КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження №22-ц/824/2866/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2020 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів - Коцюрби ОП., Нежури В.А., розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у місті Києві за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення авансу,

В С Т А Н О В И В :

07 листопада 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із названим позовом, де просила, з врахуванням змін та доповнень, стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на свою користь аванс за договором на виконання дизайн-проекту індивідуального житлового будинку в розмірі 75 420 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що між сторонами 30 травня 2016 року було укладено договір на виконання дизайн-проекту індивідуального житлового будинку.

За вказаним договором позивачем було сплачено аванс в розмірі 3 000 доларів США, проте, відповідач умови договору не виконує.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25 квітня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 75 420 грн. авансу та 754,20 грн. судового збору.

На обґрунтування ухваленого рішення місцевий суд зазначив, що роботи за договором в обумовлений строк відповідачем не були виконані.

Надіслання відповідачем дизайн проекту позивачу, що мало місце в березні 2018 року, не може бути визнано належним виконанням договору і розцінюється судом, як реакція відповідача на позов, що має на меті створення доказової бази для захисту.

Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник на підставі ст. 849 ч. 2 ЦК України має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Визначення сплаченого авансу в якості збитків, відповідає обставинам справи та узгоджується з відповідним поняттям, що закріплене ст. 22 ЦК України.

Отже, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального права при його ухваленні.

Просить рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 квітня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про залишення позовних вимог без задоволення.

Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 30 травня 2016 року ОСОБА_2 ( замовник ) та архітектор ОСОБА_1 ( виконавець ) уклали договір №017 на виконання дизайн-проекту індивідуального житлового будинку в с. Рудики ( а.с. 3-4 ).

Згідно з п. 1.1 договору, замовник доручив, а виконавець прийняв на себе зобов`язання щодо розробки дизайн-проекту індивідуального житлового будинку в с. Рудики стадії «Робоча документація».

Відповідно до п. 1.2. строк виконання робіт за цим договором та строк виконання окремих стадій визначається календарним планом виконання робіт.

За п. 2.1 стадія - «Робоча документація» виконується після погодження замовником стадії «Ескізний проект» в об`ємі, достатньому для виконання робіт.

Проектування виконується, відповідно до п. 2.2 правочину, поетапно: перший етап - обміри приміщень, схема розташування електричної арматури та світильників ( коригування ), плани підлоги, плани стель основних приміщень ( коригування ), розгортки стін основних приміщень, схеми розкладки керамічної плитки в приміщеннях санвузлів, кухні, допоміжних приміщень та ін., ескіз та креслення внутрішніх сходів, ескіз огорожі сходів, креслення каміну, розробка ескізів зовнішніх та внутрішніх дверей, розробка ескізів радіаторних решіток, розробка ескізу панелей гостьового санвузла,розробка ескізів меблів в санвузли, відомість оздоблювання приміщень, специфікації, вузли та деталі ( в кількості, достатній для виконання робіт ), малюнки підлог та стель ( в приміщеннях, де це необхідно ), план та розгортки хамама; другий етап - вибір оздоблювальних матеріалів, меблів, світла; третій етап - авторський нагляд за ходом виконання оздоблювальних робіт згідно виконаної документації.

До робіт, що виконуються за цим договором не входять, згідно п. 2.3. договору, проект кондиціонування, проект охоронної сигналізації, проект телебачення, проект благоустрою території.

Як вбачається з пункту 3.1. договору загальна вартість виконання проектних робіт, зазначених в п. 1.1. договору, складає 8 000 у.е.

Вартість авторського нагляду складає 10% від загальної суми договору.

Обсяги робіт та терміни виконання робіт визначаються доповненням до договору.

Оплата робіт визначена п. 3.4. договору, згідно якого замовник перераховує виконавцю 50% від вартості проектних робіт у якості авансу протягом 1-го дня з моменту підписання договору відповідно до етапів, зазначених в п. 2.3.

При цьому, в пункті 2.3. не зазначені ці етапи, а міститься інформація щодо робіт, які не входить за цим договором, зокрема, проект кондиціонування, проект охоронної сигналізації, проект телебачення, проект благоустрою території.

Відповідно до п. 3.7. укладеного правочину, строк початку виконання робіт за договором відраховується від дня перерахування авансу за виконання робіт ( там же ).

Отже, враховуючи умови правочину, строк виконання виконавцем своїх зобов`язань за вказаним договором починається після оплати авансу в розмірі 50% від вартості проектних робіт, тобто 4 000 у.е.

Разом з тим, в матеріалах справи наявна лише розписка про те, що 01 червня 2016 року ОСОБА_1 отримала в якості авансу за дизайн-проект 3 000 у.е. ( а.с. 4 ).

Будь-яких доказів про те, що ОСОБА_2 доплатила ОСОБА_1 решту авансу в розмірі 1 000 ( 4 000 - 3 000 ) у.е., матеріали справи не містять.

А відтак, на переконання апеляційного суду, враховуючи п.п. 3.1., 3.4. 3.7., строк початку виконання робіт за договором для ОСОБА_1 не почався.

При цьому, зазначений договір між сторонами не розірвано та відповідно до ст.ст. 509, 526 ЦК України умови цього договору мають виконуватися належним чином.

Окрім цього, як зазначає позивач, ОСОБА_1 виконувала роботи, передбачені договором згідно п. 2.2 на першому та третьому етапах проектування ( а.с. 1-2, 67-77 ).

Однак, позивачка не заявила негайно про їх недоліки ОСОБА_1 , яка виконувала зобов`язання за договором до кінця червня 2017 року.

І лише 07 листопада 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із названими позовними вимогами ( а.с. 6 ), а 12 вересня 2018 року - внесла зміни до предмету та підстав позову.

За вимогами частини першої статті 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право в подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Таким чином, ОСОБА_2 , на переконання апеляційного суду, в силу положень зазначеної правової норми втратила право посилатися на зазначені в позові відступи від умов договору та недоліки у виконаній роботі.

Відтак, судом другої інстанції не встановлено порушень умов договору зі сторони ОСОБА_1 .

Окрім іншого, як встановлено апеляційним судом, позовні вимоги заявлені до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , тоді як правочин підписано від імені виконавця «Архітектор ОСОБА_1.», тобто, як фізична особа.

За таких обставин, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , як юридична особа, не може нести цивільно-правову відповідальність за вказаним правочином.

Апеляційний суд також вважає за необхідне відзначити і ту обставину, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, не визначився із видом правочину, який регламентує правовідносини між сторонами та зазначив правові норми за різними договорами ( Підряд, Підряд на проектні та пошукові роботи ), зокрема, ст. 849 та ст. 887 ЦК України.

Суд другої інстанції вважає за необхідне керуватися при вирішенні заявлених вимог положеннями Глави 61.Підряд ЦК України і, зокрема, ст.ст. 849, 858 ЦК України.

За положеннями ст. 849 ЦК України замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника.

Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника.

Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

При цьому, ОСОБА_2 ні одним із зазначених повноважень в названій нормі при подачі позовних вимог не скористалась.

Натомість, заявила позов щодо стягнення суми авансу із підрядника, усупереч положенням ст. 858 ЦК України, яка визначає відповідальність підрядника за неналежну якість роботи.

Також, поза увагою місцевого суду залишилось право підрядника на отримання плати за виконану частину роботи згідно ч. 4 ст. 849 ЦК України, проведення якої підтвердила ОСОБА_2 згідно заявленого позову та внесених нею змін та доповнень до нього.

За таких обставин, суд першої інстанції на вищенаведені обставини справи уваги не звернув, і як наслідок, ухвалив помилкове рішення про задоволення позовних вимог, не дотримавшись положень ст.ст. 509, 526, 849, 858 ЦК, ст.ст. 5, 12, 13, 76-80, 263-265, 367, 374, 376 ЦПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про незаконність та необґрунтованість судового рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні, на переконання апеляційного суду, знайшли своє підтвердження у суді другої інстанції, унаслідок чого рішення місцевого суду підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог у відповідності до ст. 376 ЦПК України та названих норм матеріального та процесуального права за їх необґрунтованістю та недоведеністю.

У відповідності ж до положень ст. 4 Закону України «Про судовий збір»та ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір за подачу апеляційної скарги ( а.с. 219 ) у розмірі 1 131,30 ( 75 420 х 1 : 100 х 150 : 100 ) грн. ( а.с. 135 т. 2 ).

Також, відповідно до ст.ст. 133, 137, 141 ЦК України слід стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в розмірі 4 860 грн., що підтверджуються наданим договором про надання правової допомоги та додатковою угодою до цього договору від 28 лютого 2018 року, попереднім розрахунком сум судових витрат, квитанцією від 05 березня 2018 року, копією ордеру ( а.с. 18-22 ).

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити. Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення авансу скасувати та ухвалити нове судове рішення про залишення позовних вимог без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 131,30 та витрати на правничу допомогу - 4 860 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, за виключенням випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: О.П. Коцюрба

В.А. Нежура