Провадження №2/428/773/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Кордюкової Ж.І.,

за участю секретаря Чумак Ю.А.,

представника позивача Алексєєва О.І.,

представника відповідача Давидової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної міграційної служби України у Луганській області про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Алексєєв Олексій Ігорович від імені та в інтересах Санкар Венкатраманан звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до Управління державної міграційної служби України у Луганській області (далі УДМСУ у Луганській області) про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що 03.10.2018 року позивач звернувся до УДМСУ у Луганській області за обміном посвідки на тимчасове проживання, термін дії якої закінчувався, на нову строком до 01.08.2021 року. Зазначена посвідка була необхідна, оскільки його було зараховано на навчання до ДЗ «Луганський державний медичний університет». Проте 18.10.2018 року відповідач відмовив позивачу у видачі посвідки на постійне проживання. Позивач оскаржив дії відповідача до Луганського окружного адміністративного суду, який ухвалив рішення на користь позивача. Згідно з рішенням від 07.06.2019 року по справі №360/3764/18 позовні вимоги Санкар Венкатраманан до УДМСУ в Луганській області задоволено частково, визнано протиправним рішення УДМСУ в Луганській області від 18.10.2018 року №4401.5-38971/44.1-18 про відмову у видачі посвідки на тимчасове проживання громадянину Індії Санкар Венкатраманан, оформлене повідомленням про відмову в прийнятті (розгляді) документів, та зобов`язано УДМСУ в Луганській області розглянути питання щодо видачі посвідки на тимчасове проживання громадянину Індії Санкар Венкатраманан на підставі поданих ним 03.10.2018 року документів, з урахуванням правової позиції суду. Відносно позивача, як іноземця, було неправомірно та необґрунтовано винесено відмову в оформленні посвідки на тимчасове проживання, що призвело до зміни образу життя позивача. Незважаючи на те, що позивач був сумлінним студентом, він нервував через те, що може бути висланий з України. Внаслідок неотримання посвідки на тимчасове проживання, він був відрахований з ДЗ «Луганський медичний університет», оскільки не мав законних підстав для продовження навчання. Зазначене спричинило позивачу моральну шкоду, яку він оцінив в 30000 грн. Посилаючись на ст. 23 ЦК України, просив суд стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 30000 грн. та вирішити питання про судові витрати.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог. Свою позицію обґрунтував тим, що під час вивчення наданих громадянином Індії Санкар Венкатраманан документів, було встановлено факт внесення незаконних відомостей в посвідку на тимчасове проживання з метою приховання незаконного перебування на території позивача, за результатом чого було проведено службове розслідування та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000196 від 05.02.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України. Строк законного перебування позивача на території України закінчився 01.06.2018 року, а з заявою про продовження дії посвідки позивач звернувся лише 03.10.2018 року, пропустивши строк, встановлений Порядком оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затверджений постановою КМУ від 25.04.2018 року №322. Ніякими діями чи бездіяльністю моральну шкоду позивачу спричинено не було, оскільки цей спір потребував вирішення саме в судовому порядку. Позивачем не наведено жодних доказів, які б підтверджували фат спричинення йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Згідно ст. 56 Конституції України позивач має право вимагати відшкодування моральної шкоди з держави за рахунок державних коштів, а позивач вимагає стягнення моральної шкоди з УДМСУ в Луганській області. Відповідачами у справі повинні бути держава та Державна казначейська служба України. Позивач не надав розрахунку суми судових витрат, які поніс у зв`язку з розглядом цієї справи. Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» за подання цієї позовної заяви судовий збір не сплачується. Адвокат надає правничу допомогу на підставі угоди, яка діяла до 05.11.2019 року.

Представник позивача адвокат Алексєєв О.І. надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що за результатами розгляду окружним судом справи №360/3764/18 дії відповідача було визнано протиправними. Відшкодування моральної шкоди за порушення прав людини є ефективним засобом юридичного захисту, про що неодноразово зазначили суди у своїх рішеннях. Відсутність наслідків у вигляді розладу здоров`я внаслідок душевних страждань, не свідчить про те, що позивачу не була спричинена моральна шкода і що він не зазнав страждань та принижень. Державна казначейська служба України не може бути відповідачем у справі, оскільки жодних вимог до неї не заявлено. Докази щодо розміру судових витрат будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення по суті позову. Представник позивача надає правову допомогу на підставі ордеру, виданого відповідно до угоди від 06.11.2018 року, строк дії якої був продовжений додатковою угодою від 31.12.2019 року.

23.10.2019 року судом постановлено ухвалу про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб.

05.02.2020 року постановлено ухвалу про проведення судового засідання, призначеного на 13.02.2020 року, в режимі відеоконференції.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Алексєєв О.І. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, підтвердив доводи, викладені в позові.

В судовому засіданні представник відповідача Давидова О.В. заперечувала проти позовних вимог з підстав викладених у відзиві.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у позовній заяві доводи, суд встановив наступне.

02.11.2018 року Санкар Венкатраманан, студент 4 курсу медичного факультету денної форми навчання був відрахований зі складу студентів за порушення міграційного законодавства, про що ДЗ «Луганський медичний університет» видав наказ від 02.11.2018 року №0402-04/269.

07.06.2019 року Луганським окружним адміністративним судом будо ухвалено рішення по справі №360/3764/18 за позовом ОСОБА_1 до УДМСУ в Луганській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Державний заклад «Луганський Державний медичний університет» про визнання протиправним та нечинним рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Зазначені позовні вимоги Санкар Венкатраманан було задоволено частково, визнано протиправним рішення УДМСУ в Луганській області від 18.10.2018 року №4401.5-38971/44.1-18 про відмову у видачі посвідки на тимчасове проживання громадянину Індії Санкар Венкатраманан, оформлене повідомленням про відмову в прийнятті (розгляді) документів, та зобов`язано УДМСУ в Луганській області розглянути питання щодо видачі посвідки на тимчасове проживання громадянину Індії Санкар Венкатраманан на підставі поданих ним 03.10.2018 року документів, з урахуванням правової позиції суду.

21.08.2019 року Перший апеляційний адміністративний суд залишив без змін рішення Луганського окружного адміністративного суду від 07.06.2019 року по справі №360/3764/18, про що постановив відповідну постанову.

Відповідно до приписів ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, оскільки під час розгляду адміністративної справи судом було встановлено протиправність рішення УДМСУ в Луганській області від 18.10.2018 року №4401.5-38971/44.1-18 про відмову у видачі посвідки на тимчасове проживання громадянину Індії Санкар Венкатраманан, оформлене повідомленням про відмову в прийнятті (розгляді) документів, зазначена обставина не підлягає доказуванню у цій цивільній справі.

Аналізуючи наведене суд приходить до висновку, що внаслідок протиправного рішення УДМСУ в Луганській області від 18.10.2018 року №4401.5-38971/44.1-18 про відмову у видачі посвідки на тимчасове проживання громадянину Індії Санкар Венкатраманан, останній був відрахований з навчання з ДЗ «Луганський медичний університет». Зазначене, на думку суду, свідчить про те, що внаслідок прийняття протиправного рішення відповідачем позивачу було спричинено моральну шкоду, яка полягала в тому, що змінився життєвий уклад позивача через відрахування його з державного навчального закладу, через що він був позбавлений права отримувати освіту за обраною спеціальністю та напрямком.

Виходячи з викладеного, суд вважає неспроможними доводи представника відповідача, якими вона заперечувала факт спричинення позивачу моральної шкоди.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо.

Зокрема, ч. 1 ст. 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до п. 9 Прикінцевих та Перехідних положень Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання. Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

Згідно з п. 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою КМУ від 15.04.2015 року №215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (п.п.3 п. 4 цього Положення).

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 (далі - Порядок).

Згідно пункту 35 Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин, яка у цих правовідносинах бере участь через орган УДМСУ в Луганській області (протиправність дій, бездіяльності посадових осіб якого доведена представником позивача) та орган Казначейської служби (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету).

Проте суд відзначає, що позивачем не заявлено вимог про стягнення моральної шкоди до держави Україна та органу Казначейської служби, до участі в цій справі вони не залучались.

Враховуючи викладене, суд погоджується з доводами відповідача в цій частині, яким він обґрунтовував свої заперечення проти позовних вимог.

Держава Україна в особі відповідного органу та орган Казначейської служби до участі в цій справі як співвідповідачі за клопотанням позивача чи його представника не залучались, хоча відповідач зазначав про належний суб`єктний склад учасників справи у своєму відзиві.

За таких обставин суд приходить до висновку, що УДМСУ в Луганській області є неналежним відповідачем у цій справі, оскільки вимоги заявлено не до того відповідача, який має відповідати за цим позовом, що має наслідком відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються, оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 247, 258 - 259, 263 - 265, 268, 272-273, 354-355, Перехідними положеннями ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення в повному обсязі складене 18.02.2020 року.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Представник позивача: адвокат Алексєєв Олексій Ігорович, місцезнаходження, м. Київ, вул. Прорізна, б. 18/1.

Відповідач: Управління державної міграційної служби України у Луганській області, місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Партизанська, б. 12.

Представник відповідача: Давидова Олена Вікторівна, місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Партизанська, б. 12.

Суддя Ж. І. Кордюкова