Постанова

Іменем України

17 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 751/10627/16-ц

провадження № 61-40100св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 21 травня

2018 року у складі колегії суддів: Вінгаль В. М., Кузюри Л. В., Онищенко О. І.

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з останнього на користь банку заборгованість за кредитним договором № CNGLG6 від 25 лютого 2008 року у розмірі 12 875,75 доларів США, що еквівалентно 329 361,69 грн.

Свої вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» обґрунтовувало тим, що у зв`язку з порушенням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором № CNGLG6 від 25 лютого 2008 року станом на 02 листопада 2016 року виникла заборгованість в розмірі 12 875,75 доларів США, яка складається з: 7 903,43 доларів США заборгованості за кредитом (тілом кредиту), 2 301,16 доларів США заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 486,73 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом, 1 561,99 доларів США пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, 9,77 доларів США штраф (фіксована частина) та 612,67 доларів США штраф (процентна складова).

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ПАТ КБ «ПриватБанк», в якій просив визнати дії ПАТ КБ «Приватбанк» щодо підвищення в односторонньому порядку фіксованої відсоткової ставки від 25 липня 2008 року за кредитним договором № CNGLG6 від 25 лютого 2008 року, укладеним між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 з 15,00% до 25,08% річних незаконними та зобов`язати ПАТ КБ «Приватбанк» здійснити перерахунок відсотків за користування кредитом, починаючи з 25 липня 2008 року з 25,08% річних до розміру 15,00% річних відповідно до умов кредитного договору № CNGLG6 від 25 лютого 2008 року та провести перерахунок його платежів по погашенню кредиту та сплаті нарахованих відсотків за користування кредитними коштами за період з 25 липня 2008 року по 18 серпня 2008 року за ставкою у розмірі 15,00% річних, а також визнати додаткову угоду від 18 серпня 2008 року до кредитного договору № CNGLG6 від 25 лютого 2008 року недійсною.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що він дізнався про порушення своїх прав тільки після пред`явлення банком позову до суду у грудні 2016 року. Всі умови кредитного договору від 25 лютого 2008 року він належним чином виконував, але 14 липня 2008 року в результаті недобросовісних дій (введення в оману працівниками банку і створення серйозних загроз для втрати новопридбаного житла) та погроз банку щодо зміни істотних умов кредитування він змушений був підписати ініційовані банком та надані на підпис «заяву на конвертацію гривневого кредиту», а 18 серпня 2008 року «заяву № 2 про продаж іноземної валюти» та договір «додаткова угода до кредитного договору № CNGLG6 від 25 лютого 2008 року».

ОСОБА_1 вказував, що банком було порушено механізм зміни відсоткової ставки в односторонньому порядку, а його не було повідомлено про зміну процентної ставки за кредитом, що суперечить пункту 2.3.1 кредитного договору та частині четвертій статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». При цьому «заява № 2 про продаж іноземної валюти» від 18 серпня 2008 року, підписана між ним та банком, не могла бути виконана банком, оскільки вона оформлена з чисельними порушеннями імперативних приписів та не є доказом надання кредитних коштів. При укладанні договору від 18 серпня 2008 року обман банку полягав у відсутності механізму надання кредиту, рахунку, відкритого в доларах США, та фактичного надання кредиту готівкою в розмірі 40 132,00 грн з порушенням вимог частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», без досягнення згоди щодо усіх істотних умов договору, що призвело до укладення споживачем кредитного договору на невигідних для нього умовах та прибутковою для банку системою платежів.

Також ОСОБА_1 наполягав на тому, що договір від 18 серпня 2008 року є неукладеним і таким, що не набрав чинності, тому що банк не надав жодного документу щодо перерахування позичальнику коштів в іноземній валюті у розмірі 8 762,79 доларів США на рахунок № НОМЕР_1 на виконання умов саме додаткової угоди від 18 серпня 2008 року до кредитного договору №CNGLG6 від 25 лютого 2008 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 листопада 2017 року у складі судді Ченцової С. М. у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним задоволено частково.

Визнано незаконним рішення ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо підвищення в односторонньому порядку з 25 липня 2008 року фіксованої відсоткової ставки з 15,00% до 25,08% річних за кредитним договором № CNGLG6 від 25 лютого 2008 року, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 .

Зобов`язано ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок відсотків за користування кредитом, починаючи з 25 липня 2008 року з 25,08% річних до розміру 15,00% річних відповідно до умов кредитного договору № CNGLG6 від 25 лютого 2008 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано суду об`єктивних та безспірних доказів на обґрунтування позовних вимог, а надані докази та докази, встановлені судом, протирічать одне одному і це протиріччя за відповідних наведених позицій сторін не було усунуте у судовому засіданні, а тому вимоги ПАТ КБ « Приватбанк» не можуть бути задоволені.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» визнані такими, що підлягають до часткового задоволення, оскільки банк 27 липня 2008 року збільшив процентну ставку за кредитом, що мало місце до набрання чинності Законом України від 12 грудня 2008 року № 661-VІ щодо заборони банку в односторонньому порядку змінювати розмір фіксованої процентної ставки, але банк не повідомив про це позичальника в порядку, передбаченому кредитним договором , тому дії банку щодо збільшення процентної ставки за кредитом в односторонньому порядку визнані неправомірними. В той же час при укладенні додаткової угоди від 18 серпня 2008 року до кредитного договору № CNGLG6 від 25 лютого 2008 року порушень вимог чинного законодавства судом не встановлено. При цьому судом також вказано на пропуск ОСОБА_1 позовної давності при зверненні з цією вимогою до суду.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 21 травня

2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 листопада 2017 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» скасовано та ухвалено у цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом договором № GNGLG6 від 25 лютого 2008 року та додатковою угодою до нього від 18 серпня 2008 року в розмірі 5 190, 09 дол. США та заборгованість за процентами в розмірі 1 497, 86 дол. США, а всього 6 687, 95 дол. США.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав незаконним рішення ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо підвищення в односторонньому порядку з 25 липня 2008 року фіксованої відсоткової ставки з 15,00 % до 25,08 % річних за кредитним договором № CNGLG6 від 25 лютого 2008 року. Згідно з висновком судово-економічної експертизи № 1054/18-24 від 19 квітня 2018 року, складеним Чернігівським відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № CNGLG6 від 25 лютого 2008 року станом на 02 листопада 2016 року може складати суму в розмірі 6 687,95 доларів США, в тому числі: за кредитом в розмірі 5 190,09 доларів США, за процентами 1 497,86 доларів США. Суд апеляційної інстанції зазначив, що при укладанні 18 серпня 2008 року додаткової угоди до кредитного договору № CNGLG6 від 25 лютого 2008 року волевиявлення учасників правочину було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами; правочин вчинено у формі, встановленій законом та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, позичальнику надано кредит, зобов`язання по якому він виконував тривалий час до жовтня 2014 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 21 травня 2018 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки суду апеляційної інстанції не відповідають обставинам справи, суд апеляційної інстанції порушив вимоги щодо представництва сторони в суді, на закрив апеляційне провадження при наявності для цього підстав, надав право представнику банку збирати докази, призначив судову експертизу з порушенням вимог частини третьої статті 367 ЦПК України. На думку заявника, суди були зобов`язані залишити заяви банку без руху. Суди не надали відповіді на всі аргументи позивача за зустрічним позовом, порушили право на доступ до правосуддя. ОСОБА_1 звертає увагу, що банк не передавав йому кошти в іноземній валюті, висновок експерта ґрунтується на припущеннях, а його було введено в оману при укладенні додаткової угоди та проведенні банківських операцій 18 серпня 2008 року. В касаційній скарзі також зазначено про неправильне застосування судами строку позовної давності, оскільки про введення в оману заявник дізнався у грудні 2016 року.

У своїх письмових поясненнях ОСОБА_1 підтримав доводи касаційної скарги.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 13 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі за поданими касаційними скаргами.

У вересні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

25 лютого 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступник ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №CNGLG6, за яким банк зобов`язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 25 лютого 2008 року по 25 лютого 2028 року включно у вигляді строкового кредиту у розмірі 40 132 грн на споживчі цілі, шляхом перерахування відповідно до пункту 1.2, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,00 від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з пунктом 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно пункту 6.2 даного договору. Періодом сплати вважати період з 25 по 25 число кожного місяця.

Відповідно до пункту 2.3.1 кредитного договору № CNGLG6 від 25 лютого 2008 року банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні кон`юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого Національним банком України на момент укладення даного договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки у вищевказаному порядку можливо в границях кількості пунктів, на яке збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США.

Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору № CNGLG6 від 25 лютого 2008 року, зазначена в договорі процентна ставка - 15 % застосовувалась до 18 липня 2017 року, з 25 липня 2008 року проценти нараховувались за ставкою - 25,08 %.

14 липня 2008 року ОСОБА_1 звернувся до банку із заявою про зміну валюти кредиту по договору про іпотечний кредит № CNGLG6, просив залишок заборгованості 40 527,89 грн конвертувати у валюту долари США по курсу процессінга на дату укладення додаткової угоди до договору.

Станом на 18 серпня 2008 року залишок заборгованості по договору № CNGLG6 від 25 лютого 2008 року складає 40 527,89 грн, що еквівалентно 8 762,79 доларів США.

18 серпня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до кредитного договору № CNGLG6 від 25 лютого 2008 року.

Згідно пункту 4.1 зазначеної додаткової угоди для виконання зобов`язань за договором банк резервує ресурси у розмірах, зазначених у графіку погашення кредиту (додаток №2) до договору і надає позичальнику право на їх використання.

Згідно пункту 5.1 зазначеної угоди у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі, який зазначений у пункті 8.4 договору за кожний день просрочки. При цьому відсотки за користування кредитом на суму простроченої заборгованості додатково до вищезазначеної пені банком не нараховуються. Сплата пені здійснюється у гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Відповідно до пункту 8.1 додаткової угоди банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом: перерахування на рахунок № НОМЕР_1 на строк з 18 серпня 2008 року по 25 лютого 2028 року включно у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 8 762,79 доларів США на наступні цілі: на придбання нерухомості, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 3% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно пункту 7.2 даного договору.

Відповідно до заяви № 2 про продаж іноземної валюти від 18 серпня 2008 року ОСОБА_1 доручив ПАТ КБ «ПриватБанк» продати (USD 840) за українські гривні. Сума продажу в (USD) 8762,79 дол. США. Договірний (мінімальний) курс продажу (USD/UAH) 4,625.

За висновком судово-економічної експертизи № 1054/18-24 від 19 квітня 2018 року, проведеної Чернігівським відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, при умові врахування судом даних додаткової угоди до кредитного договору № CNGLG6 від 25 лютого 2008 року, бухгалтерського обліку банку, зазначених в виписках, наданих на дослідження квитанцій, з урахуванням постанови Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі 175/1543/16-ц (провадження №61-1598св18), розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № CNGLG6 від 25 лютого 2008 року станом на 02 листопада 2016 року може складати суму в розмірі 6 687,95 доларів США, в тому числі: за кредитом в розмірі 5 190,09 доларів США, за процентами 1 497,86 доларів США.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частинами першою-другою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Сутність добросовісності передбачає вірність зобов`язанням, повагу до прав інших суб`єктів, обов`язок до співставлення власних та чужих інтересів, унеможливлення заподіяння шкоди третім особам.

Відповідно до статей 526, 530, 610 ЦК України, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно

до статті 1048 цього Кодексу.

У відповідності до положень статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Згідно з частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до несправедливих відносяться положення договорів, згідно з якими: для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Згідно приписів статті 230 ЦК України правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 57 ЦПК України, 2004 року).

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Частинами першою та другою статті 212 ЦПК України 2004 року встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказах. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Аналогічні положення містяться у статтях 76, 81, 89 ЦПК України, чинного на момент розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

Зокрема, статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Встановивши фактичні обставини справи на підставі доказів, яким надано належну оцінку, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню.

Суди дійшли обґрунтованого висновку, що при укладанні 18 серпня 2008 року додаткової угоди до кредитного договору № CNGLG6 від 25 лютого 2008 року волевиявлення учасників правочину було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами та додатковій угоді; правочин вчинено у формі, встановленій законом та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; позичальнику було фактично надано кредит, зобов`язання по поверненню якого зі сплатою відсотків він виконував тривалий час до жовтня 2014 року.

Недоречне посилання судів на застосування наслідків спливу позовної давності, як підстави для відмови у задоволенні зустрічного позову в частині визнання додаткової угоди від 18 серпня 2008 року до кредитного договору № CNGLG6 від 25 лютого 2008 року недійсною, не вплинуло на правильність вирішення спору в цій частині.

Розмір заборгованості визначений судом апеляційної інстанції на підставі висновку судово-економічної експертизи № 1054/18-24 від 19 квітня 2018 року, проведеної Чернігівським відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, обґрунтованість якого ОСОБА_1 спростована не була.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення можливостей самопредставництва в суді органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб незалежно від порядку їх створення» від 18 грудня 2019 року № 390-IX було внесено зміни до статті 58 ЦПК України та підтверджено право юридичних осіб брати участь у справі через представника. У той же час щодо ОСОБА_2 , який підписав апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» від 15 листопада 2017 року, в Єдиному реєстрі адвокатів України містяться відомості про наявність у нього свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1806 від 25 липня 2017 року.

Вказані вище та інші доводи касаційних скарг (які є подібними до доводів апеляційної скарги і відхилення яких було належним чином мотивовано судом апеляційної інстанції) не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а значною мірою зводяться до необхідно дослідження доказів, проведення їх переоцінки та встановлення обставин, що згідно частини першої статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. Судове рішення є достатнім чином вмонтованим, містить оцінку основних доводів сторін.

У відповідності до частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

З урахуванням наведеного, підстави для скасування оскарженої постанови Апеляційного суду Чернігівської області від 21 травня 2018 року відсутні.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 21 травня

2018 року залишити без змін.

Поновити виконання постанови Апеляційного суду Чернігівської області від 21 травня 2018 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович