Справа № 465/1520/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/811/1147/18 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю: позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м.Львова від 13 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Серафин Людмила Вікторівна, про визнання недійсними довіреності та договору дарування,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом (а.с.1-7 т.1, а.с.39-41 т.3), в якому просив визнати недійсними довіреність, посвідчену 19 грудня 2013 року ОСОБА_6 , акредитованим нотаріусом штату Каліфорнія, округу Лос-Анжелес (США), на вчинення ОСОБА_5 від імені ОСОБА_3 договору дарування належної їй на праві власності 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , та укладений на підставі цієї довіреності між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 договір дарування 1/2 частини вказаної квартири, посвідчений 23 січня 2014 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Серафин Л.В., із застосуванням наслідків недійсності цих правочинів.

Як на підставу недійсності оспорюваного договору дарування позивач посилається на те, що відповідач ОСОБА_3 розпорядилась належною їй часткою в квартирі без його, як співвласника іншої 1/2 частини квартири, згоди та без виділення частки в натурі.

Крім того, зазначає, що надана для вчинення договору дарування ОСОБА_5 від імені ОСОБА_3 довіреність не повинна була прийматись нотаріусом для посвідчення цього договору, оскільки нотаріальне посвідчення такої довіреності для громадян України, які перебувають за кордоном, щодо розпорядження належним їм майном, яке знаходиться на території України, повинне вчинятись дипломатичною або консульською установою України за кордоном. Вважає, що довіреність оформлена з порушенням вимог закону.

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 13 березня 2018 року (з урахуванням виправленої ухвалою цього суду від 06 червня 2018 року описки в даті ухвалення рішення) у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 , просить його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

Апелянт зазначає, що суд не дав належної правової оцінки його доводам щодо невідповідності оспорюваних правочинів вимогам законів, норми яких підлягали застосуванню до спірних правовідносин, не дослідив у судовому засіданні оригіналів оспорюваного договору дарування та документів, на підставі яких нотаріусом було посвідчено цей договір, а безпідставно повернув їх нотаріусу за відсутності його заяви про це.

Згідно з первинним протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Апеляційного суду Львівської області від 25.04.2018 року для розгляду даної цивільної справи №465/1520/16-ц (провадження №22-ц/783/1288/18) визначено колегію суддів в складі: судді-доповідача Левика Я.А., суддів: Шандри М.М., Цяцяка Р.П., якого в подальшому замінено на суддю Струс Л.Б.

Відповідно до указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

18.10.2018 року вказана справа одержана Львівським апеляційним судом від Апеляційного суду Львівської області.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Львівського апеляційного суду від 18.10.2018 року, для розгляду цивільної справи №465/1520/16-ц (провадження №22-ц/811/1147/18) визначено колегію суддів в складі: судді-доповідача Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.

Названим складом колегії суддів справу призначено до розгляду в апеляційному суді на 12.02.2019 року, однак, в судовому засіданні апелянтом ОСОБА_1 заявлено відвід колегії суддів, який ухвалою від 12 лютого 2019 року визнано необґрунтованим.

Безпідставність заявленого відводу підтверджено ухвалою судді судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду Струс Л.Б. від 19 лютого 2019 року.

Після вирішення питання відводу, провадження у справі поновлено, проте розгляд справи було відкладено за клопотанням ОСОБА_1

З`явившись у судове засідання 11.02.2020 року, апелянт ОСОБА_1 повторно заявив відвід колегії суддів, однак, у задоволенні заявленого суддям відводу було відмовлено ухвалою суду від 11 лютого 2020 року.

В судове засідання апеляційного суду інші учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, а тому справу розглянуто апеляційним судом у їхній відсутності.

Заслухавши пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення протилежної сторони, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3 ст.203 ЦК).

Статтею 204 ЦК України презюмується правомірність правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідності до ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Судом встановлено, що первинно квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності позивачу ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_3

24 лютого 2006 року шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 було розірвано.

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 30 вересня 2008 року проведено поділ вказаної квартири між колишнім подружжям, виділивши кожному з них у власність по 1/2 частині квартири, відтак, право спільної сумісної власності на квартиру припинилось.

На підставі рішення Франківського районного суду м.Львова від 30 вересня 2008 року відповідач ОСОБА_3 зареєструвала право власності на належну їй 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , власником іншої 1/2 частини квартири став позивач ОСОБА_1 .

Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Статтею 361 ЦК України закріплено право співвласника самостійно розпорядитись своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Таким чином, нормами ЦК України не передбачено обов`язку одного із співвласників у праві спільної часткової власності отримувати згоду від іншого співвласника на відчуження належної йому частки.

Також законом не передбачено вимоги про виділення частки у праві спільної часткової власності для реалізації співвласником свого права на розпорядження належною йому часткою.

Лише частиною першою статті 362 ЦК України визначено, що у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має право перед іншими особами на її купівлю.

З огляду на наведені вище норми закону й те, що за оспорюваним договором дарування відповідач ОСОБА_3 розпорядилась належною їй часткою у праві спільної часткової власності на вказану квартиру, подарувавши її відповідачу ОСОБА_2 , в колегії суддів немає правових підстав для висновку про недійсність цього договору та про порушення внаслідок укладення цього договору прав позивача ОСОБА_1 .

У зв`язку з цим, безпідставними є й вимоги позивача про визнання недійсною довіреності, якою відповідач ОСОБА_3 надала повноваження відповідачу ОСОБА_5 укласти від її імені вказаний договір дарування належної їй частки в квартирі, оскільки позивачем не доведено, а судом не встановлено, що оспорюваними правочинами порушується право позивача, яке підлягало б захисту в судовому порядку.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення даного спору і не вказують на допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Враховуючи те, що суддя Ніткевич А.В. у період з 17 по 21 лютого включно перебував на листку непрацездатності, тому повний текст постанови складений 24 лютого 2020 року.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 13 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 24 лютого 2020 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.