати.
За допомогою цих норм, навіть за відсутності ознак делікту, тобто при умові правомірної поведінки відповідача у спірних правовідносинах, досягається відновлення справедливої рівноваги між правами та охоронюваними законом інтересами сторін спору, що випливають з принципу платності користування землею.
На відміну від зобов`язань, які виникають із завдання шкоди, для стягнення безпідставно збереженого майна (коштів) за п. 4 ч. 3 ст. 1212 ЦК України вина не має значення, оскільки незалежно від наявності вини в поведінці відповідача, сам факт несплати відповідачем орендної плати за користування земельною ділянкою, свідчить про втрату позивачем майна, яке у спірних правовідносинах підпадає під визначення "виправданого очікування" відповідно до загальновизнаної практики Європейського суду з прав людини.
Так, п. 21 рішення Європейського суду з прав людини «Федоренко проти України» від 03.06.2006 визначено, що відповідно до прецендентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.
У даних правовідносинах неотриманні Рунівщинською сільською радою кошти від оренди землі підпадають під визначення Європейським судом з прав людини «виправданого очікування» щодо отримання можливості ефективного використання права комунальної власності територіальної громади с. Рунівщина.
До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.
Такий висновок суду повністю узгоджується з правовою позицією Великої палати Верховного суду, викладеною у постанові від 23.05.2018 року у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18)
Крім того, Велика палата Верховного суду у вказаній постанові зазначила, що фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.
Отже, ОСОБА_1 (набувач), не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, збільшено вартість власного майна, а Рунівщинською сільською радою втрачено належне їй майно (кошти від орендної плати), тобто, має місце факт безпідставного збереження саме орендної плати відповідачем за рахунок Рунівщинської сільської ради.
Приймаючи до уваги, що відповідач користувалася вказаною земельною ділянкою без достатньої правової підстави, відповідно до положень статей 1212-1214 ЦК України, ОСОБА_1 повинна повернути Рунівщинській сільській раді кошти, які вона зберегла у вигляді несплаченої орендної плати, а саме у розмірі 609 453,80 грн.
На підставі викладеного, суд вбачає підстави для задоволення даного позову в повному обсязі.
Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь прокуратури Харківської області підлягає стягненню судовий збір у розмірі 9 141,81 грн.
Керуючись ст. ст. 377, 1212-1214 ЦК України, ст.ст. 120, 122, 125, 152 ЗК України, ст.т. 12, 13, 19, 76, 81, 84, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 273, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву заступника керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Рунівщинської сільської ради Зачепилівського району Харківської області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів - задовольнити в повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Зачепилівський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий, суддя Є.І. Яценко