Справа № 639/273/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 лютого 2020 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - Сенаторова В.М.,
за участю секретаря - Явнюк К.Р.,
представника позивача - Балаклицького В.В.,
розглянувши в порядку позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського районного суду м. Харкова цивільну справу №639/273/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до Інспектора роти №9 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Леонова В.В., Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби у Харківській області, Державної казначейської служби України, Третя особа: Департамент патрульної поліції про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями, -
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказав, що 11 червня 2016 року, інспектором роти № 9 батальйону № 2 УШІ у м. Харків ДПП Леоновим В.В. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 880905, якою ОСОБА_1 визнано винним в тому, що він під час керування автомобілем «ТОУОТА Саmгу», державний номерний знак НОМЕР_3 , о 14 год. 50 хв., рухаючись по пров. Подільському, здійснив проїзд прямо з полоси, де рух дозволено лише наліво, чим порушив п. 8.4.1 ПДД України. При складанні постанови та перевірці документів. ОСОБА_1 не мав при собі полісу обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності, що є порушенням п. 2.1 «г» ПДР України. Постановою визначено, що ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 та ч.1 ст. 126 КУпАП та його піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу 425 грн. в дохід держави.
Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова і справі № 639/4873/16-а позовні вимоги ОСОБА_1 до інспектора 9 роти батальону №2 УШІ у м. Харкові Леонова В.В. про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення задоволено частково.
Скасовано постанову по справі про адміністравне серії ПС2№ 880905 від 11 червня 2016 року в частині визнання ОСОБА_1 винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 і провадження по справі про вчинення ОСОБА_1 його правопорушення закрито.
Постановою Харківського апеляційного адміністратив року по справі від 06 грудня 2016 року по справі № 639/4873/16-а, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Постанову Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.10.2016 року по справі №д 639/4873/16-а скасовано в частині відмови в задоволені ОСОБА_1 .
Прийнято в цій частині нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправною та скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення від 11.06.2016 року, серії ПС2 № 880905, винесену інспектором 9 роти, батальону №2 УПП у м. Харкові Леоновим В.В. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КупАП.
Позивач зазначає, що у відповідності до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» він має право на відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконними діями поліцейських, оскільки закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , інспектором роти № 2 батальйону № 9 УПП у м. Харкові ДПП Леоновим В.В. порушено вимоги чинних нормативно-правових актів.
Саме вказані кошти позивач просить відшкодувати йому в якості матеріальної шкоди, завданої незаконними діями посадових осіб Національної поліції.
Окрім того, ОСОБА_1 зазначає, що внаслідок вказаних дій йому було завдано моральної шкоди, яка полягала у тому, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 останній був позбавлений можливості поїхати з місця зупинки, хоча доказів скоєння ним адміністративного правопорушення у працівників поліції не було.
Крім того, під час винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення у ОСОБА_1 , як особи невинуватої, з`явилося відчуття тривоги, хвилювання, безсоння. Такі незаконні дії принизили честь, гідність ОСОБА_1 через незаконне потрапляння до облікових баз Міністерства внутрішніх справ України, як особи правопорушника.
Також у позивача зірвалися його життєві плати, відбулося погіршення стосунків з оточуючими людьми, він упевнився у безкарності посадових осіб Національної поліції України, що підірвало авторитет органів держаної влади.
В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги.
Представник ГУ Державної казначейської служби України у Харківській області в судове засідання не з`явився, направив до суду заперечення у яких просив у задоволенні позовних вимог відмовити.
Представник Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції в судове заідання не з`явився, належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи, направив до суду заперечення у яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог, вказав, що положення ст. 1176 ЦК України, що передбачають відповідальність за завдану шкоду незалежно від вини завдавача, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої шкоди, та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.
В свою чергу Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури і суду» встановлює вичерпний перелік випадків, умов та порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові внаслідок незаконних дій органів слідства, досудового слідства, прокуратури і суду.
Так, виходячи з положень вищевказаного Закону, обов`язковою умовою для застосування даної норми закону необхідне визнання незаконними дій чи бездіяльності посадових чи службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.
В свою чергу позивачем такого рішення суду надано не було.
Щодо вимог позивача про відшкодування завданої моральної шкоди, то вони також, на думку відповідача, можуть бути задоволені лише за наявності протиправного рішення, дій чи бездіяльності, тобто є похідними від вимог про визнання протиправними дій відповідача, а тому відмова у задоволенні первинних вимог є підставою для відмови у задоволенні і похідних вимог.
Інспектор роти №9 батальону №2 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Леонов В.В. в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи.
Представник Державної казначейської служби в судове засіданні не з`явився, належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи.
Преставник Третьої особи Департаменту патрульної поліції в судове засідання не з`явився, належним чином був повідмроений про день та час розгляду справи.
Суд, вислухавши пояснення представниа позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні юридично значимі факти та відповідні ним правовідносини.
11 червня 2016 року, інспектором роти № 9 батальйону № 2 УШІ у м. Харків ДПП Леоновим В.В. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 880905, якою ОСОБА_1 визнано винним в тому, що він під час керування автомобілем «ТОУОТА Саmгу», державний номерний знак НОМЕР_3 , о 14 год. 50 хв., рухаючись по пров. Подільському, здійснив проїзд прямо з полоси, де рух дозволено лише наліво, чим порушив п. 8.4.1 ПДД України. При складанні постанови та перевірці документів. ОСОБА_1 не мав при собі полісу обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності, що є порушенням п. 2.1 «г» ПДР України. Постановою визначено, що ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 та ч.1 ст. 126 КУпАП та його піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу 425 грн. в дохід держави.
Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова і справі № 639/4873/16-а позовні вимоги ОСОБА_1 до інспектора 9 роти батальону №2 УШІ у м. Харкові Леонова В.В. про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення задоволено частково.
Скасовано постанову по справі про адміністравне серії ПС2№ 880905 від 11 червня 2016 року в частині визнання ОСОБА_1 винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 і провадження по справі про вчинення ОСОБА_1 його правопорушення закрито.
Постановою Харківського апеляційного адміністратив року по справі від 06 грудня 2016 року по справі № 639/4873/16-а, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Постанову Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.10.2016 року по справі №д 639/4873/16-а скасовано в частині відмови в задоволені ОСОБА_1 .
Прийнято в цій частині нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправною та скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення від 11.06.2016 року, серії ПС2 № 880905, винесену інспектором 9 роти, батальону №2 УПП у м. Харкові Леоновим В.В. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КупАП.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 16 ЦК України також передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 3 ст.12 ЦПК України та ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Частиною 3 ст. 82 ЦПК України також передбачено, що обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи , у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно зі ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Статтею 19 КонституціїУкраїни вказано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Позивач, як на підставу своїх позовних вимог у позовній заяві посилається на вимоги Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 наведеного Закону право на відшкодування шкоди у порядку та у розмірах, визначених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.
Положеннями ч. ч. 4, 5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що у наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), окрім іншого: суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода.
Згідно зі ст. 4 вказаного Закону відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
У ст. 5 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» визначено перелік органів, оперативні підрозділи яких можуть здійснювати оперативно-розшукову діяльність. Проведення оперативно-розшукової діяльності іншими підрозділами зазначених органів, підрозділами інших міністерств, відомств, громадськими, приватними організаціями та особами забороняється.
Відповідно до ст. ст. 1,5 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», Закону України «Про Національну поліцію», Положення про Департамент патрульної поліції - Департамент патрульної поліції Національної поліції України та відповідно Управління патрульної поліції у Харківській області, інспектором якого було винесено протокол про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, не є органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність або досудове розслідування.
А отже, в даному випадку суд приходить до висновку, що до правовідносин щодо відшкодування шкоди за позовними вимогами ОСОБА_1 по даній справі Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» застосуванню не підлягає.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.
Частиною 6 ст.1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.
У правовому висновку Верховного Суду України від 22 червня 2017 року у справі № 6-501цс17 вказано, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.
Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1167, 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.
Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.
В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Складений працівником поліції протокол про адміністративне правопорушення не є актом, який встановлює, змінює чи скасовує норми права у відповідній сфері відносин, або породжує права і обов`язки для позивача. Протокол про адміністративне правопорушення є лише фіксацією порушення, яке виявлено працівником поліції, та відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення є одним із джерел доказів та підставою для подальшого провадження у справі. Протокол, як доказ, підлягає оцінці при розгляді уповноваженою особою справи про адміністративне правопорушення і не може бути скасований.
В постанові Верховного Суду від 08 лютого 2018 року по справі № 454/1213/16-ц зазначено наступне.
Положеннями частин першої - третьої статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Позивачем та його представником не надано суду доказів на підтвердження порушення стосунків позивача з іншими людьми, у приниженні його честі та гідності, моральних страждань та інших негативних наслідків, на які посилається позивач і які, на думку позивача, настали внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності. Сам факт закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, не є доказом заподіяння йому моральної шкоди та підставою для стягнення моральної шкоди. Тому позов ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає.
При цьому заявлені позивачем вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди полягають виключно в наданні позивачу правової допомоги при розгляді даної справи
Встановивши, що при складанні протоколу у відношенні позивача працівники поліції діяли в межах наданих їм повноважень відповідно до статей 255, 265-1 КУпАП та Закону України «Про Національну поліцію», а доказів про визнання їх дій неправомірними позивачем не надано, як і не доведено факту завдання йому цими діями матеріальної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку з протиправністю дій і завданням шкоди, суд приходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки у даному випадку відсутні усі обов`язкові складові цивільно-правової відповідальності.
Посилання позивача на те, що протиправність та неправомірність дій працівників поліції щодо складання у відношенні нього протоколу про адміністративне правопорушення є необґрунтованими, оскільки вказаною постановою неправомірність дій працівників поліції щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення не встановлено. Рішення про встановлення факту неправомірності вищевказаних дій працівників поліції відсутнє.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями слід відмовити у повному обсязі.
У зв`язку з тим, що позивач звільнений від судового збору при зверненні з позовом, відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору суд вважає за необхідне компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 76-82, 89, 133, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 19, 56 Конституції України, ст. ст. 16, 23, 1173, 1174, 1176 ЦК України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність», суд -
У задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до Інспектора роти №9 батальону №2 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Леонова В.В., Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби у Харківській області, Державної казначейської служби України, Третя особа: Департамент патрульної поліції про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями відмовити в повному обсязі.
Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;
Відповідач - Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції, місцезнаходження: м. Харків, вул. Шевченка, буд. № 315-А.
Відповідач - Інспектор роти №9 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної паліції Леонова В.В., місцезнаходження: м. Харків, вул.Шевченко, буд.№315-А
Відповідач - Державна казначейська служба України, місцезнаходження: м.Київ, вул. Бастіонна, буд. № 6.
Відповідач - Головне управління Державної казначейської служби у Харківській області, місцезнаходження: м. Харків, вул. Бакуліна, буд.№ 18.
Третя особа - Департамент патрульної поліції, місцезнаходження: м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. № 3.
Суддя -