Провадження № 4-с/761/217/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Волошина В.О.

при секретарі: Волок А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шатохіна Олександра Павловича, заінтересована особа: Подільський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови,

в с т а н о в и в:

В серпні 2020р. скаржник звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаною скаргою, в якій просив суд:

-визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шатохіна Олександра Павловича від 04 серпня 2020р. про закінчення виконавчого провадження №61344253 за виконавчим листом від 19 лютого 2020р. у справі №761/13085/14-ц.

-зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в десятиденний строк письмово повідомити Суд та Стягувача про виконання ухвали, постановленої за наслідками розгляду цієї скарги.

Свої вимоги скаржник обґрунтовував тим, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження №61344253 за виконавчим листом від 19 лютого 2020р. на примусове виконання ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 24 січня 2020р. в цивільній справі №761/13085/14-ц про зобов`язання Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, відновити виконавче провадження №45340170 та вчинити усі необхідні та передбачені законом виконавчі та інші дії у виконавчому провадженні, спрямовані на примусове виконання рішення суду в цивільній справі №761/13085/14-ц про стягнення з ПАТ «Комерційний банк «Актив-Банк» на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором банківського вкладу.

Після пред`явлення виконавчого листа до виконання, постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лозової А.І. від 27 лютого 2020р. - відкрито відповідне виконавче провадження №61344253.

07 серпня 2020р. стягувач отримав засобами поштового зв`язку оскаржувану постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шатохіна О.П. від 04 серпня 2020р. про закінчення виконавчого провадження №61344253 на підставі п. 9) ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» та про надіслання виконавчого листа від 19 лютого 2020р. до Шевченківського районного суду міста Києва.

Відтак, оскаржуваною постановою державний виконавець закінчив виконавче провадження №61344253 з мотивів фактичного виконання рішення в повному обсязі згідно з виконавчим документом, а виконавчий лист надіслав до Суду.

Однак, скаржник зазначає, що судове рішення не було фактично виконано у повному обсязі згідно з виконавчим листом від 19 лютого 2020р., оскільки за змістом ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 24 січня 2020р. в цивільній справі №761/13085/14-ц, боржника зобов`язано: відновити виконавче провадження №45340170; вчинити усі необхідні та передбачені законом виконавчі та інші дії у виконавчому провадженні №45340170, спрямовані на примусове виконання рішення суду в цивільній справі №761/13085/14-ц.

Проте, зазначене судове рішення та відповідний виконавчий документ, фактично виконано лише в частині відновлення виконавчого провадження №45340170, а в іншій частині, а саме в частині вчинення усіх необхідних та передбачених законом виконавчих та інших дій у виконавчому провадженні №45340170, спрямованих на примусове виконання рішення суду в цивільній справі №761/13085/14-ц, станом на час звернення до суду з цією скаргою - не виконано. Після відновлення виконавчого провадження державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондаренком О. С. постановою від 14 лютого 2020р. не вчинено жодної виконавчої чи іншої дії у виконавчому провадженні №45340170, спрямованої на примусове виконання рішення суду в цивільній справі №761/13085/14-ц.

Само по собі відновлення виконавчого провадження №45340170, без вчинення відповідних дій, не можна вважати фактичним виконанням судового рішення у повному обсязі згідно з виконавчим документом.

Отже, відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження №61344253, у зв`язку з його фактичним виконанням у повному обсязі згідно з виконавчим документом. Оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження №61344253 без фактичного виконання рішення у повному обсязі згідно з виконавчим документом - порушує право стягувача на виконання судового рішення.

В судове засідання сторони не з`явилися, про дату та час розгляду скарги повідомлялися належним чином, суб`єкт оскарження державний виконавець Шатохін О.П. до суду не надав свого відзиву (заперечень) на скаргу та не виконав ухвалу суду від 14 серпня 2020р. про надання копій матеріалів виконавчого провадження.

Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення скарги по суті, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Як встановлено в судовому засіданні, 19 лютого 2020р. Шевченківським районним судом м. Києва видано виконавчий лист в цивільній справі № 761/13085/14-ц, яким зобов`язано Подільський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві відновити виконавче провадження №45340170 та вчинити усі необхідні та передбачені законом виконавчі та інші дії у виконавчому провадженні, спрямовані на примусове виконання рішення суду в цивільній справі №761/13085/14-ц.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лозовою А.І. від 27 лютого 2020р. відкрито відповідне виконавче провадження №61344253, з примусового виконання виконавчого листа від 19 лютого 2020р.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шатохіним О.П. від 04 серпня 2020р. зазначене виконавче провадження №61344253 закінчено на підставі п. 9) ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду.

