Провадження № 2/761/3321/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарях: Гриб Д.В., Кутіковій М.Г.,

за участі позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

03 грудня 2019 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить: зменшити розмір аліментів, які сплачує ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , визначених абзацом 2 пункту 4 Договору між батьками про сплату аліментів на утримання дитини від 29.10.2010 року та викласти зазначений пункт наступним чином: «на утримання дитини ОСОБА_1 зобов`язується добровільно сплачувати аліменти щомісячно у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, а в разі навчання сина - ОСОБА_4 у вищому навчальному закладі з денною формою навчання сплачувати зазначені аліменти до закінчення навчання, за умови, що дитині не виповниться більше 23 років».

Вимоги обгрунтовані тим, що сторони перебували в шлюбі та ІНФОРМАЦІЯ_1 у шлюбі народився син - ОСОБА_4 .

29.10.2010 року сторони уклали Договір між батьками про сплату аліментів на утримання дитини, що був посвідчений нотаріально та відповідно до п.4 зазначеного договору ОСОБА_1 зобов`язується сплачувати аліменти щомісячно у розмірі 30 000,00 грн. до досягнення дитиною повноліття, а в разі навчання сина у вищому навчальному закладі з денною формою навчання сплачувати зазначені аліменти до закінчення навчання.

Як зазначає позивач, на момент підписання договору він отримував відповідний дохід та мав можливість сплачувати зазначену суму аліментів. Проте в 2015 році позивач змінив місце роботи та його середньомісячний дохід складав 3 500,00 грн.

Також позивач зазначає, що він добровільно виконував зобов`язання за договором шляхом погодження з дружиною здачі в оренду спільного майна - квартири та зарахування сум, які були отримані від оренди квартири в рахунок сплати аліментів в цей період, з червня 2017 року щомісячно додатково перераховував синові 3 000,00 грн., а також ніс додаткові витрати по утриманню сина - сплачував кошти за навчання дитини.

Також позивач зазначає, що він має ще двох дітей на утриманні. З 2014 року позивач долучився до активної громадської діяльності, замінивши нею комерційну. З 30.04.2018 року ОСОБА_1 тимчасово не працює. Навесні 2017 року в квартирі позивача сталась пожежа та квартиру було знищено під час гасіння.

А тому з врахуванням зазначеного позивач на даний час не має можливості сплачувати аліменти в зазначеному розмірі, а тому звернувся до суду з цим позовом.

В судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, уповноваженого представника не направила, хоча належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи, відзив до суду не направила.

А тому на підставі положень статті 223 ЦПК України суд продовжив слухання справи у відсутність сторони відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши позивача, його представника, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Стаття 189 СК України визначає, що батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом.

Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї.

Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні.

Відносно платника аліментів враховується також зміна складу осіб, які зобов`язані за законом надавати утримування.

Погіршення або поліпшення стану здоров`я платника або одержувача аліментів враховується судом як підстава для зміни розміру аліментів.

Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Появлення у складі сім`ї одержувача аліментів осіб, які являються по відношенню до нього аліментнозобов`язаними особами (батьки, подружжя, повнолітні діти) може бути враховано за вимогою платника аліментів як обставина, що спричинила зниження сплачуваних ним аліментів.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Як встановлено в судовому засіданні, 29.10.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений Договір між батьками про сплату аліментів на утримання дитини.

Сторони зазначили в Договорі, що вони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 26.09.1999 року та від шлюбу мають спільну малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Сторони домовились та зазначили в п.2 Договору, що після розірвання шлюбу син - ОСОБА_4 буде проживати з матір`ю - ОСОБА_3 .

В пункті 4 Договору сторони зазначили, що ОСОБА_1 зобов`язується брати участь у вихованні та утриманні дитини добровільно, незалежно від стосунків подружжя. На утримання дитини ОСОБА_1 зобов`язується добровільно сплачувати аліменти щомісячно у розмірі 30 000,00 грн. до досягнення дитиною повноліття, а в разі навчання сина - ОСОБА_4 у вищому навчальному закладі з денною формою навчання сплачувати зазначені аліменти до закінчення навчання, за умови, що дитині не виповниться більше 23 років. Сторони домовились про те, що виплата аліментів буде здійснюватися щомісяця, не пізніше 10 числа поточного місяця за минулий місяць, шляхом передачі коштів ОСОБА_3 .

Позивач не надав суду доказів, що на виконання умов договору він сплачував аліменти на утримання дитини (не було надано доказів передачі коштів ОСОБА_3 ) саме в тому порядку, як передбаченому умовами договору.

На підтвердження розміру отриманих доходів позивач надав суду довідку про доходи отримані за період з січня 2015 року по квітень 2018 року на посаді директора по роботі з клієнтами ТОВ «Медіа експрес» з якої вбачається, що за вказаний період ОСОБА_5 отримав 144 630,08 грн. заробітної плати, тобто середньомісячний заробіток становив 3 615,75 грн. (144 630,08 грн. /40 місяців).

Суд не може взяти до уваги як належний доказ сплати аліментів розписку ОСОБА_3 від 15.06.2015 року оскільки договором, укладеним між сторонами передбачено такий спосіб сплати аліментів, як передача коштів ОСОБА_3 та відповідні зміни до договору щодо способу виконання аліментних зобов`язань не вносились.

В позовній заяві позивач зазначав, що на час підписання договору він отримував достатньо доходів для сплати аліментів в розмірі 30 000,00 грн. В той же час з інформації, наданої Державною податковою службою України Головним управлінням ДПС у м.Києві вбачається, що за 2010 рік ОСОБА_1 отримав доходів на загальну суму 61 152,69 грн., що не надавало можливість щомісячно сплачувати аліменти в розмірі 30 000,00 грн.

Крім того, позивач зазначав, що має на утриманні інших дітей, а тому не має можливості сплачувати аліменти в зазначеному розмірі. В той же час позивач надав суду копії паспортів ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Проте суду не надано копії свідоцтва про народження дітей, а тому суд позбавлений можливості встановити, що позивач є батьком зазначених дітей.

Також не надано суду доказів про реєстрацію позивачем іншого шлюбу.

Отже. судом під час слухання справи не встановлено зміни матеріального або сімейного стану позивача, як платника аліментів.

Крім того, стаття 651 ЦК України визначає, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Пунктом 9 Договору передбачено, що у випадку зміни матеріального стану, погіршення здоров`я будь-якої із сторін Договору, за взаємною згодою, Сторони можуть вносити зміни або доповнення до цього Договору шляхом укладення додаткового нотаріально посвідченого договору.

Позивач не надав доказів, що після зміни його матеріального стану він звертався до ОСОБА_3 щодо можливості внести зміни в договір в частині визначеного розміру аліментів. Також суду не надано доказів що з боку відповідача істотно порушено умови договору.

Так, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів зміни майнового та сімейного стану позивача внаслідок яких може бути зменшено розмір аліментів, які визначені договором на утримання дитини.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 141, 189,180,-182, 192 СК України, ст.ст.4, 77-83, 89, 95, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 16 грудня 2020 року

Суддя: Н.Г. Притула