Постанова

Іменем України

29 січня 2020 року

м. Київ

справа № 607/9592/14-ц

провадження № 61-19905св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Дикун С. І., Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2014 року публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» (далі - ПАТ «Креді Агріколь Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 23 вересня 2008 року між акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк» (далі - АТ «Індустріально-експортний банк»), правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк», і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк відкрив останньому кредитну невідновлювальну лінію на загальну суму 330 000,00 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14 % на рік, з кінцевим терміном повернення кредиту до 21 вересня 2018 року. У подальшому між сторонами були укладені договори від 14 липня 2009 року № 1 і від 09 липня 2010 року № 3, якими внесено зміни і доповнення до кредитного договору в частині встановлення розміру кредитної лінії і терміну користування кредитом, який продовжено до 15 липня 2021 року. Згідно зі змінами і доповненнями до договору процентна ставка була визначена у наступних розмірах, а саме: змінами від 23 листопада 2010 року - у розмірі 12,5 % на рік; змінами від 22 червня 2012 року - на період з 15 липня 2012 року до 14 липня 2013 року у розмірі 10 % на рік; змінами від 15 липня 2013 року - у розмірі 9,5 % на рік.

З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором 23 вересня 2008 року між АТ «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк», і ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, за умовами якого останній передав в іпотеку банку нежитлове приміщення загальною площею 109,3 кв. м, яке розташоване по АДРЕСА_1 .

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором від 23 вересня 2008 року станом на 10 червня 2014 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 284 311,67 дол. США, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 272 860,35 дол. США, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 10 881,35 дол. США та пені у розмірі 569,97 дол. США.

На підставі вказаного ПАТ «Креді Агріколь Банк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 23 вересня 2008 року у розмірі 284 311,67 дол. США.

Заперечуючи проти задоволення вказаних вимог, у жовтня 2014 року ОСОБА_1 пред`явив зустрічний позов до ПАТ «Креді Агріколь Банк» про визнання недійсними договорів кредиту та іпотеки.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що укладений сторонами кредитний договір, заборгованість за яким просить стягнути ПАТ «Креді Агріколь Банк», не містить істотних умов договору, що стосуються виконання зобов`язань у частині надання коштів позичальнику. Вказував, що банк здійснював нечесну підприємницьку діяльність, оскільки на момент укладення оспорюваного договору ПАТ «Креді Агріколь Банк» не був уповноважений виконувати валютні операції на валютному ринку України.

На підставі вказаного ОСОБА_1 просив суд визнати недійсними договори кредиту та іпотеки від 23 вересня 2008 року, укладені між ним та АТ «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк».

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2014 року зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ «Креді Агріколь Банк» про визнання недійсними договорів кредиту та іпотеки прийнято до спільного розгляду з позовом ПАТ «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 24 червня 2015 року, позов ПАТ «Креді Агріколь Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором від 23 вересня 2008 року у розмір 284 311,67 дол. США, що за курсом Національного банку України становить 7 056 802,73 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 13 квітня 2016 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 24 червня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи ПАТ «Креді Агріколь Банк» збільшило розмір позовних вимог та просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 23 вересня 2008 року у розмірі 284 605,76 дол. США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту і процентну винагороду у розмірі 1 842 142,26 грн.

Окрім того, за клопотанням ПАТ «Креді Агріколь Банк» до участі у справі в якості співвідповідача було залучено ОСОБА_2 , оскільки на час укладення кредитного договору від 23 вересня 2008 року ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , яка несе солідарну відповідальність за борговими зобов`язаннями чоловіка, виходячи з того, що кошти були отримані в інтересах сім`ї.

На підставі вказаного ПАТ «Креді Агріколь Банк» просило суд стягнути у рівних частинах з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 23 вересня 2008 року у розмірі 284 605,76 дол. США та пеню у розмірі 1 842 142,26 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 травня 2019 року у складі судді Сливка Л. М. у задоволенні позову ПАТ «Креді Агріколь Банк» та зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у порушення вимог статей 10, 60 ЦПК України 2004 року ПАТ «Креді Агріколь Банк» не надало суду належних і допустимих доказів надання траншів кредитної лінії за кредитним договором, які б дозволили встановити розмір фактично отриманих позичальником коштів, а наданий банком розрахунок заборгованості не відповідає наявним первинним документам, що свідчить про відсутність підстав для задоволення вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором. Також відсутні підстави для задоволення вимог ПАТ «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_2 , оскільки преюдиційним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, в якій ПАТ «Креді Агріколь Банк» було залучено в якості третьої особи, встановлено, що кредит, отриманий ОСОБА_1 , був використаний не в інтересах сім`ї, а на власні потреби.

АТ «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь банк» на підставі банківської ліцензії і письмового дозволу Національного банку України, укладаючи кредитний договір з ОСОБА_1 в іноземній валюті та нараховуючи платежі за цим договором, діяло у межах своїх повноважень та згідно з вимогами чинного законодавства, а тому підстави для визнання оспорюваних договорів недійсними з указаних підстав відсутні.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ПАТ «Креді Агріколь Банк» задоволено частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 травня 2019 року скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором від 23 вересня 2008 року у розмірі 279 349,41 дол. США і пеню у розмірі 2 055,38 грн.

У задоволенні інших позовних вимог ПАТ «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 відмовлено.

В іншій частині рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 травня 2019 року залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» судові витрати у розмірі 9 135,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність доказів надання банком траншів кредитної лінії за кредитним договором позичальнику, які б дозволили встановити розмір фактично виданого кредиту в рамках кредитного договору, оскільки позивачем на підтвердження наявності у позичальника заборгованості за кредитним договором від 23 вересня 2008 року надані належні і допустимі докази. З урахуванням вказаного, встановивши, що основне зобов`язання за кредитним договором не виконано, суд стягнув заборгованість з позичальника, оскільки відповідно до статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору.

При цьому судом враховано, що 24 квітня 2014 року банк пред`явив до ОСОБА_1 письмову вимогу щодо дострокового виконання боргових зобов`язань за кредитним договором від 23 вересня 2008 року, тобто скористався своїм правом на дострокове повернення кредиту, чим змінив умови договору щодо строку кредитування. Отже, будь-які нарахування за спірним кредитним договором після вказаної дати суперечать вимогам закону та умовам договору.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді касаційного цивільного суду від 22 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді касаційного цивільного суду від 20 грудня 2019 року задоволено клопотання ОСОБА_1 і зупинено виконання постанови Тернопільського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2020 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд апеляційної інстанцій не встановив належним чином розмір фактично виданих банком позичальнику кредитних коштів та наявність у позичальника заборгованості на момент ухвалення судового рішення, оскільки наданий банком розрахунок заборгованості не відповідає дійсним обставинам справи. Крім того, судом безпідставно не взято до уваги висновок судово-економічної експертизи від 20 червня 2017 року № 18, яким встановлено математичну невідповідність розрахунків позивача і неврахування банком здійсненого ним платежу.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У грудні 2019 року ПАТ «Креді Агріколь Банк» подало відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що підстав для скасування оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції немає, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

23 вересня 2008 року між АТ «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк», і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір.

Згідно з пунктом 1.1 кредитного договору банк зобов`язався надати позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії у розмірі 330 000,00 дол. США, а позичальник зобов`язався прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит і повернути банку кредит у повному обсязі у строк до 21 вересня 2018 року.

Відповідно до пункту 3.10 кредитного договору надання кредиту здійснюється шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 , що відкритий у філії Тернопільської дирекції АТ «Індустріально-експортний банк». Днем надання кредиту вважається день зарахування кредитних коштів на рахунок.

Пунктами 4.2.1, 5.1, 6.4 кредитного договору визначено, що проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 14 % на рік. Позичальник зобов`язаний повернути кредит частинами щомісячно до 15 числа місяця, наступного за періодом нарахування процентів відповідно до графіку погашення, що є додатком № 1 цього договору. Платежі по основній сумі кредиту і процентах за користування кредитом повинні бути здійснені у тій валюті, у якій нараховано кредит.

З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором 23 вересня 2008 року між АТ «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк», і ОСОБА_1 було укладений договір іпотеки, за умовами якого останній передав в іпотеку банку нежитлове приміщення загальною площею 109,3 кв. м, яке розташоване по АДРЕСА_1 .

У подальшому між сторонами укладено договори від 14 липня 2009 року № 1 і від 09 липня 2010 року № 3, якими внесено зміни і доповнення до кредитного договору від 23 вересня 2008 року в частині встановлення розміру кредитної лінії - 306 426,95 дол. США і терміну користування кредитом, який продовжено до 15 липня 2021 року.

Договором від 25 серпня 2010 року № 4 про внесення змін і доповнень до кредитного договору від 23 вересня 2008 року сторони змінили рахунки виконання боргових зобов`язань позичальника; договором від 23 листопада 2010 року № 5 встановили проценту ставку у розмірі 12,5 % на рік; договором від 22 червня 2012 року № 7 - проценту ставку: за період з 23 листопада 2010 року до 14 липня 2012 року - 12,5 % на рік, за період з 15 липня 2012 року до 14 липня 2013 року - 10 % на рік, з 15 липня 2013 року до 15 липня 2021 року - 12,5 % на рік; договором від 15 липня 2013 року № 8 - процентну ставку у розмірі 9,5 % на рік з 15 липня 2013 року.

Кредитний договір від 23 вересня 2008 року, а також договори №№ 1, 3-8 про внесення змін і доповнень до кредитного договору містили завірені підписами сторін додатки із графіками погашення суми кредиту, зокрема, графіками передбачався залишок заборгованості за кредитом у валюті станом на час укладення угод. Так, додаток № 1 передбачав початковий залишок заборгованості за кредитом у валюті кредиту - 327 250,00 дол. США (а. с.18, т. 1); за додатком № 1 до договору про внесення змін і доповнень від 22 червня 2012 року № 7 залишок заборгованості, з урахуванням часткового погашення кредиту позичальником, становив 297 826,81 дол. США. Графіком погашення кредиту до договору від 15 липня 2013 року № 8 про внесення змін і доповнень до кредитного договору від 23 вересня 2008 року сторонами погоджено, що станом на 01 червня 2013 року розмір заборгованості ОСОБА_1 перед банком становить 286 824,98 дол. США.

Валютними меморіальними ордерами від 24 вересня 2008 року і від 30 вересня 2008 року, випискою з історії операцій банку власника рахунку ОСОБА_1 , розпорядженнями бухгалтерії філії Тернопільської дирекції АТ «Індустріально-експортний банк»від 24 вересня 2008 року і від 30 вересня 2008 року підтверджено виконання банком взятих на себе зобов`язань за кредитним договором від 23 вересня 2009 року та перерахування на поточний рахунок ОСОБА_1 кредитних коштів у загальному розмірі 330 000,00 дол. США двома траншами.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова є законною і обґрунтованою та підстав для її скасування немає.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Виконання ПАТ «Креді Агріколь Банк» зобов`язань щодо надання грошових коштів ОСОБА_1 за кредитним договором від 23 вересня 2008 року підтверджені розпорядженням філії Тернопільської дирекції АТ «Індустріально-експортний банк» про перерахування відповідних траншів на суми: 74 240,00 дол. США і 255 760,00 дол. США з призначенням: надання фінансового кредиту за кредитним договором від 23 вересня 2008 року; копіями валютного меморіального ордера від 24 вересня 2008 року № 53/08-КІ на суму 74 240,00 дол. США із призначенням платежу: перерахування кредитних коштів згідно з договором від 23 вересня 2008 року на поточний рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_2 , валютного меморіального ордера від 30 вересня 2008 року № 53/08-КІ на суму 255 760,00 дол. США із призначенням платежу: перерахування кредитних коштів згідно з договором від 23 вересня 2008 року на поточний рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_2 ; копіями меморіальних валютних ордерів від 24 вересня 2008 року і від 30 вересня 2008 року на суму 74 240,00 дол. США і 255 760,00 дол. США; оборотними відомостями по рахунками: № НОМЕР_3 за період з 23 вересня 2008 року до 13 лютого 2009 року, № НОМЕР_4 за період з 13 лютого 2009 року до 25 серпня 2010 року, № НОМЕР_5 за період з 25 серпня 2010 року до 14 вересня 2017 року та № НОМЕР_6 за період з 25 серпня 2010 року до 14 вересня 2017 року; випискою з історії операцій за рахунком № НОМЕР_7; довідкою відкритого акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ВАТ КБ «Надра») від 25 вересня 2009 року № 7-3833, з якої вбачається, що перший транш у розмірі 74 240,00 дол. США, виданий ОСОБА_1 , він використав за цільовим призначенням - для рефінансування кредитної заборгованості перед ВАТ КБ «Надра».

З урахуванням вказаного, встановивши, що основне зобов`язання за кредитним договором від 23 вересня 2008 року, укладеним між АТ «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк», і ОСОБА_1 , позичальником належним чином не виконано, фактично отримані та використані відповідачем кошти у добровільному порядку банку не повернуті, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 несе відповідальність за його невиконання. При цьому суд перевірив розрахунок кредитної заборгованості на дотримання вимог закону та умов договору.

Доводи заявника, що докази, подані позивачем на підтвердження своїх вимог, є неналежними і недопустимими, є безпідставними з огляду на наступне.

У частині першій статті 57 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 58 ЦПК України 2004 року).

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом (частина перша статті 59 ЦПК України 2004 року).

Таким чином, відсутні обставини вважати докази, подані позивачем, неналежними та/або недопустимими, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, зокрема, щодо обставин наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором та її розміру, та не є такими, що отримані з порушенням порядку, встановленого законом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» судам роз`яснено, що розглядаючи і вирішуючи цивільні справи на засадах змагальності та диспозитивності, суди відповідно до положень статей 10, 11 ЦПК України 2004 року повинні роз`яснювати особам, які беруть у ній участь, їх права та обов`язки, попереджувати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, у порушення вимог статей 10, 60 ЦПК України 2004 року відповідачем не надано суду доказів на спростування обставин отримання ним кредитних коштів у ПАТ «Креді Агріколь Банк» та відсутності у нього заборгованості за кредитним договором.

Твердження заявника, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення судом не було враховано висновок судово-економічної експертизи від 20 червня 2017 року № 18 є безпідставними, оскільки судом було надано оцінку вказаному висновку експерта та відхилено його із зазначенням відповідних мотивів, що відповідає вимогам статті 110 ЦПК України.

Так, у висновку судово-економічної експертизи від 20 червня 2017 року № 18 №18 зазначено, що експерт не може надати відповідь на поставлені питання у зв`язку з відсутністю у матеріалах справи як документів, що підтверджують надання банком кредиту позичальнику, так і документів, що підтверджують погашення кредиту. При цьому експерт вказав, що у розрахунках банку не враховано платіж у розмірі 2 559,00 дол. США, здійснений позичальником на погашення заборгованості.

Тобто, зазначаючи, що документів, які підтверджують погашення кредиту не подано, експерт вказав, що квитанція на переказ готівки від 15 грудня 2008 року № 47 на суму 2 559,00 дол. США банком не врахована.

На підставі вказаного апеляційний суд обґрунтовано відхилив висновок експерта, оскільки він є протирічивим та суперечить іншим доказам у справі і не містить відповідей на поставлені судом питання.

Також безпідставними є доводи касаційної скарги щодо неналежності розрахунку заборгованості за кредитним договором від 23 вересня 2008 року, здійсненого ПАТ «Креді Агріколь Банк», оскільки відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому належних і допустимих доказів на спростування наданого банком розрахунку відповідачем суду надано не було.

Інші доводи касаційної скарги не можуть бути підставою для скасування законної і обґрунтованої постанови суду апеляційної інстанції, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду попередньої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

З урахуванням того, що вказані доводи касаційної скарги є ідентичними доводам, яким судом була надана належна оцінка, Верховний Суд приходить до висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

У частині третій статті 436 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Тернопільського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року залишити без змін.

Поновити виконання постанови Тернопільського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович