ПЕРВОМАЙСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 484/1006/13-ц
Провадження №4-с/484/15/20
УХВАЛА

18.11.2020 року м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі судді Хемич О.Б., за участю секретаря судового засідання Войни Г.С.., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Первомайськ скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Горбенко Вікторія Олександрівна, на дії начальника Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Крецу Б.М. здійснені під час виконання судового рішення у справі № 484/1006/13-ц та зобов`язання скасувати постанову та акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 14.05.2018 р.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою на дії начальника Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Крецу Б.М. під час здійснення виконавчих дій, якими було допущено звернення стягнення на майно, яким користувалась малолітня дитина без дозволу органу опіки та піклування на реалізацію та передачу нерухомого майна. Заявниця просить визнати дії Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) неправомірними; зобов`язати начальника Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) скасувати постанову про передачу майна стягувачу та акт передачі майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 14.05.2018 р.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27.08.2020 р. скаргу залишено без розгляду, постановою Миколаївського апеляційного суду від 15.10.2020 р. скасовано дану ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області та направлено скаргу ОСОБА_1 до того ж суду для продовження розгляду. Ухвалою судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28.10.2020 р. завдоволено заяву судді Фортуна Т.Ю. про самовідвід від розгляду у даній справі. Згідно з розпорядженням щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи від 29.10.2020 р. №317 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи, справу передано судді Хемич О.Б. для розгляду.

Від стягувача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» надійшли заперечення щодо скарги, згідно з якими представник просить відмовити в задоволенні скарги в повному обсязі. Заперечення мотивовані тим, що правомірність постанови про передачу майна стягувачу та акта передачі майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 14.05.2018 р. були предметом розгляду; постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 02.06.2020 р. рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12.03.2020 р., яким відмовлено в задоволенні позову, залишено без змін.

Начальник Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Крецу Б.М. надав відзив на скаргу, згідно з яким просив в задоволенні скарги відмовити; розгляд скарги проводити у його відсутність. Відзив мотивований тим, що виконавчі дії вчинялись в межах чинного законодавства України, боржниця не повідомила державного виконавця про факт реєстрації дитини у квартирі, яка підлягала реалізації.

У судове засідання, призначене на 18.11.2020 р. особи, залучені до участі в справі не з`явились, від представника скажниці Горбенко В.О. надійшло клопотання про розгляд справи без її часті та участі скаржниці ОСОБА_1 , від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» Кисіль М.К. надійшло клопотання про розгляд справи без їхньої участі.

Інші учасники справи в судове засідання не прибули; про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином; клопотань про відкладення розгляду скарги не надавали.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, ураховуючи, що відсутність учасників справи не перешкоджає розгляду скарги, суд ухвалив провести судове засідання у відсутність осіб, які не прибули в судове засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до таких висновків.

У провадженні головного державного виконавця Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ігнатюка В.В. перебуває зведене виконавче провадження № 39964398, боржницями в якому є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , стягувачем - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

Постановою про передачу стягувачу у рахунок погашення боргу від 14.05.2018 року та актом про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 14.05.2018 року державним виконавцем Первомайського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області Пєстовою К.С. передано у власність стягувачу - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» трикімнатну квартиру, загальною площею 69,8 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на загальну суму 267 820,00 грн., яка належить боржниці - ОСОБА_1 .

Як вбачається з постанови про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 14.05.2018 року, 29.01.2018, 15.03.2018, 02.05.2018 року Державним підприємством «Сетам» були проведені електронні торги з реалізації арештованого майна, а саме трикімнатної квартири, загальною площею 69,8 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належала боржнику ОСОБА_1 . За даними висновку з незалежної оцінки майна оцінювача вартість арештованого майна складала - 282 600,00 грн. За повідомленням Державного підприємства «Сетам» електронні торги тричі не відбувались у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів. 07.05.2018 року стягувач ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» подав заяву про залишення за собою нереалізованого майна в рахунок погашення заборгованості. (а.с.201 т.1)

Згідно з довідкою №1215 виданою керівником житлової-експлуатаційної організації від 16.11.2018 р. в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровано та проживають: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , 2007 р.н., дочка. (а.с.205 т.1)

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12.03.2020 р., яке залишено без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 02.06.2020 р., у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання постанови та акту про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 14.05.2018 р., в рамках виконавчого провадження № 399643998, недійсними та їх скасування, відмовлено.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією, цим законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону, а також рішеннями, які відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків.

У ч.1 ст.41 Закону України «Про іпотеку» визначено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої законом «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього закону.

Водночас відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно та в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч.2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє й захищає права та інтереси дітей під час учинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час учинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Згідно з п.1 розд.II Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Мін`юсту від 29.06.2016 №2831/5, зареєстрованого в Мін`юсті 30.09.2016 за №1301/29431, реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до ст.57 Закону України «Про виконавче провадження».

У п.3 розд.II Порядку визначено, що виконавець у строк не пізніше 5 робочих днів після ознайомлення сторін із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абз.3-16 п.2 цього розділу.

У пп.3 п.3 розд.II порядку, яким визначено перелік документів (в електронній або паперовий формі), які подаються разом із заявкою на реалізацію арештованого майна, установлено, що в разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду.

У п.28 розд.VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мін`юсту від 2.04.2012 №512/5 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що в разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такого дозволу не дано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої в п.9 ч.1 ст.37 закону.

Отже, ураховуючи вимоги Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», а також положення №512/5 інструкції, державний або приватний виконавець зобов`язаний в разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, отримати попередню згоду органу опіки та піклування або відповідне рішення суду, про яке, зокрема, зазначає в заяві на реалізацію арештованого майна.

Аналогічних висновків дійшов ВС у постановах від 25.11.2019 у справі №718/482/15-ц та від 10.10.2019 у справі №751/15667/15-ц.

Будь яких доказів того, що державний виконавець звертався до органу опіки та піклування за отриманням попереднього дозволу перед передачею на реалізацію нерухомого майна, а саме трикімнатної квартири, загальною площею 69,8 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ,в якій була зареєстрована малолітня дочка ОСОБА_1 , суду не надано.

За таких обставин суд приходить до висновку, що дії Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо неотримання дозволу органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна при передачі на реалізацію арештованого майна, право користуванням яким має малолітня дитина, є неправомірними.

Що стосується вимоги зобов`язати начальника Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції скасувати постанову про передачу майна стягувачу та акт передачі майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 14.05.2018 р., то суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 цього Кодексу).

За статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами статей 10, 48, 50 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. За загальним правилом реалізація арештованого майна здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів.

Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів - це є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочином. А відтак відчуження майна з прилюдних торгів за своєю правовою природою відноситься до угод купівлі-продажу, і така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203,215 ЦК України.

Закон України «Про виконавче провадження» допускає, що реалізація арештованого майна на прилюдних торгах може не відбутися. У такому випадку з метою забезпечення права стягувача передбачено відповідний порядок дій, які повинен вчинити державний виконавець, а саме: повідомити стягувача про те, що арештоване майно не було реалізоване на прилюдних торгах та запропонувати стягувачу залишити це майно за собою.

Майно передається стягувачу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно ( ч.ч. 8, 9 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Крім визнання правочину недійсним, способами захисту цивільних прав та інтересів також можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення, та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, його посадових і службових осіб (стаття 16 ЦК України).

Згідно зі статтею 393 ЦК України серед способів захисту права власності закріплено визнання незаконним та скасування правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника, за позовом власника.

Оскільки предметом оскарження у справі є зокрема, постанова державного виконавця та акт про передачу майна стягувачу від 14.05.2018 року, на підставі яких ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло право на реєстрацію за собою права власності на нереалізоване майно за адресою: АДРЕСА_1 , то до таких правовідносин мають застосовуватись загальні положення про захист цивільних прав шляхом пред`явлення позову.

Таким чином, ефективним способом захисту прав боржника є пред`явлення позову за загальними положеннями про захист цивільних прав із залученням стягувача і державного виконавця як відповідачів.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1655цс16 та від 14 червня 2017 року у справі 6-1804цс16, постановах Верховного Суду від 28 лютого 2018 року справа № 463/593/16-ц, від 06 лютого 2018 року справа № 753/5007/16-ц.

Велика Палата Верховного Суду 12 червня 2019 року у справі № 752/1115/17 підтримала правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постановах від 16 листопада 2016 року (провадження № 6-1655цс16) та від 14 червня 2017 року (провадження № 6-1804цс16), про те, що процедура передачі державним виконавцем стягувачу нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна боржника в рахунок погашення його боргу оформлюється шляхом прийняття державним виконавцем постанови та складення акта про передачу майна стягувачу, який є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Правових підстав для відступлення від вказаних правових позицій, суд не знаходить.

У зв`язку із вищезазначеним, скарга ОСОБА_1 в частині зобов`язання начальника Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції скасувати постанову про передачу майна стягувачу та акт передачі майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 14.05.2018 р., підлягає залишенню без розгляду, з роз`ясненням скаржниці, що подання скарги на рішення та дії державного виконавця не забезпечує їй відновлення порушених прав на нерухоме майно, на яке було звернено стягнення, оскільки захист прав у таких правовідносинах має відбуватись у порядку позовного провадження.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 84, 260, 343, 447-453 ЦПК України, суд

постановив:

скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Горбенко Вікторія Олександрівна, на дії начальника Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Крецу Б.М. здійснені під час виконання судового рішення у справі № 484/1006/13-ц та зобов`язання скасувати постанову та акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 14.05.2018 р. - задовольнити частково;

визнати дії Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо неотримання дозволу органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна при передачі на реалізацію арештованого майна, право користуванням яким має малолітня дитина, - неправомірними;

в частині зобов`язати начальника Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції скасувати постанову про передачу майна стягувачу та акт передачі майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 14.05.2018 р. - залишити без розгляду.

.

Роз`яснити скаржниці ОСОБА_1 , що подання скарги на рішення та дії державного виконавця не забезпечує їй відновлення порушених прав на нерухоме майно, на яке було звернено стягнення, оскільки захист прав у таких правовідносинах має відбуватись у порядку позовного провадження.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області протягом 15 днів з дня її проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Суддя О.Б. Хемич