КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 367/9410/16-ц
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Мостової Г.І.,

за участю секретаря судового засідання Верес Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Ляхова Ігоря Олексійовича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 23 липня 2020 року у складі судді Карабаза Н.Ф.,

у справі за клопотанням представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Махнівського Миколи Олексійовича про стягнення судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Калинушка Оксана Олексіївна про визнання договору недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Калинушка О.О. про визнання договору недійсним.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 11.12.2018 року позовну заяву ОСОБА_3 залишено без розгляду, в зв`язку із повторною неявкою в судове засідання позивача та його представника та скасовано заходи забезпечення позову, які застосовані відповідно до ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 16 січня 2017 року, якою накладено арешт у вигляді заборони вчиняти будь-які дії по відчуженню нерухомого майна, яке належить ОСОБА_2 за адресою: земельна ділянка АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:098:0139, площа 0,05 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Після чого до суду звернувся відповідач з клопотанням про стягнення з позивача судових витрат по справі в якому зазначив, що ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 11.12.2018 року позовну заяву було залишено без розгляду. Представник відповідача відповідно до правил п. 3, ч. 5 ст. 142 ЦПК України звертався до Ірпінського міського суду Київської області з клопотанням про стягнення з позивача судових витрат по справі і подавав заяву про попереднє визначення сум судових витрат. Заявлений позов був завідомо безпідставний та був спрямований на створення проблем для нього в тому числі і арешту його майна. Вважає, що у ході розгляду справи позивач діяв недобросовісно та пред`явив необґрунтований, безпідставний позов, який має очевидно штучний характер. Вважає, що матеріали справи свідчать про необґрунтовані дії позивача, що є підставою для стягнення з позивача у справі понесених ним витрат у сумі 40 000 грн.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 23 липня 2020 року клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Махнівського М.О. про стягнення судових витрат задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 40 000 грн.

В апеляційній скарзі адвокат Ляхов І.О. в інтересах ОСОБА_3 , зазначив, що ОСОБА_2 звернувся до суду з клопотанням 17 січня 2019 року, тобто на 37-й день з моменту винесення ухвали про залишення позовної заяви без розгляду, клопотання про поновлення строку на звернення із відповідним клопотання не ставив, що є підставою для відмови у його задоволені з підстав пропуску строку на звернення.

Крім того посилався на те, що районним судом не встановлено обставин, які можна розцінити як зловживання стороною чи її представником процесуальними правами.

Враховуючи обставини судового спору, а саме недобросовісні дії відповідача, які спонукали ОСОБА_1 звернутись до суду для відновлення порушеного права, просив скасувати ухвалу районного суду та у задоволенні клопотання про стягнення судових витрат відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 ухвалу районного суду вважає законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу адвоката Ляхова І.О. в інтересах ОСОБА_1 , безпідставною.

Зокрема зазначено, що заяви та клопотання про стягнення з позивача судових витрат тривалий час судом першої інстанції не розглядалися, а закон не обмежує відповідача у строках звернення до суду з клопотанням про стягнення з позивача витрат на правову допомогу. З цих причин безпідставними є доводи апеляційної скарги про звернення із клопотанням про стягнення з позивача судових витрат з пропуском строку.

Задовольняючи заяву адвоката Махнівського М.О. в інтересах ОСОБА_2 про стягнення 40 000грн. витрат на правову допомогу, районний суд, враховуючи поведінку позивача та підстави залишення позову без розгляду, виходив з того, що сторона відповідача у даній справі діяла добросовісно, витрати понесені були саме з пред`явлення позову до нього, а тому є обґрунтованими, враховуючи значимість оспорюваного майна для відповідача і складність справи.

Між тим, свої висновки районний суд належним чином не мотивував, не зазначив, внаслідок якої поведінки позивача було надано суду право до стягнення у повному обсязі заявлених у клопотанні грошових коштів у якості компенсації відповідачу витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 11.12.2018 року позовну заяву ОСОБА_3 залишено без розгляду, в зв`язку із повторною неявкою в судове засідання позивача та його представника.

Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Частина 9 статті 141 ЦПК України визначає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Меншаков проти України » №377/02 п.52 рішення від 08.04.2010, суд повторює, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Тому, кваліфікуючи подання позову як зловживання процесуальним правом та встановлюючи негативні наслідки за такі дії у вигляді залишення позову без розгляду, тим самим сторону позбавляють гарантованого законом права на справедливий судовий розгляд, складовою якого є право доступу до суду.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Наявними в справі письмовими доказами підтверджується, що відповідачем та його представником вищенаведені вимоги закону, щодо строку на подачу заяви дотримані, що було вірно з`ясовано судом першої інстанції.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як убачається з матеріалів справи, що між адвокатом Махнівським М.О. та ОСОБА_2 укладено договір про надання правової допомоги № 01/2018 від 03.01.2018 року.

На підтвердження понесених витрат відповідачем долучено звіт № 1 про виконану роботу адвокатом по справі № 367/9410/16-ц від 11.06.2018 року та акт прийому-передачі виконаних робіт № 1 від 27.12.2018 року підписані адвокатом Махнівським М.О. та його ОСОБА_2 та квитанцію № 15 від 11.06.2018 року на суму 40 000 грн., що свідчить про фактичну сплату відповідачем вказаної суми.

