Білоцерківський міськрайонний суд Київської області
У Х В А Л А

іменем України

19 листопада 2020 року cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Орєхов О. І. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, -

В С Т А Н О В И В:

16 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з заявою про забезпечення позову, в якій просила суд вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомою майна: 3, номер запису про право власності: 861026;

- шляхом заборони державним реєстраторам (суб`єктам уповноваженим на вчинення реєстраційних дій) вчиняти будь-які дії та вносити будь-які відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відносно квартири: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомою майна: 3, номер запису про право власності: 861026;

- шляхом заборони акціонерному товариству «Альфа-Банк», код , іншим фізичним та юридичним особам, укладати будь-які правочини (договори) та вчиняти будь-які інші дії щодо користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомою майна: 3, номер запису про право власності: 861026.

В обґрунтування заяви зазначила наступне.

02.10.2006 року між ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «АЛЬФА-БАНК» було укладено Договір кредиту № 388/62/ 06 М на підставі якого в іпотеку було передано нерухоме майно, яким є трикімнатна квартира, загальною площею 67.7 кв.м., житловою площею 41,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Договір іпотеки № 04/І-410, посвідчений Губенко Т.А., приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області. 02.10.2006 року за реєстром № 5393.

31.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович , свідоцтво № 7425, було вчинено виконавчий напис за номером № 24678 на підставі якого запропоновано стягнути борг за договором кредиту № 388/62/06/М від 02.10.2006 року та задовольнити вимоги ПАТ «УКРСОЦБАНК» у розмірі 24 118,85 (двадцять чотири тисячі сто вісімнадцять доларів США,85 центів), з урахуванням витрат пов`язаних із вчиненням виконавчого напису.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 вересня 2019 року по справі № 357/6199/19 визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем, зареєстрований в реєстрі за № 24678 від 31.10.2017 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором № 388/62/06/М від 02.10.2006 року за період з 01.06.2015 року по 12.09.2017 року у розмірі 24 118,85 доларів США. Дане рішення набрало законної сили.

На розгляд Білоцерківського міськрайонного суду Київської області буде подано позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання договору іпотеки припиненим з вимогою визнати припиненим Договір іпотеки № 04/І-410, посвідчений Губенко Т.А., приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області 02.10.2006 року за реєстром № 5393, внаслідок невиконання ПАТ «Укрсоцбанк» правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» взятих на себе зобов`язань (надання коштів), порушення порядку нарахування відсотків та зняти заборону з нерухомого майна: квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вилучивши з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно номери запису про іпотеку № 861104 від 02.10.2006 та з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна заборону на нерухоме майно з реєстраційними номерами обтяження 5560058, 5557948, 861182.

Відповідно до п. 4.5 Договору Іпотеки № 04/І-410 Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в наступні способи:

Відповідно до п.4.5.3 шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконаним забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку» .

З урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

АТ «Альфа-Банк» постійно телефонує та його працівники приїжджають адресою АДРЕСА_1 . до квартири де проживає ОСОБА_1 зі своєю сім`єю. Вони постійно погрожують що «перереєструють» право власності на себе, через «чорних» нотаріусів та реєстраторів. Приїдуть до майна, будуть при співробітниках поліції ламати двері. Всю сім`ю, що знаходяться в квартирі, вони просто виженуть на вулицю. Поставлять свої замки та охоронну фірму, а далі виставлять цю квартиру на продаж. Тому ОСОБА_1 було вирішено звернутися до суду за захистом своїх.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Таким чином, з метою запобігання будь-яким іншим третім особам вчиняти будь-які дії щодо розпорядження (відчуження, продажу, реалізація на торгах, іншим чином набуття у власність тощо) та будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . (реєстраційний номер об`єкта 3), яка належать на праві власності ОСОБА_1 , просила вжити заходи забезпечення позову, оскільки вважає, що невжиття таких заходів може в подальшому істотно ускладнити виконання рішення суду або зробити його неможливим.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи ( учасників третейського ( арбітражного ) розгляду.

Суддя, вивчивши заяву з додатками, вважає необхідним заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, задовольнити частково, з таких підстав.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Забезпечення позову є цивільно-процесуальним заходом, що вживається судом та направлений на охорону матеріально-правових інтересів позивача, що гарантують за його позовом реальне виконання судового рішення. Він застосовується лише до позовів про визнання і про присудження.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1-2 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Частина 3 ст. 150 ЦПК України передбачає, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, чи майнових наслідків заборони відповідачу, іншим особам здійснювати певні дії.

Частина 1 ст. 151 ЦПК України передбачає, що заява про забезпечення позову повинна містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно п.1ч.1 ст. 152 ЦПК України , заява про забезпечення позову подається:

до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо;

Згідно ч. 4 ст. 152 ЦПК у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд може брати до уваги інтереси не тільки позивача, та й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Аналіз наведених норм діючого законодавства призводить до висновку, що забезпечення позову можливе лише при наявності між сторонами спору та наявності реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення.

Частиною 10 вказаної постанови передбачено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен, чиї права та свободи, визнанні в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть, якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Крім того, правова позиція Верховного Суду України підтверджує необхідність при застосуванні такого способу забезпечення позову, як накладення арешту на нерухоме майно конкретизувати його дію, тобто вказувати саме про заборону на відчуження, що повинно виключити можливість обмеження права користування нерухомим майном у повному обсязі.

Тим самим застосування такого арешту у вигляді заборони на відчуження стосуватиметься конкретного нерухомого майна і поширюватиметься не лише на відповідача, а й усіх «причетних» до його можливого відчуження суб`єктів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

З наданих до суду матеріалів, вбачається, що між ОСОБА_2 та акціонерним товариством «Альфа-Банк» дійсно існує спір щодо квартири АДРЕСА_2 .

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Тлумачення цього положення як захисту права власності було здійснено Європейським судом з прав людини у справі Маркс проти Бельгії (Marckx v. Belgium), заява №6833/74 від 13.07.1979 р., в якому суд зазначив: «Визнаючи, що кожен має право мирно володіти своїм майном, ст. 1 у своїй суті забезпечує право власності».

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у національному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з нормою ст. 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Судом встановлено, що заявлений ОСОБА_2 такий вид заходів забезпечення позову як накладення арешту на квартиру, передбачений нормами чинного законодавства та є доцільним заходом забезпечення позову. Таке забезпечення позову, виходячи з предмету спору, можна вважати співмірним із заявленими вимогами.

Необхідність обрання такого виду забезпечення позову як накладення арешту на вищевказану квартиру є обґрунтованою, оскільки порушено право ОСОБА_2 як власника квартири, і звернення з заявою про забезпечення позову здійснено з метою його захисту. АТ «Альфа-Банк» має реальну можливість розпорядження квартирою на власний розсуд до ухвалення рішення у справі, може вчиняти дії щодо його поділу та об`єднання, а за певних умов і відчуження іншим особам.

Отже, невжиття такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на вищевказану квартиру, може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду та ефективний захист прав позивача.

Виходячи із пов`язаності заходів забезпечення позову з його предметом, а також з тим, що в суду є всі підстави вважати, що невжиття цих заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому, суддя вважає, що вимоги ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту, а саме встановлення заборони на відчуження на квартиру АДРЕСА_2 , є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до п.п.1, 9 ч.1 ст.2, ч. 1 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Реєстраційна дія - державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав. Проведення реєстраційних дій зупиняється на підставі рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій що набрало законної сили.

Заборона вчиняти певні дії застосовується, якщо необхідно обмежити право відповідача чи будь-якої іншої особи вчиняти певні фактичні чи юридичні дії, що стосуються предмета спору. При цьому не допускається заборона дій, вчинення яких не утруднює виконання рішення в майбутньому.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

Враховуючи вищевикладене, суддя дійшов висновку, що у частині вимог про забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам (суб`єктам уповноваженим на вчинення реєстраційних дій) вчиняти будь-які дії та вносити будь-які відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відносно квартири: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомою майна: 3, номер запису про право власності: 861026 та шляхом заборони акціонерному товариству «Альфа-Банк», код , іншим фізичним та юридичним особам, укладати будь-які правочини (договори) та вчиняти будь-які інші дії щодо користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомою майна: 3, номер запису про право власності: 861026, вказана заява задоволенню не підлягає, так як такі вимоги не є співмірними з предметом позову.

Крім того, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Такий вид забезпечення позову, як накладення арешту, а саме встановлення заборони на відчуження на квартиру АДРЕСА_2 , суд вважає, що буде достатнім для ефективного захисту прав ОСОБА_2 .

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Як передбачено ч. 7 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

Слід зазначити, що ухвала суду про забезпечення позову згідно з ст. 258 ЦПК України є видом судового рішення, яке відповідно до ст. 124 Конституції України та ст. 18 ЦПК України є обов`язковим для виконання всіма державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами на всій території України.

А відтак, вимогу ст. 157 ЦПК України про те, що ухвала про забезпечення позову виконується в порядку, встановленому для виконання судових рішень, можна цілком обґрунтовано розглядати як загальну вимогу про обов`язковість судових рішень, встановлену ст. 124 Конституції України та ст. 18 ЦПК України.

Таким чином, ухвала про забезпечення позову є обов`язковою до виконання всіма суб`єктами, кому вона адресована та кого вона стосується і повинна бути виконана цими суб`єктами самостійно.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 149-153, 353-354 ЦПК України, п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процессуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, задовольнити частково.

Вжити заходи по забезпеченню позову, шляхом накладення арешту, а саме встановлення заборони на відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомою майна: 3, номер запису про право власності: 861026.

В частині вимог про забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам (суб`єктам уповноваженим на вчинення реєстраційних дій) вчиняти будь-які дії та вносити будь-які відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відносно квартири: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомою майна: 3, номер запису про право власності: 861026 та шляхом заборони акціонерному товариству «Альфа-Банк», код , іншим фізичним та юридичним особам, укладати будь-які правочини (договори) та вчиняти будь-які інші дії щодо користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомою майна: 3, номер запису про право власності: 861026, відмовити.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Ухвала суду про забезпечення позову виконується негайно з дня її постановлення в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Направити примірник ухвали про забезпечення позову заявнику та всім особам яких стосуються заходи забезпечення позову для негайного виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяО. І. Орєхов