Водночас, норма п. 9) ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» - передбачає закінчення виконавчого провадження лише у разі фактичного виконання рішення в повному обсязі згідно з виконавчим документом. Отже, оскільки судове рішення у повному обсязі згідно з виконавчим документом фактично не виконано, то посилання державного виконавця на вказану норму Закону є безпідставним, а оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження - підлягає визнанню протиправною.

Оскаржувана постанова суперечить також і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відповідній практиці Європейського Суду з прав людини, і таким чином порушує гарантоване Конвенцією право Стягувача на виконання судового рішення.

У відповідності до ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 4 ст. 10 ЦПК України - Конвенція з прав людини та основоположних свобод, а також практика Європейського Суду з прав людини є частиною національного законодавства України, і застосовуються судами як джерело права.

Так, в рішеннях «Шмалько проти України» (№ 60750/00, 20.07.2004р., §43); «Савицький проти України» (№ 38773/05, 26.07.2012р., §147); «Глоба проти України» (№ 15729/07, 05.07.2012р., §§26-27); «Бурдов проти Росії» (№ 59498/00, 07.05.2002р., §32) - зазначено, що гарантоване статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Окрім того, ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово вказував, що ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення, і що виконання судового рішення слід розглядати як невід`ємну складову судочинства, як цього вимагають приписи статті 6 Конвенції, в яких йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу, зокрема в справах: «Ромашов проти України» (№ 67534/01, 27.07.2004р., §42); «Дубенко проти України» (№ 74221/01, 11.01.2005р., §44); «Шаренок проти України» (№ 35087/02, 22.02.2005 §25); «Горнсбі проти Греції» (№ 18357/91, 19.03.1997р., §40); «Іммобільяре Саффі проти Італії» (№ 22774/93, 28.07.1999р., §66), та в багатьох інших подібних.

Зміст зобов`язання держави із забезпечення судового розгляду «незалежним і безстороннім судом» в розумінні п.) 1 ст. 6 Конвенції - не обмежується сферою судочинства. Цей зміст також включає в себе обов`язок органів виконавчої та законодавчої влади, а також будь-яких інших державних органів влади, незалежно від їх рівня, поважати і виконувати судові рішення, навіть не погоджуючись з ними. Таким чином, повага державою повноважень судів та виконання їх рішень - є неодмінною передумовою забезпечення громадської довіри до правосуддя і, загалом, забезпечення верховенства права («Агрокомплекс проти України», № 23465/03, 06.11.2011р., §134).

Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці («Фуклєв проти України», № 71186/01, 07.06.2005р., §84).

Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних заходів для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції («Comingersoll S.A. проти Португалії», № 35382/97, 06.04.2000р., §23; «Глоба проти України», № 15729/07, 05.07.2012р., §27).

Відтак, зважаючи на викладене вище, суд прийшов до висновку про протиправність оскаржуваної постанови державного виконавця від 04 серпня 2020р. про закінчення виконавчого провадження №61344253, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

За змістом ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, про задоволення скарги.

Відповідно до ст. 452 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

З матеріалів справи вбачається, що 03 лютого 2020р. між скаржником та Адвокатським об`єднанням «АРСЕНА МАРИНУШКІНА» був укладений Договір про надання правової допомоги №0720/20. Позивач сплатив адвокатському об`єднання 2 800,0 грн. за надання правничої допомоги виходячи із погодинної тарифної ставки. Вказана обставина підтверджується детальним описом наданої правової допомоги, копією квитанції про здійснення відповідних платежів.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Разом з цим, у зв`язку з тим, що сторона скаржника в судове засідання не з`явилася, суд вважає необхідним зменшити розмір відповідних витрат до суми 2 100,0 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 258-261, 268, 352-354, 447, 450, 451 ЦПК України; ст. 19 Конституції України; ст. ст. 18, 39 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шатохіна Олександра Павловича, заінтересована особа: Подільський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шатохіна Олександра Павловича від 04 серпня 2020р. про закінчення виконавчого провадження №61344253 за виконавчим листом від 19 лютого 2020р. у справі №761/13085/14-ц.

Зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в десятиденний строк письмово повідомити Суд та Стягувача про виконання ухвали, постановленої за наслідками розгляду цієї скарги.

Стягнути з Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 2 100,0 /дві тисячі сто/ грн.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, що постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирає законної сили з моменту її підписання суддею

Ухвалу суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали суду складено 10 листопада 2020р.

Суддя: