У Х В А Л А

14 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 212/6810/16-ц

провадження № 61-23249 ск19

Верховний Суд у складі колегії судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 березня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Суха Балка» про стягнення недоплаченої заробітної плати при звільненні та стягнення середньої заробітної плати за час затримки виплати заробітної плати,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до ПрАТ «Євраз Суха Балка», правонаступником якого є ПрАТ «Суха Балка» про стягнення заборгованості по заробітній платі з уточненнями позовних вимог у загальному розмірі 141 597, 60 грн..

В обґрунтування позову посилалися на те, що він з 28 лютого 1994 року по 30 квітня 2007 року та з 17 грудня 2007 року по 11 травня 2015 року працював на підприємстві відповідача за різними посадами.

Наказом по підприємству від 11 серпня 2018 № 150-ок позивач був звільнений з підприємства за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. Вважає, що йому роботодавець не виплатив при звільнені вихідну допомогу у розмірі трьохмісячної середньої заробітної плати, як працівникові, що має стаж роботи на підприємстві більше 15 років.

У зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача 3000,00 грн. недоплаченої вихідної одноразової допомоги при звільненні, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені. Під час судового розгляду позивач неодноразово уточнював позовні вимоги та остаточно він просить суд стягнути на його користь з відповідача 29 700,96 грн. в рахунок заробітної плати недоплаченої у вигляді одноразової допомоги, належної при звільнені з роботи без утримання податку з доходів фізичних осіб; 111 896,64 грн. в рахунок середнього заробітку за час затримки виплати зарплати у вигляді одноразової допомоги за період з 12 серпня 2015 року по 31 березня 2016 року без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 березня 2019 року відмовлено в задоволені заявлених позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вважав, що умови Галузевої Угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2011-2012 роки в частині встановлення додаткових соціальних гарантій з виплати одноразової допомоги працівнику при фактичному виході на пенсію не суперечать умовам Колективного договору ПАТ «Євраз Суха Балка» на 2013-2014 роки щодо встановлення сторонами такого колективного договору додаткової умови її виплати - безперервного стажу роботи працівника на підприємстві.

Оскільки ОСОБА_1 має безперервний стаж роботи на підприємстві відповідача 7 років 7 місяців (з 17 грудня 2007 року по 11 серпня 2015 року), тому роботодавцем було правомірно нараховано та виплаченого працівникові, на підставі п. 5.16 Колективного договору, одноразову допомогу при фактичному виході на пенсію в розмірі одного середньомісячного заробітку, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача про стягнення недоплаченої одноразової допомоги при фактичному виході на пенсію є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 березня 2019 року скасовано.

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 одноразову допомогу при виході на пенсію в розмірі 29 700, 96 грн., без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з ПрАТ «Суха Балка» на користь держави судовий збір у розмірі 1 378 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Апеляційний суд не погодився з висновками районного суду та вважав, що договір підприємства, в частині соціальних гарантій працівників при виході на пенсію, які були чинні на час звільнення позивача із підприємства відповідача різняться, так Галузевою Угодою передбачено виплачувати при виході на пенсію працівнику одноразову допомогу, така ж норма передбачена і колективним договором, однак колективний договір погіршує становище працівників підприємства в порівнянні з умовами Галузевої Угоди, оскільки встановлює обмеження у виплаті вихідної допомоги у зв`язку із наявністю порушень працівником трудової дисципліни.

У зв`язку з викладеним, апеляційний суд прийшов до висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин умов саме Галузевої Угоди, виконання якої є обов`язком для відповідача, а не Колективного договору, положення якого погіршують становище працівника.

Галузевою Угодою гірничо-металургійного комплексу України в частині соціальних гарантій (соціального захисту), яка була чинна на час звільнення позивача із підприємства, передбачено виплачувати при виході на пенсію працівнику одноразову допомогу залежно від стажу його роботи на підприємстві та без врахування умов безперервного стажу роботи працівника на підприємстві.

Суд встановив, що як вбачається із матеріалів справи, загальний стаж роботи ОСОБА_1 на підприємстві відповідача становить 20 років 10 місяці та був звільнений за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію.

Отже, на ОСОБА_1 розповсюджується дія п.6.1 Галузевої Угоди гірничо - металургійного комплексу України та йому при звільненні роботодавцем повинна бути сплачена вихідна допомога в розмірі тримісячної середньої заробітної плати.

19 грудня 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 березня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року, в які просив скасувати рішення суду першої інстанції та скасувати частково постанову апеляційного суду в частині відмови щодо стягнення в рахунок середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати у вигляді одноразової допомоги та ухвалити нове рішення про задоволення позову в цій частині..

Верховний Суд, вивчивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 - 5 цієї частини.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, справи які (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження), є справи, які фактично можна поділити на справи: у яких ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; та справи незначної складності, які визначені судом малозначними, у тому числі малозначні в силу закону з ціною позову, що не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення недоплаченої заробітної плати при звільненні та стягнення середньої заробітної плати за час затримки виплати заробітної плати у загальному розмірі 141 597, 60 грн., що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (100 х 1 921 грн =191 200 грн.).

Таким чином ця справа є малозначною.

Доводи касаційної скарги також не свідчать про наявність виключень передбачених статтею 394 ЦПК України необхідних для оскарження судових рішень у малозначних справах.

У цій справі обставин, передбачених частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389 та частиною першою статі 411 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню не встановлено.

З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 березня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Суха Балка» про стягнення недоплаченої заробітної плати при звільненні та стягнення середньої заробітної плати за час затримки виплати заробітної плати відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко