Головуючий суду 1 інстанції - Архипенко А.В.
Доповідач -Карташов О.Ю.
Справа № 423/3025/17
Провадження № 22-ц/810/224/20
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Гаврилюк В.К., Коновалова В.А.

за участю секретаря судового засідання Вовчанської С.В.

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу

ОСОБА_3 від імені якого діє адвокат Кравцов Дмитро Павлович

на рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 11 березня 2019 року, ухваленого у складі судді Архипенко А.В., в залі судових засідань Попаснянського районного суду Луганської області в м. Попасна

у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок ДТП

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок ДТП.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 15 вересня 2008 року, близько 12 години 50 хвилин, водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем «Хонда Аккорд», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по автодорозі сполученням Первомайськ-Гірське Луганської області зі сторони м. Первомайська у бік м. Гірське. Рухаючись по вказаній проїзній частині зі швидкістю 60 км/год, в районі зупинки громадського транспорту кв. Сонячний, розташованої у м.Золоте-1 Луганської області, в порушення вимог пункту 12.1 Правил дорожнього руху України, за яким під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, водій ОСОБА_3 не врахував зміну дорожньої обстановки, яка полягала у тому, що на смузі його руху в районі повороту на кв. Сонячний зупинився автомобіль марки ВАЗ-21011, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 з увімкненим покажчиком повороту ліворуч для здійснення маневру повороту ліворуч, та з метою уникнути зіткнення з даним транспортним засобом, виїхав на смугу зустрічного руху, де відбувся занос автомобілю під його керуванням, внаслідок чого автомобіль «Хонда Аккорд» втратив курсову стійкість, виїхав на посадковий майданчик зупинки громадського транспорту, де скоїв наїзд на пішохода позивачку ОСОБА_1 , що стояла на зупинці, завдавши їй тілесні ушкодження.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №3318 від 08.01.2009 року, висновку комісійної судово-медичної експертизи №255/327 від 14.07.2009 року тілесні ушкодження встановлені у вигляді: поєднаної травми у виді закритої черепно-мозкової травми забою речовини головного мозку 1 ступеню, садни тім`яної області зліва; закритого перелому лівої плечової кістки на рівні хірургічної шийки зі зміщенням, садни лівого передпліччя, лівої кисті; закритого перелому середньої третини лівої малогомілкової кістки, забиття лівої гомілки, часткового відшарування нігтьової пластинки першого пальця лівої стопи; забоїв, саден задньої поверхні грудної клітки, лівої поперекової і сідничної областей. Завдані тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої плечової кістки на рівні хірургічної шийки зі зміщенням закритого перелому середньої третини лівої малогомілкової кістки як у сукупності, так і ізольовано одне від одного, відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я строком більше трьох тижнів (час, необхідний для загоєння переломів і відновлення функцій).

Дії водія ОСОБА_3 відповідно до висновку судової авто технічної експертизи №233/18 від 07.02.2009 року перебувають у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Таким чином, ОСОБА_5 скоїв злочин, передбачений ч. І ст. 286 КК України, тобто керуючи транспортним засобом порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій ОСОБА_1 середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження.

Висновком повторної комісійної судово-медичної експертизи №315/12 від 05.03.2013 року (том 3 а.с.64-75 кримінальної справи № 423/ 157/15-к), висновком комісійної судово-медичної експертизи №159/180 від 23.09.2013 року (том 3 а.с.181-206 кримінальної справи № 423/ 157/15-к). окрім встановленого попередніми експертними дослідженнями, зазначено, що станом на 23.09.2013 року у позивачки ОСОБА_1 наявні наслідки перенесеної травми від 15.09.2008 року у вигляді; консолідованого перелому шийки лівого плеча з наявністю металоконструкції, посттравматична виражена привідна контрактуралівого плечового суглоба, наслідки ЗЧМТ (струс головного мозку від 2008р.), помірна виражений астеновегетативний синдром, посттравматична плечова плексопатія зліва, стадія резидуальних явищ, легкий парез лівої руки, помірно виражена вертеброгенна люмбалгія. Вказані наслідки перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з травмою. Стійка втрата загальної працездатності у ОСОБА_1 складає 25% з моменту формування стійких наслідків зазначеної травми. Втрата професійної працездатності за наслідками даної травми складає 45% на період встановлення їй третьої групи інвалідності з 26.03.2009 р. по 01.04.2014р. З врахуванням наслідків, які настали, пошкодження, отримані ОСОБА_1 в ході дорожньо-транспортної пригоди 15.09.2008р., відносяться до категорії пошкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою стійкої втрати загальної працездатності менш ніж на одну третину. Причинний зв`язок між отриманою травмою ОСОБА_1 15.09.2008 року при ДТП та штучним перериванням у неї вагітності відсутній.

Свою провину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, при обставинах, викладений вище ОСОБА_3 визнав.

Постановою Попаснянського районного суду Луганської області № 423/157/15-к від 23 вересня 2015 року ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ч. 1 ст. 49 КК України звільнено, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності, а кримінальна справа відносно ОСОБА_3 за обвинуваченням його у вчиненні злочин передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України закрита.

Цивільний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином залишено без розгляду, оскільки згідно пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» № 3 від 31.03.1989р. у разі закриття справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається, а вимоги позивача про відшкодування шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

Внаслідок скоєння злочину ОСОБА_3 позивачці ОСОБА_1 була завдана значна матеріальна шкода, яка полягає в наступному:

витрати на лікування в сумі 25674 грн 08 коп.;

витрати на харчування під час лікування в обласній лікарні до 2010р. під час відновлення, курсу реабілітації відповідно СМЕ м. Луганськ 2009р. та в подальшому в сумі 5000 грн (з розрахунку 500 грн в міс.);

витрати на поїздки до м. Київ (з метою відновлення своїх порушених прав, для проходження СМЕ, до лікувальних закладів) - 16 разів в сумі 3199 грн, та до м. Харків в супроводі позивачки ОСОБА_6 в т.ч. 2 рази - 598 грн, усього - 3797 грн;

сума різниці заробітної плати за час знаходження позивачки на лікарняному листі з 15.09.2008р. в сумі 3298 грн 00 коп. (оплата лікарняного листа 80%, згідно трудового стажу).

За викладених обставин, в поданому позові позивачі просили.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану злочином та ушкодженням здоров`я з врахуванням понесених збитків, витрат на лікування та шкоди, завданої ушкодженням здоров`я та втратою працездатності у розмірі 88162 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову суму кошів у розмірі 176421 грн 78 коп., як розрахунок індексу інфляції від суми матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3% річних від суми матеріальної шкоди за весь час прострочення в розмірі 23949 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму різниці заробітної плати за час знаходження на лікарняному листі з 15.09.2008 р. в сумі 3298 грн (оплата лікарняного листа 80%, згідно трудового стажу).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 13378 грн 57коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану злочином та ушкодженням здоров`я в розмірі 150000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 50000 грн.

Рішенням Марківського районного суду Луганської області від 04 березня 2020 року суд ухвалив позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок ДТП - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану злочином та ушкодженням здоров`я з врахуванням понесених збитків, витрат на лікування та шкоди, завданої ушкодженням здоров`я та втратою працездатності у розмірі 88162 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму різниці заробітної плати за час знаходження на лікарняному листі з 15.09.2008р. в сумі 3298грн (оплата лікарняного листа 80%, згідно трудового стажу).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 13378грн 57коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану злочином та ушкодженням здоров`я в розмірі 150000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 50000 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Ухвалюючи рішення суд погодився з обґрунтуванням позивачами наявності, внаслідок скоєння відповідачем кримінального правопорушення у ОСОБА_1 матеріальних та моральних втрат та у ОСОБА_2 моральних втрат.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Кравцов Д.П. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Попасняснського районного суду Луганської області від 11.03.2019 року по справі № 423/3025/17 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди, внаслідок ДТП.

Ухвалити своє рішення, згідно з яким, у позові ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що сума стягнених судом грошових сум, явно не відповідає, реальним моральним стражданням та понесеним затратам позивачів, з розміром яких ОСОБА_3 не згоден.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та його представник Кравцов Д.П. доводи апеляційної скарги підтримали, просили скаргу задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги не визнала, просила апеляційний суд залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, надав клопотання про розгляд справи без її участі.

Відповідно до положень ч. 1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно з п. 1-5 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Відтак, предметом апеляційного перегляду справи, в межах доводів апеляційної скарги є рішення суду в частині задоволених позовних вимог.

Порядок визначення шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, врегульовано главою 82 ЦК України, крім того, відповідні роз`яснення надано у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6.

Під шкодою, що має бути відшкодована, розуміють знешкодження або зменшення блага потерпілого внаслідок порушення його матеріальних прав або приниження нематеріальних благ (життя, здоров`я тощо).

Так, відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною другою статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Стаття 1187 ЦК України передбачає, що:

1. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

2. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

3. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах.

4. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

5. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки завдається шкода таким особистим немайновим правам фізичної особи як право на життя та здоров`я, у зв`язку з чим відшкодуванню підлягає майнова шкода, завдана каліцтвом, іншими ушкодженнями здоров`я або смертю фізичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізична особа має право на відшкодування їй заробітку (доходу), втраченого нею внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодування додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Законодавством установлено, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру, яких особа зазнала внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні винні дії іншої особи. Як загальна умова цивільно-правової відповідальності передбачений зв`язок між протиправною поведінкою та наслідками, що настали.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

У ч. 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини.

Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

У ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Таким чином, ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою за змістом ст. 1167 ЦК України залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду, а саме - винний водій.

Таким чином, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності правове значення при вирішенні спору про відшкодування як матеріальної так і моральної шкоди мають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Згідно з частиною 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, наявність підстав цивільно-правової відповідальності для відповідача по справі підтверджена матеріалами кримінального провадження № 423/157/15-к, висновком судової автотехнічної експертизи №233/18 від 07.02.2009 року, висновком судово-медичної експертизи № 3318 від 08.01.2009 року, висновком № 255/327 від 14.07.2009 року комісійної судово-медичної експертизи, висновком повторної комісійної судово-медичної експертизи №315/12 від 05.03.2013 року (том 3 а.с.64-75 кримінальної справи № 423/ 157/15-к), висновком комісійної судово-медичної експертизи №159/180 від 23.09.2013 року (том 3 а.с.181-206 кримінальної справи № 423/ 157/15-к), постановою Попаснянського районного суду Луганської області № 423/157/15-к від 23 вересня 2015 року.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач та його представник в обґрунтування своєї незгоди з рішенням суду, в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди, не надали відповідних розрахунків, обмежилися посиланням на те, що сума стягнених судом грошових сум, явно не відповідає, реальним моральним стражданням та понесеним затратам позивачів.

Оцінюючи аргументи учасників справи та висновки суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.

Колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції, щодо відшкодування ОСОБА_1 витрат на лікування в сумі - 25674,08 грн, суми витрат на поїздки до м. Києва та м Харкова в розмірі - 3797 грн., а також, різниці в окладі в сумі - 50393 грн та суми різниці заробітної плати - 3298 грн.

Так, на момент спричинення ушкодження здоров`я ОСОБА_1 працювала на посаді фармацевту центральної міської аптеки № 41 м. Первомайськ, звільнена була за станом здоров`я внаслідок перенесеної травми.

Відповідно довідки № 474 від 25.04.2014., посадовий оклад потерпілої складав у 2009 році - 1271грн, 2010 - 1598грн, 2011 - 1758грн, 2012 - 1846грн, 2013- 1846грн, та у 2014 році - 1846 грн.

Внаслідок втрати позивачкою професійної працездатності за наслідками травми, яка складає 45% на період встановлення їй третьої групи інвалідності з 26.03.2009р. по 01.04.2014р. різниця в окладі за цей період становить 50393 грн.

Крім того, за час знаходження позивачки на лікарняному листі з 15.09.2008р., сума різниці заробітної плати склала - 3298 грн (оплата лікарняного листа 80%, згідно трудового стажу).

Сума матеріальних збитків підтверджена наданими позивачкою письмовими доказами:

висновком повторної комісійної судово-медичної експертизи №315/12 від 05.03.2013 року (том 3 а.с.64-75 кримінальної справи № 423/ 157/15-к); висновком комісійної судово-медичної експертизи №159/180 від 23.09.2013 року (том 3 а.с.181-206 кримінальної справи № 423/ 157/15-к); копіями проїзних документів; копіями товарних чеків вартості медикаментів; копіями рецептів про призначення медикаментів для лікування; копіями документів про перебування на лікуванні (епікризи, висновки); копією трудової книжки ОСОБА_1 ; копіями довідок щодо заробітної плати ОСОБА_1 під час перебування на лікуванні; матеріалами кримінальної справи № 423/ 157/15-к.

Разом з цим, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині відшкодування судових витрат в сумі - 13378,58 грн та витрат на харчування в сумі - 5000 грн.

Позивачкою не надано медичної довідки, щодо призначення їй раціону, передбаченого тією чи іншою дієтою, розрахунку витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначала, що судові витрати складаються з суми витрат, пов`язаних з явкою свідка акушера - гінеколога до Кіровського міського суду та судового медичного експерту до Попаснянського районного суду - 598 грн; витрат позивачів, пов`язаних з їх явкою до суду, які розраховані відповідно до Постанови КМУ від 27.04.1996 року в розмірі 100 грн за кожне судове засідання, виходячи з кількості судових засідань сума складає 2000 грн; витрат на правову допомогу відповідно договору від 05.05.2009 року в сумі 10780 грн 57 коп.

Проте, позивачкою не надано доказів на підтвердження понесених нею витрат на явку свідків - 598 грн, витрат пов`язаних з явкою до суду її та ОСОБА_2 - 2000 грн.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то ОСОБА_1 не надала детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, позивачка не довела надання їй адвокатом Штомпель В.А. зазначених послуг у суді першої інстанцій у відповідних сумах.

Відповідно до вимог чинного законодавства, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ураховуючи наведене, колегія суддів погоджується з рішенням суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди в сумі - 150000 грн, як завданої ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Однак, вважає необґрунтованими висновки суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, оскільки остання не є потерпілою по кримінальній справі № 423/157/15-к.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права на увагу не заслуговують.

Так, оголошення на сайті Судова влада про час розгляду справи 11.03.2019 року опубліковано 06.12.2018 року. Згідно поштового повідомлення, представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Кравцов Д.П. повідомлений про час та місце розгляду справи заздалегідь - 11.12.2018 року. Стороною відповідача довідки про неможливість явки до суду за станом здоров`я не надано.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, оскаржуване судове рішення з підстав, передбачених статтею 376 ЦПК України, необхідно скасувати в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди, завданої злочином та ушкодженням здоров`я з врахуванням понесених збитків, витрат на лікування та шкоди, завданої ушкодженням здоров`я та втратою працездатності у розмірі 88162 грн, судових витрат в розмірі 13378 грн 57 коп., стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 50000 грн - скасувати та постановити в цій частині нове судове рішення. Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди: витрати на лікування в сумі - 25674, 98 грн, транспортні витрати в сумі - 3797 грн, суму втрати розміру окладу за період втрати професійної працездатності - 50393 грн. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити. У задоволені позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 50000 грн відмовити.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 11 березня 2019 року, в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди, завданої злочином та ушкодженням здоров`я з врахуванням понесених збитків, витрат на лікування та шкоди, завданої ушкодженням здоров`я та втратою працездатності у розмірі 88162 грн, судових витрат в розмірі 13378 грн 57 коп., стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 50000 грн - скасувати та постановити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди: витрати на лікування в сумі - 25674, 98 грн, транспортні витрати в сумі - 3797 грн, суму втрати розміру окладу за період втрати професійної працездатності - 50393 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

У задоволені позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 50000 грн відмовити.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 16 листопада 2020 року.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді: В.К. Гаврилюк

В.А. Коновалова