Ухвала

21 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 548/312/16

провадження № 61-2852ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 27 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що вироком Миргородським міськрайонним судом Полтавської області від 17 вересня 2015 року, який набрав законної сили, ОСОБА_2 , 1979 року народження, визнано винним у скоєнні закінченого замаху на вбивство та призначено покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі. Позивача визнано потерпілим.

Також Миргородським міськрайонним судом Полтавської області розглянуто кримінальне провадження про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_2 , 1979 року народження, який на день скоєння суспільно-небезпечного діяння страждав хронічним душевним захворюванням у формі параноїдної шизофренії. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 17 вересня 2015 року, яка набрала законної сили, визначено, що ОСОБА_2 вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене частиною другою статті 15, частиною першою статті 115 Кримінального кодексу України, а саме закінчений замах на вбивство і таке діяння вчинено ним у стані неосудності, тому до нього застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Матеріалами кримінального провадження встановлено, що 07 січня 2015 року о 18 год 00 хв засуджений ОСОБА_2 перебуваючи за адресою на АДРЕСА_1 в стані алкогольного сп`яніння діючи за попередньою змовою із своїм братом ОСОБА_2 , який знаходився у стані неосудності, також перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючі з єдиним умислом, намагалися на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин вбити ОСОБА_1 , хоча він ніяких противоправних дій щодо них не здійснював. Вони наносили позивачу численні удари руками і ногами по тілу, у наслідок чого в нього пробита ліва легеня. Після чого брати ОСОБА_2 та ОСОБА_2 нанесли численні удари молотком по голові - по тім`яній та лобній частині, внаслідок чого позивач, згідно з висновком судово-медичної експертизи отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, в наслідок чого останній із 07 січня 2015 року по 17 січня 2015 року знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Хорольської ЦРЛ.

Під час скоєння злочину у позивача вкрадені і пошкоджені його власні речі на загальну суму 4 000,00 грн. Крім того, внаслідок злочину позивач витратив на лікування грошові кошти у загальному розмірі 8 217,50 грн.

Внаслідок скоєння злочину під час лікування позивач переніс сильну фізичну біль, незручності, наслідком спричинення йому тілесних ушкоджень голови є те, що він погано почуває себе, йому не можна знаходиться на сонці, унаслідок пошкодження лівої легені не може нормально дихати, відчуває болі при диханні. Розмір відшкодування моральної шкоди він оцінював у 200 000,00 грн.

Заочним рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 07 квітня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8 217,50 грн на відшкодування майнової шкоди та 100 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, а всього 108 217,50 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 25 травня 2018 року скасовано заочне рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 07 квітня 2016 року тапризначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив стягнути із відповідача 7 000,00 грн на відшкодування майнової шкоду та 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 27 червня 2018 року зміненийпозов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7 000,00 грн на відшкодування майнової шкоди та 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, а всього 17 000,00 грн.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 24 жовтня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 27 червня 2018 року залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 27 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 27 червня 2018 року повернуто заявнику.

05 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 27 червня 2018 року, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі заочне рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 07 квітня 2016 року.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).

Враховуючи те, що касаційна скарга подана 05 лютого 2020 року, тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.

Верховний Суд дійшов висновку про те, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині треті цієї статті.

Частиною другою статті 17 ЦПК України встановлено, що не допускається касаційне оскарження судового рішення суду першої інстанції без його перегляду в апеляційному порядку.

Аналіз вказаних норм процесуального законодавства дає підстави дійти висновку, що касаційному оскарженню підлягає рішення суду першої інстанції після його перегляду в апеляційному порядку.

Проте заявник оскаржив у касаційному порядку рішення суду першої інстанції, яке не було предметом перегляду по суті судом апеляційної інстанції, оскільки апеляційна скарга на указане судове рішення суду першої інстанції була визнана неподаною і повернута заявнику.

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 27 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак