Постанова

Іменем України

07 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 608/1472/16-ц

провадження № 61-39841св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Тернопільської області, у складі колегії суддів: Хоми М. В., Бершадської Г. В., Сташків Б. І., від 17 травня 2018 року.

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що з 22 листопада 1990 року сторони перебували у шлюбі, під час якого ними було набуто спільне майно. На час звернення із цим позовом до суду позивач та відповідач перебували у шлюбі, однак до суду було подано позов про розірвання шлюбу.

У зв`язку із тим, що ОСОБА_2 не бажав у добровільному порядку провести поділ набутого за час шлюбу майна, позивач просила позов задовольнити, визнати за нею право власності на: 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 53, 4 кв. м; 1/2 частину транспортного засобу марки FOTON модель BJ1043, типу фургон - С вантажний, 2005 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 ; 1/2 частину магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_5 частину виручки від реалізації сільськогосподарської продукції, яка була отримана ОСОБА_2 як заготовувачем ЗАТ «Агропродукт», у сумі 76 415, 92 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області, у складі судді Запорожець Л. М., від 29 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину транспортного засобу марки ФОТОН, модель BJ 1043, типу фургон С, вантажний, рік випуску 2005 року, синього кольору, номер шасі (кузова рами) № НОМЕР_2 , залишивши його у їх спільній, разом з відповідачем ОСОБА_2 , частковій власності. Визнано об'єктом права спільної сумісної власності подружжя виручку від сільськогосподарської продукції, яка отримана відповідачем ОСОБА_2 , як заготовувачем ЗАТ «Агропродукт» за адресою: с. Росохач Чортківського району Тернопільської області, у сумі - 139 076, 13 грн та відповідно визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину цієї виручки у сумі 69 538, 06 грн. Визнано об'єктом права спільної сумісної власності подружжя об`єкт нерухомості - малу архітектурну форму - кіоск «ІНФОРМАЦІЯ_1», що розміщений по АДРЕСА_3 , дійсна ринкова вартість якого станом на день проведення експертного обстеження становить 147 560, 00 грн, визначивши право власності на належну ОСОБА_1 1/2 частку у спільному сумісному майні подружжя, залишивши його у їх спільній, разом з відповідачем ОСОБА_2 , частковій власності. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що майно подружжя, яке набуто ними за час перебування у шлюбі підлягає поділу в рівних частинах із урахуванням статей 60, 61, 63, 70, 71 СК України. Районний суд також виходив із того, що майно фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між кожним з подружжя із урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення правового режиму спільного сумісного майна подружжя та способів поділу його між кожним із подружжя. Майно ФОП, яке використовується для її господарської діяльності, вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Тернопільської області від 17 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 29 листопада 2017 року змінено в частині вирішення позовних вимог про визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя виручки від реалізації сільськогосподарської продукції, отриманої відповідачем як заготовувачем ЗАТ «Агропродукт», зменшено визначену судом суму з 139 076, 13 грн до 13 754, 87 грн та, відповідно, визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину цієї виручки у сумі 6 877, 00 грн. Рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 судових витрат у розмірі 1 500, 00 грн, сплачених позивачем за проведення оцінки майна, скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у стягненні зазначених судових витрат. В решті рішення районного суду залишено без змін. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що висновок суду щодо суми отриманого у 2016 році ОСОБА_2 доходу від реалізації сільськогосподарської продукції у розмірі 139 076, 98 грн є помилковим, оскільки ОСОБА_2 ПАТ «Агропродукт» було виплачено 13 754, 87 грн, а не 152 831, 85 грн, що є вартістю 16 голів великої рогатої худоби (ВРХ), яка була закуплена відповідачем для ПАТ «Агропродукт».

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 17 травня 2018 року і залишити в силі рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 29 листопада 2017 року, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом було безпідставно поновлено процесуальні строки заявнику на оскарження рішення районного суду. Сторона відповідача не надала поважних доказів в обґрунтування причин пропуску строку на оскарження рішення районного суду. Апеляційним судом безпідставно зменшено суму грошових коштів отриманих відповідачем, як дохід від реалізації сільськогосподарської продукції в ЗАТ «Агропродукт».

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 03 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У поданому відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_2 посилається на те, що доводи касаційної скарги не спростовують правильного по суті висновку апеляційного суду. Апеляційним судом правильно застосовано норми матеріального права із урахуванням встановлених обставин справи, яким надана належна оцінка.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Сторони спору з 22 листопада 1990 року перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому народилось двоє дітей.

Шлюб між сторонами розірвано рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 16 листопада 2017 року.

Перебуваючи у шлюбі, сторонами було набуто майно, зокрема, квартиру АДРЕСА_4 ; транспортний засіб, марки ФОТОН, модель BJ 1043, типу фургон С, вантажний, рік випуску 2005 року; об`єкт нерухомості малу архітектурну форму кіоск «ІНФОРМАЦІЯ_1», що розміщений по АДРЕСА_3 .

В частині поділу вказаного майна сторони не оскаржували рішення районного суду до суду апеляційної інстанції.

Судами також встановлено, що відповідно до листа генерального директора ЗАТ «Агропродукт» Плішки М. Б. від 13 вересня 2016 року № 72, приватний підприємець ОСОБА_2 співпрацює з підприємством на основі договору-доручення № 07п від 10 лютого 2016 року на закупку худоби від сільськогосподарського товаровиробника. За період з 10 лютого 2016 року по 31 серпня 2016 року ним було заготовлено 16 голів ВРХ на суму 152 831, 85 грн. Сума організаційних витрат склала 13 754, 87 грн, вказаний дохід виплачено підприємцю.

Позиція Верховного Суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до вимог статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення із відповідача на користь позивача частини отриманого доходу від реалізації (заготівлі) сільськогосподарської продукції - ВРХ, апеляційний суд, із урахуванням вказаних норм матеріального права, правильно надавши оцінку встановленим обставинам у цій справі в оскаржуваній частині рішення районного суду, обґрунтованого виходив із того, що судом першої інстанції неправильно визначено розмір отриманого відповідачем доходу за період співпраці (з 10 лютого 2016 року по 31 серпня 2016 року) із ПАТ «Агропродукт».

Стягуючи із відповідача на користь позивача 6 877, 00 грн, апеляційний суд надав належну оцінку відомостям, які були повідомлені ЗАТ «Агропродукт», щодо отриманого відповідачем доходу від заготівлі ВРХ, який склав 13 754, 87 грн. Підстави для збільшення вказаної суми відсутні.

Апеляційним судом, в силу вимог частини першої статті 127 ЦПК України, оцінено доводи клопотання відповідача, поданого на вимогу ухвали апеляційного суду про залишення апеляційної скарги без руху від 03 квітня 2018 року, про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 29 листопада 2017 року. Вказані ОСОБА_2 підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 29 листопада 2017 року визнано апеляційним судом поважними. Доводи касаційної скарги таких висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Ці та інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права, не спростовують правильного висновку апеляційного суду по суті спору та значною мірою зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не відноситься до повноважень суду касаційної інстанції.

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції. Апеляційнимсудом правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, зроблені обґрунтовані висновки про наявність підстав для зміни рішення районного суду, на підставі належним чином оцінених доказів (стаття 89 ЦПК України).

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування правильного по суті судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену постанову апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 17 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта
В. В. Шипович