ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 травня 2020 року

м. Харків

справа № 645/978/19

провадження № 22-ц/818/2336/20

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів - Бурлака І.В., Маміної О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Сидорчук М.О.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції в Харківській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, ухвалене 29 січня 2020 року у складі судді Попової В.О. (повний текст рішення складений 3 лютого 2020 року),

УСТАНОВИВ:

25 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби (надалі ВДВС) по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції (надалі ГТУЮ) в Харківській області, після уточнення якого у березні 2019 року (а.с. 24-25) просив припинити чинність арешту накладеного Фрунзенським ВДВС Харківського міського управління юстиції постановою № В-11 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА №714888 від 15.08.2007, вилучити запис про обтяження з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №5495001 від 16.08.2007.

Позов обґрунтований тим, що при зверненні до нотаріуса з метою оформлення права власності на нерухомість ОСОБА_1 дізнався, що постановою № В-11 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА №714888 від 15.08.2007, виданою Фрунзенським ВДВС Харківського міського управління юстиції, на все майно позивача накладений арешт та заборона відчуження. На звернення ОСОБА_1 Міжрайонний ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харкова ГТУЮ в Харківській області відмовився знімати накладений арешт, оскільки у відділі відсутні виконавчі провадження, у яких ОСОБА_1 був би боржником. Жодних процесуальних документів про відкриття відносно нього виконавчих проваджень позивач не отримував, а існування арешту, накладеного постановою від 15.08.2007, унеможливлює реалізацію належного позивачу майна та порушує його права як власника.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 29 січня 2020 року в задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Підстави для накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_1 не відомі, рішення, на підставі яких накладений арешт на нерухоме майно позивача відповідно до інформації першоджерел або ж Єдиного реєстру рухомого майна та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, суду не надано. З системного аналізу п.5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» вбачається, що боржник у виконавчому провадженні не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, законом для нього встановлений інший порядок вирішення вказаного питання. З наданого позивачем витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що Фрунзенським ВДВС Харківського міського управління юстиції постановою №В-11 про арешт майна боржника серії АА №714888 від 15.08.2007 накладений арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_3 , та оголошено заборону на його відчуження. З дійсним позовом до суду звернувся ОСОБА_1 , надавши докази відсутності виконавчих проваджень саме щодо « ОСОБА_2 ». Доказів того, що « ОСОБА_2 » та « ОСОБА_2 » одна й та сама особа, оскільки в них співпадає ідентифікаційний код - ІПН НОМЕР_3 , позивач не надав. На нерухоме майно ОСОБА_1 арешт накладений не Фрунзенським, а Московським ВДВС Харківського міського управління юстиції на підставі заяви стягувача - ЗАТ «ПроКредит Банк» 76-2/09/102 від 05.02.2009, що підтверджується інформацією з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Проте зазначений арешт ОСОБА_1 скасувати не просить. Належним відповідачами у даній справі є особи, в інтересах яких накладено арешт на майно, а орган державної виконавчої служби залучається до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Тобто ОСОБА_1 позов пред`явлений до неналежного відповідача. Позовна вимога про вилучення запису про обтяження з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №5495001 від 16.08.2007 є похідною вимогою, оскільки вилучення запису про обтяження є наслідком зняття арешту з майна, зокрема, за рішенням суду, тому суд в задоволенні позову в цій частині також відмовив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, його ухвалення при неповному з`ясуванні обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в оскаржуваному рішенні суд послався на постанову пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та норми права, які не підлягали застосуванню. У якості доказу судом був долучений витяг з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, складений невідомою особою, що не є стороною у справі, тому зазначений витяг не є належним доказом. Апелянт надав суду докази накладення на його нерухоме майно арешту та заборони відчуження постановою № В-11 про арешт майна боржника серії АА №714888 від 15.08.2007 Фрунзенського ВДВС Харківського міського управління юстиції і довів відсутність стосовно нього відкритих виконавчих проваджень у Міжрайонному ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харкова ГТУЮ в Харківській області. ОСОБА_1 надав суду копію своєї картки платника податків, згідно з якою його реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 збігається з ідентифікаційним номер боржника, на майно якого накладений арешт постановою №В-11 про арешт майна боржника серії АА №714888 від 15.08.2007. Представник відповідача проти задоволення позову в суді першої інстанції не заперечував.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Заслухавши головуючого суддю, дослідивши наявні у справі докази, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.п. 1, 3, 4 ч.1, ч.2 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Як установлено судовим розглядом і вбачається із матеріалів справи, до суду із дійсним позовом про припинення чинності арешту, накладеного постановою Фрунзенського ВДВС Харківського міського управління юстиції № В-11 про арешт майна боржника серії АА №714888 від 15.08.2007 (надалі Постанова В-11), звернувся ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно з копією картки платника податків реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - НОМЕР_3 . Згідно з наданою копією паспорту позивач з 15.12.1995 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6-9).

Відповідно до інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 198151397 від 29.01.2020, складеної представником Міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харкова ГТУЮ в Харківській області Казьонною О.К., на все нерухоме майно ОСОБА_1 , код НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 , Постановою № В-11 Фрунзенського ВДВС Харківського міського управління юстиції накладений арешт (а.с. 95).

Разом з позовом ОСОБА_1 подав роздруківку із Єдиного реєстру боржників, з якої вбачається, що відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , у Єдиному реєстрі боржників записів не знайдено (а.с. 10).

Враховуючи викладене, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про недоведеність того, що ОСОБА_1 , відносно майна якого винесена Постанова № В-11, та позивач у справі ОСОБА_1 - це одна і та ж особа, оскільки у них збігаються дата народження, адреса реєстрації, реєстраційний номер облікової картки платника податків.

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харкова ГТУЮ в Харківській області із заявою про зняття арешту, накладеного Постановою № В-11, у зв`язку із тим, що заявник не обліковується у Державному реєстрі боржників, відкриті виконавчі провадження відносно нього як боржника відсутні. Виконавчі провадження, по яким були накладені зазначені вище арешти, закінчені, але арешти не зняті (а.с. 11).

Листом № 2489 від 28.01.2019 начальник Міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харкова ГТУЮ в Харківській області відповів на заяву ОСОБА_1 від 25.01.2019, що зняти накладений Постановою № В-11 арешт не можливо, оскільки згідно з перевіркою даних Автоматизованої системи виконавчого провадження та системи Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень виконавчі провадження, у яких боржником є ОСОБА_1 , - відсутні (а.с. 12).

Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до пункту третього частини 1 статті 55 Закону України № 606-XIV від 21.04.1999 «Про виконавче провадження» (надалі Закон № 606-XIV), що діяв на час винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 15.08.2007, арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов`язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника. У разі потреби постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним виконавцем до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження (частина друга статті 55 Закону № 606-XIV).

Арешт застосовується: 1) для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації; 2) для виконання рішення про конфіскацію майна боржника; 3) при виконанні ухвали суду про накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб (частина шоста статті 55 Закону № 606-XIV).

На час звернення ОСОБА_1 до виконавчої служби із заявою про зняття арешту, накладеного Постановою № В-11, в Україні діяв Закон України № 1404-VIII від 02.06.2016 «Про виконавче провадження» (надалі Закон № 1404-VIII).

Відповідно до частини четвертої статті 59 Закону № 1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина п`ята статті 59 Закону № 1404-VIII).

Згідно з частиною першої статті 59 Закону № 1404-VIII особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Виходячи з системного тлумачення статей 16, 572, 589 ЦК України, статті 59 Закону № 1404-VIII і роз`яснень пункту 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем у справі за позовом про зняття арешту з майна має бути стягувач у виконавчому провадженні, а ВДВС - третьою особою.

Проте суд першої інстанції не врахував, що в наявних у матеріалах справи витягах з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 13, 95) не вказано, хто був стягувачем за виконавчим провадженням, у якому винесена Постанова № В-11, для забезпечення чиїх вимог на майно був накладений арешт. Представник відповідача - ВДВС - не надала суду даних щодо зазначеного виконавчого провадження. У листі Міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харкова ГТУЮ в Харківській області № 2489 від 28.01.2019 (а.с. 12) така інформація також відсутня. Жодних даних про виконавче провадження, у якому була винесена Постанова № В-11, у позивача згідно з наданим ним документами немає.

Тому визначити іншого відповідача, окрім як Міжрайонний ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції (надалі ГТУЮ) в Харківській області Дементьєв В.В. не міг.

Колегія суддів уважає, що оскільки виконавче провадження, на виконання якого була видана Постанова № В-11, у провадженні Міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харкова ГТУЮ в Харківській області відсутнє, державний виконавець позбавлений можливості в силу вимог закону скасувати постанову про накладення арешту на майно при відсутності виконавчого провадження, а збереження арешту на все нерухоме майно позбавляє ОСОБА_1 можливості розпорядитися майном, його позов підлягає задоволенню частково - арешту, накладений Постановою № В-11, належить зняти.

Згідно з п.1 ч.2 ст.27 Закону України № 1952-IV від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.

Оскільки судове рішення про зняття арешту з майна є підставою для внесення відповідних даних до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, вимога ОСОБА_1 про вилучення запису про обтяження з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позов та апеляційна скарга ОСОБА_1 визнані апеляційним судом обґрунтованими, з Міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харкова ГТУЮ в Харківській області на користь позивача належить стягнути 1921 грн судового збору (а.с. 1, 114).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 29 січня 2020 року скасувати, ухвалити нову постанову.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати арешт, накладений постановою Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції № В-11 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА № 714888 від 15.08.2007, на все нерухоме майно ОСОБА_1 , код НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 .

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції в Харківській області на користь ОСОБА_1 1921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) гривню судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 7 травня 2020 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді І.В. Бурлака

О.В. Маміна