У звіті зазначено, що адвокатом Махнівським М.О. надано клієнту правову допомогу, а саме здійснено: правовий аналіз позовної заяви ОСОБА_3 -2 год. на загальну суму в розмірі 4 000 грн.; пошук та аналіз судової практики в аналогічних спорах - 3 год. на суму 6 000 грн.; формування правової позиції - 1 год. на суму 2 000 грн.; підготовка відзиву - 4 год. на суму 8 000 грн.; підготовка клопотань процесуального характерну по справі, збирання доказів - 8 год. на в розмірі 16 000 грн.; участь у судовому засіданні 05.03.2018 року - 2 год. на суму 4 000 грн.

Зі справи убачається, що 12.06.2018року представником відповідача було подано заяву про попереднє визначення сум судових витрат.

Встановлено, що 11 грудня 2018року адвокатом Махнівським М.О. одночасно з заявою про залишення позову без розгляду, було подано до суду клопотання про стягнення з позивача судових витрат за результатами розгляду справи.

Між тим, районний суд рішення за результатами поданого клопотання не прийняв.

Аналогічного змісту, проте з більш повним обґрунтуванням, були подані клопотання 17.01.2019 року та 18.03.2019 року.

Зазначені обставинами спростовуються твердження представника позивача про звернення адвокатом Махнівським М.О. з відповідною заявою з порушенням процесуальних строків, а тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в зазначеній частині.

Не знайшли свого підтвердження у справі й доводи представника відповідача про те, що позивач діяв недобросовісно та пред`явив необґрунтований, безпідставний позов, який має очевидно штучний характер.

Згідно положень ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних прав з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до справи, позивач скористалася своїм правом і звернувся у суд за захистом.

Отже, подання позову не є необґрунтованими діями позивача, оскільки це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, який не містить обмежень в його реалізації.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Як убачається з матеріалів справи, під час провадження справи за його позовом про визнання договору дарування недійсним, позивач через свого представника вів активний захист своїх прав та законних інтересів, дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності процесу, заявляв клопотання по справі, тобто характер дій свідчив про реалізацію ним передбаченого Конституцією України права на судовий захист.

Враховуючи зазначене, відповідачем не доведено, що позивач діяв недобросовісно та пред`явив необґрунтований, безпідставний позов, який має очевидно штучний характер.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, позивач у судові засідання 22 жовтня 2018 року та 11 грудня 2018року не заявився без поважних причин, що слугувало підставою до застосування районним судом положень п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України й залишення позову без розгляду.

Як свідчать пояснення представника позивача, неявка ОСОБА_3 в судові засідання викликана втратою інтересу позивача до вирішення заявленого спору з підстав винесення на той час судом по іншій справі, позивачем у якій був ОСОБА_2 , рішення на користь ОСОБА_3 .

Саме зазначені обставини вказують на необґрунтованість дій позивача.

Так, відповідно до справи, на виклики суду ОСОБА_3 не заявився як 22 жовтня 2018 року так і 11 грудня 2018 року, про причини неявки не повідомив, відповідну заяву не подав, не просив позов залишити без розгляду у зв`язку із втратою інтересу до справи.

За наведених підстав такі дії позивача колегія суддів визнає необґрунтованими, остільки вони призвели до тяганини у розгляді справи та невиправдану, пов`язану з явкою в зазначені дні до суду, трату адвокатом Махнівським М.О. робочого часу, як представника відповідача.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав до стягнення з ОСОБА_3 на користь відповідача компенсації понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану з прибуттям його представника до суду 22 жовтня 2018 року та 11 грудня 2018 року й визначає розмір компенсації витрат у сумі 4000 грн.

За таких обставин, рішення районного суду підлягає зміні.

Встановлено, що у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 міститься клопотання про стягнення з ОСОБА_3 на його користь витрати, пов`язані з наданням правової допомоги під час апеляційного провадження, згідно укладеного договору, адвокатом Дерлюк В.Д., на суму 4 204 грн.

На підтвердження доводів, ОСОБА_2 до відзиву долучив договір №1 від 17.04.2020 року про надання правової допомоги, акт № 11/6 приймання передачі наданої правової допомоги, рахунок №11/6 від 07.10.2020року та квитанцію про внесення коштів, на суму 4 204 грн. (а.с.131-134).

Згідно даних рахунку, адвокатом була надана правова допомога, яка складається з: проведення очної консультації з вивчення наданих адвокату матеріалів, які стосуються справи - 1 година часу на суму - 840,8 грн.; складання відзиву на апеляційну скаргу адвоката Ляхова І.О. в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Ірпінського міського суду від 23.07.2020 року - 2 годину часу на суму 1681,60 грн. (1 арк. А4=1 година - 840,80); виїзд адвоката до Київського апеляційного суду та представництво інтересів - 2 години на суму 1681, 60 грн. (а.с.134 т.2).

Під час судових дебатів адвокат Дерлюк В.Д. також зробив заяву про необхідність стягнення судових витрат.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Такої ж думки дотримується Верховний суд у постановах від 13 червня 2018 року по справі № 757/47925/15-ц та від 19 вересня 2018 року по справі № 361/6253/16-ц.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» п.131).

Враховуючи викладене, обставини справи, складність справи, розмір доведених судом витрат на таку допомогу під час розгляду справи районним судом, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення клопотання й стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2000 грн. у якості компенсації витрат на професійну правничу допомогу під час апеляційного провадження справи.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Ляхова Ігоря Олексійовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 23 липня 2020 року змінити, зменшивши розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягали стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 з 40 000 грн. до 4 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Суддя-доповідач:

Судді: