Єдиний унікальний номер 236/2530/20
Номер провадження 22-ц/804/3382/20
Номер провадження 22-ц/804/3382/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2020 року Донецький апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Бахмуті апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лаврищева Віктора В`ячеславовича на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 03 вересня 2020 року (ухваленого під головуванням судді Бєлоусова А.Є. у м. Лиман Донецької області, повний текст судового рішення складено 03 вересня 2020 року) у цивільній справі №236/2530/20 за позовом представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Лаврищева Віктора В`ячеславовича, до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованої заробітної плати та компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплат, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що перебувала у трудових відносинах з відповідачем до 17.07.2017 року та була звільнена за ст.38 КЗпП України. При звільненні відповідач повний розрахунок з нею не провів.

Просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі з березня по липень 2017 року у розмірі 34 364,18 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 7 991,31 грн..

Рішенням Краснолиманського міського суду від 03 вересня 2020 року позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь позивача заборгованість по заробітній платі за квітень 2017 року в сумі 2 341,86 грн., за травень 2017 року в сумі 2 449,71 грн., за червень 2017 року в сумі 2 449,71 грн., за липень 2017 року в сумі 22 878,23 грн., а всього 30 119,51 грн., та компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в сумі - 6 686,17 грн.; зобов`язано відповідача при виплаті позивачу доходу утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі; стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 730,66 грн.; в іншій частині позову відмовлено у зв`язку з відсутністю підстав для його задоволення.

В апеляційній скарзі представник позивача Лаврищев В.В. просить змінити рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості по заробітній платі за березень 2017 року, а також компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням термінів її виплати за березень 2017 р. та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині в повному обсязі.

В обґрунтування посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи,.

Вважає, що висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав вважати не виплаченими позивачу суми заробітної плати за березень 2017 року суперечить положенням Порядку формування та подання страхувальником звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, який затверджений Наказом Міністерства фінансів України №435 від 14.04.2015 року. Зокрема вважає, що враховуючи положення п.1-2 Розділу IV зазначеного порядку сам по собі звіт Додаток 4, на підставі якого формується індивідуальні відомості про застраховану особу (форма ОК-5) не містить даних про виплату заробітної плати позивачу. Крім того жодних документів, які б підтверджували виплату заробітної плати позивачу за березень 2017 року до суду першої інстанції не надавалось.

Вважає посилання відповідача на необхідність застосування до спірних правовідносин науково-правового висновку Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16.01.2018 року необгрунтованим, оскільки єдиним документом, який підтверджує обставин непереборної сили є сертифікат Торгово-промислової палати України. На його адвокатський запит ТПП України роз`яснено, що сертифікат та висновок є різними за юридичним змістом документами, зокрема сертифікатом засвідчуються форс-мажорні обставини, а висновок досліджує фактичні обставини, що склалися у господарській діяльності та вплив на них форс-мажорних обставин.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, ціна позову складає 42 355,49 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових правовідносинах із відповідачем, працювала оглядачем вагонів 4 розряду пункту технічного обслуговування вагонів станції Постникове 4 класу виробничого підрозділу «Іловайське експлуатаційне вагонне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

З 17 липня 2017 року ОСОБА_1 звільнена з займаної посади на підставі ст.38 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги та компенсацією за 31 день відпустки, що підтверджується наказом №8747/ДН-ОС від 10.07.2017 року.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2018 року № 938 змінено тип та найменування відповідача по справі на акціонерне товариство «Українська залізниця».

В підтвердження наявності заборгованості по заробітній платі з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року ОСОБА_1 надано копії розрахункових листів (табуляграм), з яких вбачається, що позивачу нараховано заробітну плату за березень у розмірі 4 244,67 грн., квітень -2 341,86грн., травень - 2 449,71 грн., червень -2 449,71 грн., липень (з урахування компенсації за невикористані дні відпустки та вихідної допомоги) - 22 878,23 грн. .

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості із заробітної плати частково, суд першої інстанції правильно виходив із того, що долучені до матеріалів справи індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 форми ОК-5 підтверджують сплату відповідачем страхових внесків за березень 2017 року в повному обсязі, що у свою чергу свідчить про виплату позивачу заробітної плати за цей місяць.

Висновок суду в цій частині підтверджується індивідуальними відомостями Пенсійного фонду України про застраховану особу ОСОБА_1 , із яких вбачається, що в березні 2017 року страхувальником - регіональна філія «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» сплачено страхові внески в Пенсійний фонд із заробітної плати ОСОБА_1 , нарахованої в розмірі 4 244,67 грн. за 31 день страхового стажу. З квітня по липень 2017 року відсутні відомості про сплату страхових внесків.

Положення частин другої, восьмої статті 9, частини другої статті 24 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначають, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі).

Банки приймають від платників єдиного внеску, зазначених у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, платіжні доручення та інші розрахункові документи на видачу (перерахування) коштів для виплати заробітної плати, на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного подання платником розрахункових документів про перерахування коштів для сплати відповідних сум єдиного внеску або документів, що підтверджують фактичну сплату таких сум у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Національним банком України та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

Відповідно до п.11 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платники податків, зазначені у пункті 1 ч.1 ст. 4 зазначеного Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення).

Таким чином встановлено і підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу Пенсійного Фонду України, що за березень 2017 року за працівника ОСОБА_1 відповідачем до Пенсійного фонду були сплачені страхові внески із заробітної плати в розмірі 4244,67 грн. та враховано 31 день страхового стажу для пенсії, які сплачуються одночасно під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), що обґрунтовано було враховано судом першої інстанції.

Доводи про те, що позивачеві не було виплачено заробітну плату за березень 2017 року не знайшли свого підтвердження. Індивідуальні відомості про застраховану особу за квітень-липень 2017 року не містять даних про перерахування страхових виплат, тобто підтверджують не виплату заробітної плати позивачеві за вказаний період, що було враховано судом першої інстанції.

Наданий позивачем розрахунок заробітної плати за березень 2017 року(табулеграма) підтверджує нарахування заробітної плати в сумі4244,67 грн.,однак не підтверджує її невиплати. Разом з тим індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 форми ОК-5 підтверджують сплату відповідачем страхових внесків за березень 2017 року в повному обсязі, що у свою чергу свідчить про виплату позивачу заробітної плати за цей місяць. Зазначене нічим не спростовано.

Надана відповідачем відомість на виплату грошей №10 за першу половину березня 2017 року підтверджує виплату позивачці частини заробітної плати за березень 2017 року в сумі 1516,74 грн. за її особистим підписом, про що позивач з якихось причин не зазначила у своїй позовній заяві та навпаки просить ухвалити рішення про стягнення заборгованості по заробітній платі за березень 2017 року в повному розмірі, нарахованому згідно табуляграми і не враховує отримані нею кошти. Таким чином відсутні підстави сумніватися в правильності відомостей,викладених в формі ОК-5 про виплату позивачеві заробітної плати за березень 2017 року в повному обсязі.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що інформація щодо заборгованості по заробітній платі за березень 2017 року спростовується даними із реєстру застрахованих осіб, а саме наданою індивідуальною відомістю про застраховану особу Бахмутсько-Лиманським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області та не спростовується наданими доказами та відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі за березень 2017 року та відповідному перерахунку за цей місяць суми компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням терміну її виплати.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1, ст.. 5 Закону України «Про судовий збір» та на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, компенсуються за рахунок держави.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 42355,49 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 26.10.23020 року було зупинено дію оскаржуваного рішення, так як апеляційну скаргу розглянуто, то дія оскаржуваного рішення підлягає поновленню.

Керуючись ст. ст.368, 369, 375, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лаврищева Віктора В`ячеславовича залишити без задоволення.

Рішення Краснолиманського міського суду від 03 вересня 2020 року залишити без змін, поновивши його дію.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: