П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„11" лютого 2020 року місто Маріуполь Донецької області

Єдиний унікальний номер 241/47/19

Номер провадження 22-ц/804/303/20

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Кочегарової Л.М., Ткаченко Т.Б.

за участю секретаря: Єфремової О.В.

учасники справи :

позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом- ОСОБА_1

відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом- ОСОБА_2

треті особи -служба у справах дітей Маріупольської міської ради по Центральному району, служба у справах дітей Мангушської районної державної адміністрації

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 12 листопада 2019 року головуючого судді Чудопалової С.В. із складанням повного тексту судового рішення 22 листопада 2019 року по цивільній справі про визначення місця проживання дітей , -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей з матір`ю. Позов мотивовано тим, що 11 січня 2014 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, а також в період з 2006 по 2009 роки сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають трьох синів - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Від сина ОСОБА_4 відповідач ОСОБА_2 відмовився офіційно у 2009 році, про що є рішення Калінінського районного суду м. Донецька, що і стало причиною розірвання шлюбу у 2009 році. Протягом 2009-2014 років вони не проживали разом. В вересні 2018 року сторони розійшлися, оскільки ОСОБА_2 застосовував до ОСОБА_6 та дітей фізичне та психологічне насилля, про що у 2018 році нею була подана до Мангушського ВП відповідна заява. В листопаді 2018 року шлюб між ними було розірвано. 14 грудня 2018 року ОСОБА_2 , скориставшись відсутністю ОСОБА_6 , вдерся разом зі своїми родичами до її місця мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , подолавши опір її батьків - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , забрав трьох її малолітніх дітей, незважаючи на те, що діти плакали та благали не чіпати їх та не забирати з дому. Старший син ОСОБА_3 просив бабусю подзвонити їй - матері, щоб вона рятувала їх від свавілля батька та його родичів, зважаючи також на те, що син ОСОБА_4 не є дитиною ОСОБА_2 .Зазначала, що діти проживали разом із нею та її батьками у трикімнатній квартирі, облаштованій усім необхідним для життя та розвитку дітей, діти відвідували школу, спортивні секції, син ОСОБА_3 відвідував комп`ютерну академію «ШАГ». На даний час ОСОБА_2 переховує дітей, постійно змінюючи місце проживання, до школи не відпускає, діти не виходять на вулицю, а молодшому навіть не зроблені щеплення за віком, тобто відповідач наражає його на небезпеку інфікування дитячими хворобами. Крім того, ОСОБА_2 забороняє дітям спілкуватись з однолітками, повністю ізолювавши їх від зовнішнього світу та спілкування з рідними та близькими людьми. А наймолодший ОСОБА_5 був до цього часу нерозлучний із нею, а тому розлука з матір`ю є великим психологічним стресом для нього. Крім того, зазначала, що ОСОБА_2 веде аморальний спосіб життя, зловживає алкоголем, власного житла не має, проживає у двокімнатній квартирі, де мешкає ще троє дорослих людей. Також , не виключає можливості, що ОСОБА_2 може вивезти дітей за межі України. З урахуванням уточнення позовних вимог,просила відібрати малолітніх дітей - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повернути їх матері та визначити місце їх проживання разом із нею.

14 січня 2019 року ОСОБА_2 подав до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_6 про визначення місця проживання дітей з батьком, мотивуючи вимоги тим, що з жовтня 2018 року він із ОСОБА_6 проживають окремо один від одного, а з грудня 2018 року діти проживають разом з ним за адресою: АДРЕСА_2 . До цього часу ОСОБА_6 забороняла йому відвідувати дітей , спілкуватися та проводити час з ними, що позбавляло його можливості виховувати дітей. Між ними не було досягнуто згоди щодо визначення місця проживання дітей. Перебуваючи у шлюбі, в їх родині було взаємопорозуміння та повага, діти виховувались у спокійній психологічній обстановці, але після подання ОСОБА_6 заяви про розірвання шлюбу, вона стала агресивно відноситись до дітей та перестала дбати про них. Так, в липні 2018 року відносно ОСОБА_6 було складено протокол та 19 липня 2018 року притягнуто до адміністративної відповідальності за фактом неналежного догляду за дитиною - ОСОБА_13 . Крім того, з часу прийняття рішення про розірвання шлюбу між ними, ОСОБА_6 постійно виїжджає за межі України, а малолітні діти в цей час лишалися під наглядом її батьків, які досягли 70-річного віку та самі мають потребу у допомозі, а не доглядати за малолітніми дітьми, особливо за наймолодшим, який потребує багато уваги, догляду і має окремий режим, що для їх віку є дуже складним завданням. Старші діти потребують багато уваги для вивчення домашнього завдання, та мати ОСОБА_6 не приділяє їм належної уваги та повноцінно не забезпечує їх потреби. Зазначав, що постійно надавав гроші для забезпечення дітей речами, але діти все одно мали неохайний вигляд, нові речі матір`ю не придбавалися.14 грудня 2018 року він намагався поспілкуватись з дітьми, але батьки ОСОБА_6 до помешкання його не пустили та він почув відмову надати йому можливість поспілкуватись з дітьми. ОСОБА_6 в цей час була відсутня і знаходилась за межами України, у зв`язку з чим він викликав поліцію та забрав дітей до себе додому. Також зазначав, що мати не має змоги забезпечити дітей всім необхідним у зв`язку з відсутністю у неї постійного доходу та власного житла. З розмов з дітьми йому стало відомо, що мати дуже часто їх сварить та висловлюється нецензурною лайкою, спілкування постійно відбувається на підвищених тонах, діти постійно чують крики від матері. Морально-психологічний клімат у родині, де мешкали їх діти, є негативним. Діти постійно відчувають психологічний тиск та напругу, внаслідок чого старші діти відчувають психологічний дискомфорт у школі. Зазначає, що він має постійний дохід від зайняття господарською діяльністю, який є постійним та достатнім для утримання трьох малолітніх дітей, та власний будинок, розташований по АДРЕСА_3 , а також має фінансову змогу орендувати житло в м. Маріуполі та надати дітям змогу відвідувати школу, розташовану в м. Маріуполі. Просив задовольнити зустрічний позов та визначити місцем проживання трьох його неповнолітніх дітей - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із ним, батьком.

Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 12 листопада 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково : визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з матір`ю ОСОБА_1 Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8500 грн. В іншій частині позову - відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково : визначено місце проживання малолітніх ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з батьком ОСОБА_2 . В іншій частині зустрічного позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду в частині визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 з батьком та ухвалити у цій частині нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі та визначити місце проживання дітей з нею, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення в цій частині, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів скарги, посилаючись на ст. 171 СК України, зазначає, що покладаючи в основу рішення лише бажання дітей жити разом з батьком судом не досліджено причин такого бажання та подальші негативні наслідки інтересам дітей. Виражена, у судовому засіданні, дітьми думка, не є їх власною, а підготовлена відповідачем, який створює фальшиве інформаційне поле навколо образу матері, про що було також заявлено педагогом і психологом зі служби у справах дітей, після почутих виступів дітей. Зауважує, щоб довести останнє, нею ставилися питання експертам судово-психологічної експертизи , яка була призначена ухвалою суду за клопотанням відповідача, проте в ході розгляду справи по суті ОСОБА_2 відмовився від її проведення та оплати, тобто ухилився від участі в експертизі. Що позбавило її можливості достеменно з`ясувати факт невідповідності висловленої думки дітей їх внутрішній волі. Також, вказує, що судом не враховано, що ОСОБА_2 на теперішній час притягується до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КК України, що зазначено у довідці МВС України, зауважує, що цей злочин вчинений в період іспитового строку за попереднім вироком суду від 21.08.2013 року, яким ОСОБА_2 було засуджено за отримання хабаря до 5 років позбавлення волі. Також, судом безпідставно зазначено, що ОСОБА_2 не перебуває на обліку у нарколога та психіатра, що не підтверджено жодною довідкою відповідних медичних закладів, натомість у матеріалах справи міститься медична довідка про наявність у відповідача хронічних захворювань, що не прийнято судом до уваги. Також, про нехтування своїми батьківськими обов`язками з боку відповідача свідчить довідка ВДВС про наявність заборгованості зі сплати аліментів, довідка з ясел-садку про відвідування закладу ОСОБА_5 лише впродовж двох тижнів, після чого дитина нібито захворіла і батьком більше не приводилась, лист Маріупольської гімназії про зниження успішності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у другому семестрі, коли вони жили з відповідачем, порівняно з першим семестром, коли діти проживали з матір`ю, довідка ВДВС про сплату ОСОБА_2 на її користь аліментів за 2 місяці в розмірі лише 4200 грн., тоді як до сплати нараховано значно більшу суму. Щодо неприйняття судом до уваги рішення Калінінського районного суду міста Донецька від 21 липня 2009 року, яким встановлено факт, що ОСОБА_4 не є кровним сином ОСОБА_2 , зазначає, що дане рішення проголошено іменем України, та є обов`язковим для виконання і має преюдиціальне значення при вирішенні спору щодо місця проживання малолітнього ОСОБА_4 саме з матір`ю.Проте , відповідачем не надано суду жодних належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження його тверджень відносно неї. Окрім того, вважає, що розлучення старших братів з молодшим, незважаючи на їх особисте бажання лишитися саме з батьком, є недоцільним, оскільки вони дуже прив`язані один до одного, та це призведе до травмування дитячої психіки всіх трьох, що є неприпустимим та суперечить інтересам дітей.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду в частині визначення місця проживання ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з матір`ю, прийняти в цій частині нове рішення та визначити місце проживання ОСОБА_12 з батьком. Зокрема зазначає, про суперечливість висновків суду, відносно молодшої дитини ОСОБА_5 , судом враховано тільки вік дитини, судом не враховано, що мати під час слухання справи повідомила, що часто виїжджає по роботі та відсутня дома. ОСОБА_5 буде залишатися, з бабусею та дідусем, що є літніми людьми, тому їм буде важко доглядати трирічного онука, бабуся хворіє на серцеву недостатність, а з боку дідуся, відносно старших братів були прояви насилля. Не враховано, що малолітній ОСОБА_5 вже рік проживає з ним та старшими братами і це значний час, протягом якого дитини звикла до оточення та умов проживання. Позивач фактично самоусунулася від виховання дитини , з часу коли діти почали мешкати з ним, мати не спілкувалася з молодшим сином вже рік, до того ж в матеріалах справи є адміністративний протокол, щодо неналежного виконання обов`язків матір`ю відносно молодшого сина ОСОБА_5 , коли він проживав з нею . Рішення про розлучення братів впливає негативно на психологічний стан молодшої дитини, воно вплине і на старших братів, які на сьогодні є згуртованими та переживають події, які відбуваються у їх сім`ї, та появляють підтримку один до одного, та піклування про молодшого брата, як старші брати. Крім того, вказує, що в рішенні суду, зазначено про відсутність доказів отриманих доходів, які б дозволяли матері створити належні умови проживання та догляду для молодшої дитини.

Відзив ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 мотивований тим,що апелянтом не зазначені обставини, які підтверджують незаконність і (або) необґрунтованість оскаржуваного рішення та (або) неправильність установлення обставин справи, неправильне дослідження доказів. При прийнятті рішення в частковому задоволені позовної вимоги ОСОБА_15 та визначенні місця проживання дітей ОСОБА_14 та ОСОБА_11 з батьком судом першої інстанції було враховано думку дітей, які висловили бажання проживати разом з батьком, та категорично відмовились від проживання разом з матір`ю. Дітьми ОСОБА_14 та ОСОБА_11 були повідомлені суду обставини за якими вони не бажають проживати разом з матір`ю, а саме з матір`ю у них постійно виникають конфлікті ситуації, мати не приділяла їм належної уваги, не готували їм їжу, могла їх вдарити, постійно залишала з бабусею та дідусем, та часто виїжджала за межі України.З батьком вони почувають себе комфортно та захищено, та батьком , приділяється достатньо уваги в організації досуга, підтримки в навчанні , як в школі, так і в спортивній секції. Батьком забезпечується їх матеріальні потреби в продуктах харчування, речах, побуті.Також, до матеріалів справи були долучені висновки психолога та висновок служби у справах дітей Маріупольської міської ради по Центральному району з змісту яких вбачається, що діти мають конфліктні стосунки з матір`ю.Службою у справах дітей Маріупольської міської ради по Центральному району проводились зустрічі матері зі старшими дітьми щодо налагодження стосунків.Такі ж рекомендації, щодо налагодження стосунків матері з дітьми, висловлені і психологом після проведення бесіди з їх сім`єю.Суд першої інстанції аналізуючи докази прийшов висновку, про те що батько піклується про дітей більш уважно, та ретельно підходить саме до питання виховання, всебічного розвитку дітей. За час проживання дітей зі батьком з 14 грудня 2018 року по теперішній час мати дітей не проявляла бажання спілкуватись з ними. Заборони з його боку щодо спілкуванні матері з дітьми не було. Відвідування матері дітей у січні 2019 року пройшли конфліктно. Протягом зазначеного часу - січень 2019 року по теперішній час, мати не проявляла увагу та турботу до дітей, не відвідувала у школі або спортивній секції, не цікавилась їх життям. Також, крім обставин зазначених в оскаржуваному рішення щодо конфліктної ситуації в спілкуванні з синами, в рішенні суду зазначено про відсутність доказів про отримання доходів ОСОБА_15 . Суду першої інстанції були повідомлені недостовірні відомості щодо зайняття підприємницькою діяльністю ОСОБА_15 . Згідно даних єдиного державного реєстру фізична особа- підприємець ОСОБА_6 (ІПН НОМЕР_1 ) припинила підприємницьку діяльність у лютому 2018 року.Сам лише факт представлення інтересів батька ОСОБА_8 як фізичної особи підприємця не може слугувати підтвердженням отримання доходу заявницею. Не сплата ним аліментів, з грудня 2018 року, при постійному проживанні дітей з батьком вже рік, не спростовує тієї обставини, що діти не бажають проживати разом з матір`ю та не впливає на їх думку. Просив відмовити в задоволені апеляційної скарги ОСОБА_15 ,залишити рішення суду чинним в частині визначення місяця проживання ОСОБА_16 та ОСОБА_11 з батьком.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та її представник адвокат Турченко В.В. підтримали доводи апеляційної скарги,надавши пояснення аналогічні змісту апеляційної скарги ,просили апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення. ОСОБА_2 та його представник адвокат Мороз О.О. просили залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення та у повному обсязі задовольнити вимоги їх апеляційної скарги .

Представники третіх осіб Служби у справах дітей Маріупольської міської ради по Центральному району,Служби у справах дітей Мангушської районної державної адміністрації не з*явилися,належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання ,надали заяви про можливість розгляду справи за відсутності представників,просили розглянути справу з урахуванням найкращих,найважливіших інтересів малолітніх дітей,які за своєю природою та важливістю мають переважити над інтересами батьків.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників , дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційних скарг,апеляційний суд вважає,що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

Судом встановлено,що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 січня 2014 року , вдруге. З 2006 по 2009 роки, проживаючи в шлюбі з ОСОБА_2 , позивач народила двох синів ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .

Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 26 листопада 2018 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 розірвано.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 07.03.2007 року , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції м. Донецька, ІНФОРМАЦІЯ_7 народився ОСОБА_17 , батьками якого зазначені ОСОБА_6 та ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 11.12.2008 року , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку, ІНФОРМАЦІЯ_8 народився ОСОБА_18 , батьками якого є ОСОБА_6 та ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 08.02.2017 року , виданого Приморським районним у місті Маріуполі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ІНФОРМАЦІЯ_9 народився ОСОБА_12 , батьками якого є ОСОБА_6 та ОСОБА_2 .

Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 09.02.2017 року , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Законним представником дитини є мати ОСОБА_6 .

Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 05.07.2016 року , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_10 ,проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно договору найму житлового приміщення № 001 від 20 вересня 2018 року , ОСОБА_6 винаймає квартиру АДРЕСА_4 , де вона проживає разом з дітьми після того, як пішла від чоловіка в серпні 2018 року.

Згідно акту обстеження умов проживання від 19.12.2018 року за адресою: квартира АДРЕСА_4 , було обстежено умови проживання ОСОБА_6 та встановлено, що умови проживання задовільні, квартира впорядкована, тепла, затишна. Мати проживає сама. В квартирі є необхідні меблі та електропобутова техніка. У дітей є окрема кімната, окремі спальні місця та місце для занять, одяг та взуття за сезоном. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 займаються в секції боротьби СК « Іллічівець ». В сім`ї матері - ОСОБА_6 створені всі необхідні умови для виховання, утримання та розвитку малолітніх дітей, та встановлено, що за вказаною адресою проживають: ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі проживали окремо з вересня 2018 року за різними адресами, а саме: позивач ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , разом з дітьми, а батько, ОСОБА_2 , в АДРЕСА_2 .

14 грудня 2018 року відповідач ОСОБА_2 забрав дітей, коли матері ОСОБА_1 не було вдома, а діти перебували під наглядом батьків дружини - ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , про що також свідчить заява ОСОБА_6 від 18 грудня 2018 року подана до Центрального ВП ГУНП в Донецькій області про вчинення ОСОБА_2 злочину за ст. 146 КК України.

Крім того, суду надана заява про звернення ОСОБА_1 до поліції про притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності за ст. 125 КК України , за фактом нанесення їй тілесних ушкоджень 18 грудня 2019 року про що відомості були внесені до ЄРДР за № 00001 від 09.01.2019, яка була досліджена в ході розгляду справи, але будь-яких доказів щодо подальшого розслідування за зазначеними у заяві обставинами суду не надано, а тому судом вказані обставини не враховані при прийнятті рішення по справі.

Згідно довідки ТОВ «Схід Вантаж » № 3 від 29.01.2019 року , вбачається що ОСОБА_6 є співвласником ТОВ «СВ ПАС ТРАНС» та ТОВ «Схід Вантаж » з 2016 року та займала посаду директора з 10.05.2019 року по 07.10.2019 року , після звільнення отримує щомісячну допомогу у розмірі 15 000 грн .

Як повідомила позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні, на теперішній час вона зареєстрована як ФОП, а також згідно довіреності представляє інтереси свого батька та отримує достатній дохід, але доказів на підтвердження зазначених обставин суду не надано. Крім того, як зауважив в судовому засіданні представник відповідача , ФОП ОСОБА_25 згідно відомостей з реєстру припинено.

Відповідно до довідок № 18, № 3707 від 11.01.2019 року ОСОБА_6 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває .Згідно довідки департаменту інформаційних техологій МВС України серії ІАА № 0203661, за обліками МВС громадянка ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , на території України станом на 28.05.2017 року до кримінальної відповідальності не притягувалася, незнятої та непогашеної судимості не має, в розшуку не перебуває.

Судом була досліджена постанова серії НОМЕР_5 від 19.07.2018 року , з якої вбачається, що ОСОБА_6 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП за невиконання своїх батьківських обов`язків по вихованню свого малолітнього сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Проте, дані відомості спростовуються дослідженою постановою Першотравневого районного суду Донецької області від 18.03.2019, згідно якої скасовано постанову ГО № 103436 від 19.07.2018 та провадження закрито.

Крім того, надане відповідачем ОСОБА_2 повідомлення начальника Центрального ВП ГУНП в Донецькій області про те, що ОСОБА_6 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 184 КУпАП «Невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей» , також спростовується постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01.03.2019 року , згідно якої у діях останньої відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП, провадження у справі закрито.

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 офіційно працевлаштований, що підтверджено довідкою ТОВ «СВ ПАС ТРАНС», згідно якої ОСОБА_2 є засновником ТОВ «СВ ПАС ТРАНС», в грудні 2018 року отримав дохід у розмірі 50000 грн, в січні 2019 року у розмірі 15000 грн, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, дані про те, що він зловживає алкогольними напоями або вживає наркотичні речовини, відсутні.

Згідно вимоги про судимість, виданої відносно ОСОБА_2 від 21.08.2013, останній був засуджений Пролетарським районним судом м. Донецька за ч. 2 ст. 368 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права займати певні посади на строк 3 роки, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки.

Згідно договору купівлі-продажу домоволодіння від 25.05.2011 року ОСОБА_2 придбав будинок АДРЕСА_3 .

Згідно договору найму жилого приміщення від 01.11.2018 року , ОСОБА_2 орендовано трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_5 (т. 1 а.с. 81), в якій починаючи з грудня 2018 року, ОСОБА_2 мешкав разом з дітьми.

Згідно актів обстеження умов проживання від 19.12.2018 року , 04.01.2019 року , 16.01.2019 року за адресою: АДРЕСА_2 , проживають : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . З досліджених актів вбачається,що умови проживання задовільні, у дітей є все необхідне для життя. Діти виявляють бажання проживати з батьком, до матері повертатися не бажають, спілкуватись з матер`ю бажають. Діти ходять до спортивної секції , матір даже не привітала дітей з новим роком. Зі слів дітей, вони постійно знаходяться з батьком або з бабусею (матір*ю батька), яка готує смачну їжу, вони ні в чому не мають потреби. Висновки комісії: доброзичливі, дітям приділяється достатньо уваги та піклування, харчування у дітей відповідно віку, одяг відповідно до сезону, іграшки, розвиваючі ігри є. Діти повертатись до матері не бажають, кажуть, що вона по телефону їх ображає, що їм дуже не подобається.

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 01.02.2019 року , складеного фахівцем з соціальної роботи Управління «Служба у справах дітей» Служби у справах дітей Маріупольської міської ради , на підставі заяви ОСОБА_6 , проведено обстеження матеріально-побутових умов у квартирі АДРЕСА_5 , умови проживання задовільні, відповідають нормам, ОСОБА_2 створив належні умови для всебічного виховання та розвитку дітей. Конфліктні відносини з матір`ю дітей .

З довідки Маріупольської гімназії № 2 Маріупольської міської ради № 338 від 04.02.2019 року , вбачається ,що ОСОБА_6 належним чином виконувала обов`язки, покладені на батьків. Діти ОСОБА_14 , 2007 року народження, та ОСОБА_11 , 2008 року народження, не пропускали заняття без поважних причин, мати цікавилась та здійснювала контроль за навчанням дітей. Вказані обставини підтверджені листами реєстрації бітьківських зборів в Маріупольській гімназії № 2.

Згідно підтверджень № 11 та № 12 від 13.01.2019 року , ОСОБА_18 та ОСОБА_17 зараховані до НВК «Гімназія-школа № 27» м. Маріуполя.

Згідно довідки директора КДНЗ «Ясла-садок № 150 «Родзинка» Маріупольської міської ради Донецької області № 3 від 17.01.2019 року , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 03 січня 2019 року відвідує заклад дошкільної освіти .

Судом також були досліджені надані сторонами психологічні висновки після проведення психологічної бесіди з дітьми ОСОБА_11 та ОСОБА_14 за підписом психолога ОСОБА_21 , також висновок спеціаліста психолога за результатами психологічного обстеження родини ОСОБА_2 та ОСОБА_6 від 15.03.2019 року за підписом психолога Лень М.В., проте суд відхилив зазначені докази, оскільки вказані дослідження були проведені за клопотанням сторін, поза межами судового засідання .

Як вбачається з матеріалів справи за клопотанням відповідача ОСОБА_2 судом було призначено судово-психологічну експертизу, але ухвала суду від 04.06.2019 року була повернута 12 листопада 2019 року без виконання, оскільки ОСОБА_2 відмовився від її проведення та не сплатив вартість експертизи. Будь-яких інших клопотань від учасників справи з цього приводу не надходило та сторони не наголошували на її проведенні.

З відповіді КЗ Маріупольська гімназія № 2 Маріупольської міської ради № 70 від 25.03.2019 року , вбачається , що ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у Маріупольській гімназії № 2 з вересня 2017 року. ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається у Маріупольській гімназії № 2 з вересня 2017 року.

У період з січня по лютий 2019 року психологом Маріупольської гімназії № 2 було проведено психологічне дослідження з метою оцінки психологічного стану дітей. В ході дослідження виявлено, що діти відчувають емоційну напруженість, нервозність та тривогу. Також спостерігається втомлюваність та легкий стрес. Виражена потреба у захисті та підтримці. Також було виявлено зниження успішності у період з січня по березень 2019 року у порівнянні з успішністю за І семестр 2018-2019 навачального року. Щодо можливості дітей об`єктивно оцінювати ситуацію конфлікту між батьками, то у наслідку того, що діти на даний момент проживають тільки з одним із батьків, то оцінка ситуації між батьками може бути тільки суб`єктивною.

Згідно висновку виконавчого комітету Маріупольської міської ради № 13-31-31 від 19.03.2019 року , керуюючись найкращим інтересами та правами дітей, з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дітей, рекомендувано повернути малолітню дитину ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матері ОСОБА_6 та встановити місце проживання разом із матір`ю.

Щодо місця проживання ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишено на розсуд суду, з урахуванням думки дітей (т.2 а.с. 68).

Крім того, як вбачається з вказаного висновку, ситуація, що склалася у родині ОСОБА_23 розглядалася на комісії, на якій рекомедовано в найкращих інтересах дітей звернутися до Центрального районного центру соціальних служб сім`ї, дітей та молоді для організації безконфліктної зістрічі матері з дітьми. Також зазначено, що під час проживання дітей із батьком старші діти бажають проживати саме з батьком, за час проживання із матір`ю остання належним чином виконувала свої батьківські обов`язки, на обліку лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, діти на даний час відвідують школу, молодша дитина - дитячий садок, умови проживання за місцем проживання батька обладнані всім необхідним для повноцінного життя, розвитку та виховання дітей. За інформацією соціальних служб неодноразово проводилися зустрічі матері з дітьми, крім того , у зв`язку зі складними стосунками у родині з 22 лютого 2019 року надаються послуги сім`ї ОСОБА_23 у рамках соціального супроводу. Вказаний висновок був підготовлений на підставі повно та всебічно досліджених наданих документів : довідок директора Маріупольської гімназії № 2, довідки КДНЗ «Ясла-садок № 150 «Родзинка», довідки лікаря-психіатра КЛЗ «Міська психіатрична лікарня № 7», довідки нарколога КЛЗ «Міський наркологічний диспансер м. Маріуполь», актів обстежень умов проживання.

Згідно витягу з протоколу засідання Центральної районної в м. Маріуполі комісії з питань захисту прав дитин при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради № 1 від 09.01.2019 року , батьку ОСОБА_2 , рекомендовано надати адресу матері, де проживають її малолітні діти, та не змінювати місце учбового закладу дітей до остаточного вирішення питання в суді щодо мешкання дітей. Матері рекомендовано повернути підручники її малолітнім дітям для продовження учбового процесу. Батькам рекомендовано надати до служби у справах дітей по Центральному району управління «Служба у справах дітей» документи, які мають істотне значення для вирішення спору (т. 1 а.с. 82).

Також, судом були досліджені заяви ОСОБА_18 від 26.02.2019 року та ОСОБА_17 від 26.02.2019 року , надані начальнику Служби у справах дітей по Центральному району, в яких останні бажають проживати разом зі своїм батьком ОСОБА_2 . З матір`ю спілкуватись не бажають.

Судом досліджено довідку № 1992/2010-5 від 11.05.2010 року , щодо заборгованості по сплаті аліментів у розмірі ? частини ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 перед ОСОБА_6 , з якої вбачається ,що за період з 01.04.2009 року по 11.05.2010 року сума заборгованості становить 7 566,03 грн. Згідно судового наказу Першотравневого районного суду Донецької області від 08.10.2018 року № 241/1920/18, вбачається що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей - ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину і до досягнення повноліття найстаршою дитиною.

Відповідно до постанови про відкриття провадження ВП № 58027983 від 10.01.2019 року, державним виконавцем Центрального ВДВС м. Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області відкрито виконавче провадження за вказаним судовим наказом № 241/1920/18 від 16.11.2018 року. Згідно довідки Центрального ВДВС м. Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області від 26.02.2019 В-15, ОСОБА_2 за період з 01.10.2018 року по 30.11.2018 року сплатив ОСОБА_6 аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі 4200 грн . Відповідно до довідки-розрахунку В-5, наданого Центральним ВДВС м. Маріуполя, в період з 03.10.2018 року по 22.01.2019 року до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 нараховано 23 945,60 грн. Також, в матеріалах справи містяться дублікати квитанцій АТ КБ «ПриватБанк» від 24.11.2018 року , 29.10.2018 року , 04.11.2018 року , 24.10.2018 року ,27.10.2018 року , 20.10.2018 року , з яких вбачається, що ОСОБА_2 перераховував ОСОБА_6 грошові кошти в рахунок сплати аліменти по 700 грн.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_2 з часу проживання дітей з ним, а саме з грудня 2018 не сплачує аліменти. Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк», на рахунок дитини ОСОБА_11 батьками ОСОБА_2 та ОСОБА_6 здійснювались перерахування грошових коштів на його харчування у гімназії.

Крім того, судом було досліджено диск із відеозаписами з якого вбачається, що мати при відвідуванні дітей за адресою: АДРЕСА_2 , агресивно себе поводила, діти не сприймали її просили піти, оскільки не бажають її бачити, а також діти чекали від неї подарунків на Новий рік, Різдво, та День народження ОСОБА_5 , що свідчить про стосунки, які склалися в родині ОСОБА_23 , а саме ставлення дітей до матері вже після того, які діти почали проживати із батьком (т.2.а.с.10 ).

Скріншот переписки у соцмережі ,наданий ОСОБА_2 ,протокол допиту свідка ОСОБА_6 від 25 вересня 2013 року ,заява ОСОБА_24 від 30 вересня 2019 року про стосунки в родині ОСОБА_23 , були відхилені судом першої інстанції ,як неналежні докази .

Також ,судом першої інстанції надано критичну оцінку та відхилено ,як доказ,копію рішення Калінінського районного суду м. Донецька від 21.07.2009 року у справі № 2-328/09, отриману у місті Донецьку 29 січня 2019 року , зі змісту якого вбачається ,що із актового запису № 1067, виконаного відділом реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції м. Донецька 11.12.2008 року у книзі реєстрації народжень, про народження ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виключено відомості про батька - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_12 (т. 1 а.с. 143-144, т.3 47-49). При цьому ,суд слушно зазначив, що вказане спростовується листом Центрального районного у м. Маріуполі ВДРАЦС № 412/15.2-26 від 07.02.2019 року , згідно якого у актовому записі про народження № 1067 від 11.12.2008 року , складеного на ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , відсутні відомості про позбавлення батьківських прав, обмеження батьківських прав відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_12 (т. 1 а.с. 219), а також судовим наказом Першотравневого районного суду Донецької області від 08.10.2018 року про стягнення саме з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання саме трьох малолітніх синів, в тому числі і ОСОБА_18 , який прийнятий на виконання державною виконавчою службою.

Отже, зі змісту оскаржуваного рішення вбачається,що суд надав належну оцінку зібраним у справі доказам,достатньо повно встановив обставини,які мають значення для правильного вирішення справи .

Відповідно до статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Суд першої інстанції вирішуючи питання про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з матір*ю ОСОБА_1 врахував,що в силу свого віку вона потребує тісного контакту з матір*ю, її піклування та турботи. Вірно дослідив висновки органу опіки та піклування,обставини справи,безпосередньо інтереси дитини .

Вирішуючи питання про визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_17 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_18 ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_2 , суд врахував,що діти в силу свого віку вже можуть проявляти особисту прихильність до батьків або одного з них. Судом також враховані і інтереси дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які в судовому засіданні підтвердили факт того, що вони бажають проживати саме із батьком, оскільки він більш ретельно приділяє їм увагу, турбується, відповідально ставиться до своїх батьківських обов`язків, дбає про них, забезпечує усім необхідним, організовує їх досуг, дуже турбується та поважає їх, а вони почувають себе захищеними та відчувають батьківську турботу, тоді як з матір`ю постійно були конфлікти, вона постійно займалася своїми справами, не готувала їжу, не допомогала їм робити домашні завдання, могла і вдарити їх, постійно лишала їх з дідусем та бабусею, а сама виїжджала за межі України. На підставі досліджених доказів судом встановлено, що кожен з батьків малолітніх дітей відповідально ставляться до своїх батьківських обов`язків, кожен з них за місцем свого проживання створив належні умови для їх проживання, але старші діти ОСОБА_22 та ОСОБА_18 категорично відмовляються проживати із матір`ю. Батько ОСОБА_2 має постійний доход, опікується дітьми, забезпечує всі їх необхідні потреби, а зі слів дітей мати зовсім ними не опікувалась. Докази зловживання батьками дітей спиртними напоями або вживання ними наркотичних речовин відсутні . Спосіб життя батьків дітей відповідає загальноприйнятим нормам та не може зашкодити розвитку дітей. Орган опіки та піклування дійшов до висновку про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_17 та ОСОБА_18 з урахуванням їх думки, а вони не бажають проживати і матір`ю.

Апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до пункту 71 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, який визначає механізм провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання (перебування) дитини служба у справах дітей повинна керуватися найкращими інтересами дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Під час розгляду питання про визначення місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.

Залучена до участі у справі служба у справах дітей по Центральному району Маріупольського міського управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради , яка надала висновок від 19 березня 2019 року , визнавши за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_9 з матір*ю,щодо місця проживання ОСОБА_17 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_18 ІНФОРМАЦІЯ_2 визначити на розсуд суду,з урахуванням думки дітей. Під час розгляду справи судом першої інстанції службою у справах дітей складались акти обстеження умов проживання . Висновок служби у справах дітей оцінено в сукупності з іншими доказами.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення,поклав в основу рішення не тільки матеріально-побутові умови проживання батьків,і загалом зробив висновок проживання з ким із батьків буде відповідати найкращим інтересам дітей,та дійшов загалом обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог у частині визначення місця проживання малолітніх дітей і з матір*ю та з батьком.

При розгляді справи судом було надано оцінку думці малолітніх дітей щодо визначення їхнього місця проживання, враховано інтереси дітей, вік дітей, їхнє фактичне місце проживання . Відомостей про негативний вплив зміни місця проживання малолітніх дітей з батьком не встановлено.

Отже, встановивши наявність практично однакових належних матеріально-побутових умов як у матері, так і у батька для проживання і виховання малолітніх дітей, врахувавши висновок органу опіки та піклування, а також бажання старших дітей проживати з батьком та їх прихильність до батька , суд дійшов обґрунтованого висновку про доцільність ,в інтересах дітей визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 із матір*ю ,та проживання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком.

Визначаючи місце проживання малолітніх дітей і з матір`ю і з батьком , розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків, суд першої інстанції при вирішенні спору правильно надав першочергове значення саме найкращим інтересам дітей.

Виходячи із обставин цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дітей та забезпечити належне доброзичливе спілкування дітей з обома батьками, за відсутності доказів на підтвердження того, що переміщення дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 за визначеним судом місцем проживання з матір`ю поставить його під загрозу заподіяння фізичної або психічної шкоди або іншим шляхом створить для дитини або дітей нетерпиму обстановку, суд апеляційної інстанції вважає, що суд дійшов висновку про визначення місця проживання малолітніх дітей і з матір*ю, і з батьком, дотримавшись норм матеріального і процесуального права.

Посилання суду на принцип 6 Декларації прав дитини не вплинуло на правильність вирішення спору по суті.

Про необхідність заслуховування думки дітей, які досягли певного віку, та її врахування при вирішенні спорів про відібрання дітей зазначено, зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (заява 39948/06). У параграфі 59 цього рішення вказано, що на жодному етапі провадження у справі судді не заслуховували дітей.

В ході розгляду справи ,судом було прийнято рішення заслухати думку дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .Жодних доказів на спростування того,що думка дітей не була їх власною ОСОБА_1 не надано. З огляду на це , доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не є слушними . Також,суд критично відноситься до доводів ОСОБА_1 ,що ОСОБА_2 не займається вихованням дітей,а своїми діями лише шкодить їх нормальному розвитку,здійснює на них психологічний тиск, оскільки обставин та дій з боку ОСОБА_2 ,які б негативно впливали на фізичний та духовний розвиток дітей ,як складову виховання,в судовому засіданні не встановлено.

Суд апеляційної інстанції відхиляє, як доводи вчинення ОСОБА_2 18 грудня 2019 року фізичного насильства щодо ОСОБА_1 ,оскільки наявність кримінального провадження ,відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за зверненням ОСОБА_1 , не є доказом вини ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, враховуючи, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Не містять матеріали справи достатньої кількості безспірних доказів того,що ОСОБА_4 не є кровним сином ОСОБА_2 , а наданій копії рішення від 21 липня 2009 року,виданої 29 січня 2019 року у місті Донецьку , суд надав належну оцінку.

При цьому апеляційний суд зауважує, що мати та батько дітей не обмежені у можливості реалізації належного їм права на спілкування з дітьми, вияв турботи стосовно дітей та участь у їх вихованні. Вони можуть реалізувати свої права шляхом досягнення домовленості про встановлення часу спілкування з дітьми або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

З огляду на наведене не заслуговують на увагу доводи апеляційних скарг про те, що судом неповно з`ясовано усі фактичні обставини справи та не надано належної оцінки наявним у справі доказам.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_1 є суб*єктивним тлумаченням позивача обставин справи та законодавства,яке регулює спірні правовідносини та зводяться до переоцінки доказів,яким суд дав належну правову оцінку.

Не надано суду також належних та допустимих доказів того, що мати дітей на думку відповідача , не зможе особисто приділяти дитині ОСОБА_5 належної уваги. Тому дані ствердження ОСОБА_2 носять характер припущення.

Ніяких нових обставин, які б давали підстави для проведення апеляційним судом переоцінки доказів, зроблених судом першої інстанції, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не містять.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні, апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 12 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 18 лютого 2020 року .

Судді: