Справа №295/483/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2020 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого - судді Кузнєцова Д.В.,

при секретарі с/з Наральник Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі заяву Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Хмельницький) про заміну сторони виконавчого провадження, -

ВСТАНОВИВ:

Заступник начальника Корольовського ВДВС у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Хмельницький) Зірченко Л. звернулася до суду з вказаною заявою, в обґрунтування якої зазначає, що на примусовому виконанні у відділі перебуває зведене виконавче провадження №50894355 про стягнення з Державного підприємства «Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій» (по тексту також Житомирський ЦНТІ) на користь фізичних та юридичних осіб заборгованості на загальну суму 839 443,60 грн. До складу зведеного виконавчого провадження входить виконавче провадження №51825681 з виконання виконавчого листа Богунського районного суду м. Житомира №295/483/16-ц, виданого 27.04.2016 року про стягнення з Державного підприємства «Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі в сумі 20 049,73 грн. В порядку ст.ст. 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем 05.08.2016 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Зі змісту заяви вбачається, що наказом Міністерства освіти і науки України №933 від 15.09.2015 року припинено Житомирський НЦТІ шляхом реорганізації, а саме приєднано до Житомирського державного технологічного університету (Державний університет «Житомирська політехніка») для подальшого утворення на його базі структурного підрозділу бізнес-інноваційний центр Житомирського державного технологічного університету. Житомирський державний технологічний університет (Державний університет «Житомирська політехніка») є правонаступником всього майна, всіх прав та обов`язків Державного підприємства «Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій». З огляду на викладене у заяві, заступник начальника Корольовського ВДВС у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Хмельницький) просить замінити боржника у виконавчому провадженні, а саме із Державного підприємства «Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій» на його правонаступника Державний університет «Житомирська політехніка» (Житомирський державний технологічний університет).

Представник заявника в судове засідання не з`явилася, в прохальній частині заяви просила проводити розгляд справи без її участі.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду невідомі.

Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження, що передбачено ч. 3 ст. 442 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 20.04.2016 року у справі №295/483/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій», Житомирського державного технологічного університету про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, моральної шкоди та визначення порядку правонаступництва відповідачів позов задоволено частково:

- стягнуто з Державного підприємства «Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 20 049,73 грн.

- стягнуто з Державного підприємства «Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період із 11.12.2015 по 20.04.2016 року включно в сумі 8 981,71 грн. за вирахуванням податків та обов`язкових платежів.

- стягнуто з Державного підприємства «Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій» на користь ОСОБА_1 500 грн. в якості відшкодування моральної шкоди.

Постановою державного виконавця Корольовського ВДВС міста Житомир ГТУЮ у Житомирській області Галіцькою М.Ю. від 05.08.2016 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №295/483/16, виданого 27.04.2016 року Богунським районним судом м. Житомира.

Наказом Міністерства освіти і науки України від 15 вересня 2015 року № 933 припинено Житомирський ЦНТІ шляхом реорганізації, а саме приєднано до Житомирського державного технологічного університету для подальшого утворення на його базі структурного підрозділу - бізнес-інноваційний центр Житомирського державного технологічного університету. Відповідно до пункту 3 вказаного наказу Житомирський державний технологічний університет є правонаступником всього майна, всіх прав та обов`язків ДП «Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій».

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - державне підприємство «Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій» з реєстру не виключено, перебуває у стані припинення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

«Право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

У разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (RYSOVSKYY v. UKRAINE, № 29979/04, § 70, ЄСПЛ, від 20 жовтня 2011 року).

Протягом періоду, що розглядається, стягненню присуджених виплат перешкоджали скоріше законодавчі заходи, ніж неправомірна поведінка ДВС. З цього приводу Суд нагадує свою усталену практику, відповідно до якої позов про відшкодування шкоди до ДВС не може вважатися ефективним засобом правового захисту, якщо затримка виконання судових рішень виникла з причин, що виходять за межі повноважень ДВС (SOLOVYEVA v. UKRAINE, № 32547/03,§ 17, ЄСПЛ, від 13 грудня 2005 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що «держава є відповідальною за борги державного підприємства, не дивлячись на те, що підприємство є окремою юридичною особою. Таким чином, держава є відповідальною за невиплату заявнику сум, присуджених йому рішеннями, що винесені проти такого підприємства. Суд вважає, що Уряд не продемонстрував, що підприємство мало достатню інституційну та операційну незалежність від держави, щоб звільнити державу від відповідальності за Конвенцією за дії чи бездіяльність цього підприємства. Таким чином, Суд вирішує, що держава є відповідальною за борги такого підприємства, як наведено у цій справі (див., наприклад, рішення у справі Garkusha v. Ukraine, заява № 4629/03, пункт 25, рішення від 13 грудня 2005 року; рішення у справі Martynov v. Ukraine) заява № 36202/03, пункт 23, рішення від 14 грудня 2006 року; та рішення у справі Solovyev v. Ukraine, пункт 20). Суд зауважує, що рішення суду від 4 листопада 2003 року та від 2 червня 2006 року залишалися невиконаними близько 4 років і 8 місяців та 2 років і 1 місяця відповідно. Суд нагадує, що він вже встановлював порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції у справах, які стосувалися аналогічних питань (див., наприклад, рішення у справі Garkusha, згадане вище, пп. 24-25, рішення у справі Mykhaylenky and Others, згадане вище, п. 55, та рішення у справі Voytenko, згадане вище, пп. 39-43). Розглянувши всі подані матеріали, Суд вирішує, що Уряд не надав жодного переконливого факту чи аргументу який дозволив би Суду дійти іншого висновку у цій справі. Таким чином, у цій справі має місце порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції» (STANKOVSKAYA v. UKRAINE, № 20984/04, § 25 - 30, ЄСПЛ, від 11 грудня 2008 року).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року в справі № 910/5953/17 (провадження № 12-98гс19) вказано, що «при реорганізації в формі злиття немає значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків. Адже правонаступник лише один, що унеможливлює виникнення будь-яких спорів щодо переходу майна, прав чи обов`язків. Отже, лише при припиненні суб`єкта господарювання шляхом поділу в розподільчому балансі визначається правонаступництво. Внаслідок же злиття, приєднання або перетворення правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при таких видах реорганізації неможливий. …Отже, уже з дня державної реєстрації АТ «Укрзалізниця» мало право здійснювати будь-які види господарської діяльності, які потребували ліцензій чи дозволів, на підставі ліцензій та інших дозвільних документів, отриманих підприємствами залізничної галузі, які знаходилися в процедурі припинення, включаючи ДП «Донецька залізниця». З огляду на викладене вище висновки судів попередніх інстанцій про те, що відсутність в ЄДР запису про припинення ДП «Донецька залізниця» свідчить про те, що правонаступництво не відбулося, є помилковими. ...Державна реєстрація рішення про припинення ДП «Донецька залізниця» була здійснена 25 листопада 2014 року. Таким чином, на момент звернення до суду ДП «Донецька залізниця» знаходилася в процедурі припинення більш як два роки, а на момент розгляду цієї справи судом касаційної інстанції - більше п`яти років. Якщо припустити, що правонаступництво настає лише з моменту державної реєстрації припинення юридичної особи, то це призведе до можливостей порушення прав кредиторів, які протягом значного періоду часу не зможуть звернутися з вимогами до новоствореної юридичної особи, яка отримає все майно правопопередника, але не буде нести відповідальність за його зобов`язаннями».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року в справі № 922/4519/14 (провадження № 12-34гс20) зазначено, що «забезпечення остаточності судового рішення та його неухильного виконання спрямоване на дотримання таких вимог верховенства права, як забезпечення прав і свобод людини, правової визначеності, доступу до правосуддя, законності. Порушення принципу обов`язковості виконання судового рішення суперечить вимогам правової визначеності».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 264/5957/17 (провадження № 14-37цс20) зроблено висновок, що «у випадках заміни сторони у зобов`язанні такі відомості не підтверджують правонаступництво прав та обов`язків юридичної особи, яку замінили. Іншими словами, інформація, відображена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо правонаступника юридичної особи (відомості, передбачені у пунктах 29 і 30 частини другої, пунктах 14 і 15 частини третьої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань»), не охоплює всіх випадків правонаступництва прав і обов`язків юридичної особи, зокрема у випадку заміни сторони у зобов`язанні, що відбулася до припинення юридичної особи шляхом її реорганізації чи ліквідації».

Держава може створювати юридичні особи публічного права (державні підприємства, навчальні заклади тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом (частина друга статті 167 ЦК України).

На юридичних осіб публічного права у цивільних відносинах поширюються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом (стаття 82 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що рішення суду про стягнення з ДП «Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій» на користь ОСОБА_1 коштів не виконується більше чотирьох років.

Згідно з частинами першою, п`ятою статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до частин другої, третьої статті 107 ЦК України після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами. Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтею 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 вересня 2020 року у справі №296/443/16-ц зробив висновок про правильне застосування норм права наступного змісту: ДП «Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій» не має достатньої інституційної та операційної незалежності від держави. Саме держава прийняла рішення про приєднання ДП «Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій» до Житомирського державного технологічного університету та його не реалізовувала протягом значного періоду часу. У статтях 104 ЦК та 107 ЦК України не визначається момент переходу прав та обов`язків від юридичної особи, яка припиняється шляхом приєднання. Такий момент не може пов`язуватися із внесення запису до державного реєстру про припинення юридичної особи, яка приєднується. При реорганізації шляхом приєднання немає значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків. Внаслідок приєднання правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при такому виді реорганізації неможливий. З урахуванням того, що згідно пункту 3 наказу Міністерства освіти і науки України від 15 вересня 2015 року № 933 Житомирський державний технологічний університет є правонаступником всього майна, всіх прав та обов`язків ДП«Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій» та не пов`язується з державною реєстрацією припинення ДП «Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій» датою виникнення універсального правонаступництва Житомирського державного технологічного університету щодо ДП «Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій», який припиняється шляхом приєднання, слід вважати дату видання наказу № 933 - 15 вересня 2015 року, з якої він є правонаступником ДП «Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій».

Відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України №397 від 26.03.2019 Житомирський державний технологічний університет перейменовано у Державний університет «Житомирська політехніка».

За таких обставин, встановивши, що Державний університет «Житомирська політехніка» (Житомирський державний технологічний університет) є правонаступником всього майна, всіх прав та обов`язків ДП «Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій», суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 260, 261, 263, 353, 442 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву задовольнити.

Замінити сторону боржника у виконавчому провадженні №51825681 із Державного підприємства «Житомирський державний центр науково - технічної інформації та інновацій» (вул. Велика Бердичівська, 31 м. Житомир, ), який вибув, на його правонаступника Державний університет «Житомирська політехніка» (Житомирський державний технологічний університет, вул. Чуднівська, буд. 103, м. Житомир ).

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 261 ЦПК України.

Суддя Д.В. Кузнєцов