Провадження № 2/663/759/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2020 року м. Скадовськ Херсонської області

Скадовський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого, судді Пухальського С. В.,

за участі секретаря судового засідання Радіонової О. Ю.,

представника позивача - адвоката Харченка Д. М.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 в інтересах якого діє адвокат Харченко Дмитро Миколайович до Скадовської міської ради Скадовського району Херсонської області, ОСОБА_3 , про скасування рішення органу місцевого самоврядування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаною позовною заявою до відповідачів в обґрунтування вимог якої зазначив, що 20.05.2020 Скадовським районним судом Херсонської області відкрито провадження у цивільній справі № 663/1303/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, з 02.06.2020 у провадженні Херсонського міського суду Херсонської області перебуває цивільна справа № 766/8667/20 про визначення місця проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Тим не менш, 23.06.2020, тобто після звернення позивача до суду та відкриття провадження по справі, комісією з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Скадовської міської ради Скадовського району Херсонської області прийнято рішення щодо визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач просив визнати незаконним та скасувати рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Скадовської міської ради Скадовського району Херсонської області № 3 від 23.06.2020 «Про визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Незгоду з оскаржуваним рішенням позивач обумовлював тим, що рішення прийняте без проведення обстеження його житлово-побутових умов, з ним не проводилася бесіда щодо його ставлення до дітей та виконання своїх батьківських обов`язків, його не повідомляли про розгляд питання щодо визначення місця проживання дітей. Також висловив сумнів щодо проведення обстеження житлово-побутових умов матері дітей.

Ухвалою суду від 18 серпня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження (а.с. 28-29).

01.09.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому секретар міської ради просив відмовити у задоволенні заявлених позивачем вимог з підстав їх необґрунтованості. Таку свою позицію обґрунтовував зокрема правомірністю оскаржуваного рішення, яке носить рекомендаційний характер (а.с. 32-37).

Ухвалою суду від 10 вересня 2020 року постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 48-49).

Представник позивача - адвокат Харченко Д. М. в судовому засіданні підтримав позовну заяву з підстав у ній викладених.

Представник відповідача - ОСОБА_1 просив відмовити у задоволенні заявлених позивачем вимог з підстав наведених у відзиві на позовну заяву.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання, будучи повідомленою про його дату та час, не з`явилася.

Заслухавши доводи та заперечення учасників судового процесу, дослідивши надані докази, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з частиною 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України).

Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1). Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частина 3).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини 1, 2 статті 12 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, на підставі принципу змагальності сторони учасники справи з метою ухвалення рішення на свою користь зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують, або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності ухвалення бажаного для них рішення.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно з положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 1 статті 77 та частиною 2 статті 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Положеннями статті 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно норм статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин убачається наступне.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 08.11.2014 перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про шлюб серії НОМЕР_1 , про народження серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 (а.с. 3-4).

23.06.2020 комісією з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Скадовської міської ради Скадовського району Херсонської області прийнято рішення № 2, яким рекомендовано ОСОБА_3 визначити постійне місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з нею (а.с. 38).

Вказане рішення прийняту в зв`язку зі зверненням ОСОБА_3 з проханням щодо визначення місця проживання її малолітніх доньок, разом з нею, з урахуванням віку дітей, акту обстеження житлово-побутових умов сім`ї, після вивчення умов проживання родини, встановивши, що мати надає дітям сприятливі житлово-побутові умови, своєчасне медичне обслуговування, якісне харчування всебічний розвиток, що підтверджується актом обстеження побутових умов, характеристиками дітей з дошкільного закладу, який вони відвідують, даними про доходи матері, характеристикою ОСОБА_3 (а.с. 6-8, 13).

Відповідно до положень частин 4-6 статті 19 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Рішення опікунської ради як колегіального консультативно-дорадчого органу, не є нормативно-правовим актом або правовим актом індивідуальної дії та має не обов`язковий характер.

Оскаржуване рішення є дорадчим, носить лише рекомендаційний характер та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо батьківських прав та визначення способів участі у вихованні дитини, він не порушує прав та обов`язків жодного з батьків, не має імперативного припису щодо обов`язку суду враховувати його висновки при розгляді спору щодо визначення місця проживання дітей. У даному випадку правові наслідки для батьків можуть виникнути виключно у результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, у тому числі і оспорюваного рішення комісії з питань захисту прав дитини, яке не має наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір про визначення місця проживання дітей.

Статтями 158, 159, 165 СК України визначено, що при наявності між батьками спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо, в разі неможливості його врегулювання рішенням органу опіки та піклування, такий спір розглядається судом та саме судове рішення є остаточним у вирішенні цього питання.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Частиною 2 статті 16 ЦК України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції встановлене право на ефективний спосіб захисту прав, що означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Право на суд не є абсолютним, а судового розгляду потребують ті справи, в яких є «спір» про «право», реальний і серйозний, який може стосуватися як самого існування права, так і сфери його дії (справа Аллан Якобсон проти Щвеції). Результат проваджень має бути значущим для відповідного права (наприклад, Ulyanov v. Ukraine (dec.) (Ул`янов проти України)).

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Матеріали справи свідчать про те, що оскаржуване рішення може бути лише одним із доказів у цивільній справі про визначення способів участі у вихованні дитини чи визначення місця їх проживання, який підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами.

З урахуванням викладеного, вимога про визнання незаконним та скасування рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Скадовської міської ради Скадовського району Херсонської області № 3 від 23.06.2020 «Про визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 », не може бути самостійним способом захисту, оскільки таке рішення не є обов`язковим для суду, оцінюється судом як один із доказів, не є актом індивідуальної дії, який може бути визнаний неправомірним або скасований судом.

У судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи представника позивача щодо порушень комісією з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Скадовської міської ради Скадовського району Херсонської області вимог процедурного характеру при прийнятті рішення.

При розгляді заяви ОСОБА_3 про визначення місця проживання дітей, нею до комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету було надано довідку ОСББ «Проспект Адмірала Сенявіна» від 22.05.2020, згідно якої ОСОБА_2 на день видачі довідки не проживав за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12).

Також не може бути підставою для визнання оскаржуваного рішення недійсним та його скасування як такого, що прийняте під час перебування на розгляді суду справи з приводу визначення місця проживання дітей, з підстав не надання доказів повідомлення Скадовської міської ради, в тому числі ОСОБА_3 , про розгляд в суді справи з приводу вказаного спору.

Отже, проаналізувавши обставини, на яких ґрунтуються заявлені позивачем вимоги, надані сторонами докази на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, суд вважає, що позовна заява ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б в сукупності свідчили про наявність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 2, 3, 10-13, 19, 76-81, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 в інтересах якого діє адвокат Харченко Дмитро Миколайович до Скадовської міської ради Скадовського району Херсонської області, ОСОБА_3 , про скасування рішення органу місцевого самоврядування.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Херсонського апеляційного суду безпосередньо або через Скадовський районний суд Херсонської області з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне судове рішення складено 23 листопада 2020 року.

Суддя Скадовського районного суду

Херсонської області Пухальський С. В.