ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року

м. Харків

Справа № 643/17721/14-ц

Провадження №22-ц/818/103/20

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

за участю секретаря: Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТБ Факторинг Україна»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу запозовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТБ Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 08 липня 2019 року в складі судді Майстренко О.М.,-

встановив:

У листопаді 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТБ Факторинг Україна» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що 03.03.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № МБ-702/713/2008, згідно з яким відповідач отримав кредит в розмірі 47900,00 доларів США, строком до 03.03.2018 року зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених в Кредитному договорі.

29.06.2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» у відповідності до ст.ст. 512, 514, 1077 - 1079, 1082, 1084 Цивільного кодексу України було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н.

Згідно з вищевказаним договором ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов`язання за кредитним договором № МL-702/713/2008 від 03.03.2008 року.

Таким чином, до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» за кредитним договором № МL-702/713/2008 від 03.03.2008 року.

Відповідно до умов Кредитного договору Позивачем були надані відповідачу, згідно кредитної заявки, грошові кошти, чим Позивач виконав свої зобов`язання перед Відповідачем.

Взятих на себе зобов`язань за кредитним договором Відповідач не виконує, в зв`язку з чим, станом на 24.07.2014 року заборгованість відповідача по тілу кредиту за Кредитним договором складає 44 413,81 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 23.11.2017 рік (26,647562 грн. за 1 дол. США) складає 1 183 519,76 грн.

Станом на 24.07.2014 рік загальна заборгованість відповідача по нарахованим та сплаченим відсоткам за кредитним договором складає 7 699,92 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 23.11.2017 рік (26,647562 грн. за 1 дол. США) складає 205 184,09 грн.

Згідно з п. 3.1.1. частини 2 Кредитного договору, за порушення прийнятих на себе зобов`язань за Кредитним договором, Позичальник зобов`язаний сплатити Банку (Позивачу) пеню в розмірі 1% (один відсоток) від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання, за кожен день прострочки, пеня сплачується додатково до прострочених сум. Таким чином, за несвоєчасне повернення кредиту відповідачу за період з 24.07.2013 року по 24.07.2014 рік нарахована пеня в розмірі 2216391.71 грн.

Відповідно до пункту 1.9. Кредитного договору, ч.2 ст. 1050 та ч.2 ст. 1054 ЦК України в разі порушення відповідачем своїх зобов`язань за Кредитним договором позивач має право достроково стягнути заборгованість по Кредиту, відсоткам та комісії, вимагати виконання інших зобов`язань за Кредитним договором. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 3 605 095, 24 гривен , а також судовий збір в розмірі 3654 гривен.

Представник відповідача в судовому засіданні позов Товариства з обмеженою відповідальністю « ОТБ Факторинг Україна» не визнав, посилаючись на те, що достроково вимагати повернення кредитних коштів належить тільки кредитодавцю, а не позивачу, якій не є стороною кредитного договору, просив застосувати позовну давність до цих правовідносин, надав суду письмові заперечення, судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката просив покласти на позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» згідно детального та обґрунтованого опису.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 08 липня 2019 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТБ Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТБ Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № ML-702/713/2008 від 03.03.2008 року в розмірі 3 605 095 гривен 24 копійок, а також судовий збір в розмірі 3654 гривен.

Не погодившись із вищевказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що між «ОТП Банк» і ТОВ «Факторинг Україна» 29 червня 2010 року було укладено господарський договір купівлі - продажу кредитного портфелю (т. 1 а.с. 16-29, 70-76), предметом якого є: «3.1 В порядку та на умовах, визначених цим Договором, Продавець продає (переуступає) Покупцю права на Кредитний портфель, який включає в себе Кредитні договори (перелік яких міститься у Додатку № 1 до цього Договору), а Покупець приймає такий Кредитний портфель...». Отже Кредитний портфель складається з окремих кредитних договорів укладених «ОТП Банк» з фізичними особами. За п. 3.2. цього договору загальна сума заборгованості за Кредитним портфелем на 29 червня 2010 року складає 58 066 668,12 доларів США, 560 491,30 грн. З 695 105,52 швейцарських франків, а за п. 5.1 компенсація вартості Кредитного портфелю сплачується в національній валюті України в сумі 347 824 652,16 грн.

Таки чином в цьому договорі визначено еквівалент доларів США до гривні по кожному кредитному договору «Кредитного портфелю», в тому числі і по кредитному договору № ML- 702|713|2008 від 03.03.2008 року укладений між ОСОБА_1 та ПАТ „ОТП Банк, з його додатком № 1.

Але матеріали справи не містять витягу з Додатку 1, де повинні бути дані про кредитний договір № ML 702/713/2008, і який відповідає оригіналу Додатку 1 підписаному банком і позивачем

В Графіку платежів від 05.03.2008 року (т. 1 а.с. 8-9) вказано конкретні: «Дата платежу» (колонка 2). Отже в Графіку платежів вказано конкретні дні платежу (05.03.2008 і інші, зокрема 03.06.2010 р. на день укладання договору факторингу 29.06.2010 р.) Кредиту і сплати процентів та їх конкретні суми в доларах США (колонки 5, 6 і 7).

Наведені письмові докази доводять обставину того) що ДОВ «ОТП Факторинг Україна» зобов`язано визначати за офіційним курсом НБУ кожної частини кредиту і сплату процентів доларів США в гривні саме на конкретний день платежу за Графіком платежів, відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України. Сума цих частин платежів і буде складати суму заборгованості в гривнях на дату подання позову. Все це можливо було б за умови, якщо у кредитному договорі № ML- 702|713|2008 від 03.03.2008 року визначено грошовий еквівалент доларів США в гривні, але цього не має в договорі.

Суд не дав будь-якої оцінки вказаним доказам, не застосував ч. 2 ст. 533 ЦК України, порушив вимоги ст. 78,79, 263, 265 ЦПК України, що і призвело до неправильного вирішення справи.

Суд не прийняв до уваги графік платежів і заяву про перебіг строку позовної давності, не застосував ст. 41 Конституції України, ст.ст. 257, 261,262, 267 ЦК України та висновки Верховного Суду, порушив вимоги ст. 263, 265 ЦПК України, що і призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з`явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що взяті на себе зобов`язання згідно договору та не сплачує кредит та відсотки по кредиту, а тому є всі підстави для стягнення на користь позивача із відповідача суми заборгованості по кредитному договору.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 03.03. 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № ML-702/713/2008 , згідно з яким відповідач отримав кредит в розмірі 47900 ,00 доларів США , строком до 03.03.2018 року зі сплатою процентів у порядку та розмірах , встановлених в Кредитному договорі.

29.06.2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» у відповідності до ст.ст. 512, 514, 1077 - 1079, 1082, 1084 Цивільного кодексу України було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н.

Згідно з вищевказаним договором ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов`язання за кредитним договором № ML-702/713/2008 від

03.03.2008 року.

Таким чином, до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» за кредитним договором № ML-702/713/2008 від 03.03.2008 року.

Відповідно до умов Кредитного договору Позивачем були надані відповідачу, згідно кредитної заявки, грошові кошти, чим Позивач виконав свої зобов`язання перед Відповідачем.

Відповідно до положень п.1 ч.І ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. І ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. І ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено у судовому засіданні та не заперечується сторонами у справі відповідачу відомо про існування вищезазначеного договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 29.06.2010, відомостей, що цей договір оспорювався відповідачем суду не надано.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач правомірно набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № ML-702/713/2008 від 03.03.2008 року.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Статтею 598 ЦК України визначені підстави припинення зобов`язання. Зобов`язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. (ч.ч.1,2 цієї статті)

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

У ст.611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом.

Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а за правилами ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Станом на 24.07.2014 року заборгованість відповідача по тілу кредиту за Кредитним договором складала 44 413,81 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 23.11.2017 року (26,647562 грн. за 1 дол. США) складала 1 183 519,76 грн., загальна заборгованість відповідача по нарахованим та сплаченим відсоткам за кредитним договором складала 7 699,92 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 23.11.2017 рік (26,647562 грн. за 1 дол. США) складала 205 184,09 грн.

Крім того, відповідачу за період з 24.07.2013 року по 24.07.2014 року нарахована пеня в розмірі 2216391,71 грн.

Враховуючи вищенаведене, а також в зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позовних вимог.

Відповідач просив застосувати до даних правовідносин позовну давність, посилаючись на те, що останній платіж ним було здійснено 04 грудня 2008 року, а з цим позовом Банк звернувся до суду лише 12 листопада 2014 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 258 ЦК України для стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність строком в один рік.

Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, яким є строк виконання зобов`язання у повному обсязі (кінцевий строк повернення кредиту й платежів за ним) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-190цс14 від 21 січня 2015 року та № 61-1252св17 від 7 лютого 2018 року).

З матеріалів справи вбачається, що 03.03.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № МБ-702/713/2008, згідно з яким відповідач отримав кредит в розмірі 47900,00 доларів США, строком до 03.03.2018 року. З позовом до суду ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у листопаді 2014 року, отже строк позовної давності не пропущено.

Посилання апелянта на те, що ПАТ «ОТП Банк» за платіжними дорученнями в іноземній валюті № 1 від 03.03.2008 року здійснило переказ 26 783,20 доларів США на рахунок Есіобу Афам в банк одержувач Український Промисловий банк на погашення заборгованості за договором № 74/07 від 14.02.2007 року а отже ОСОБА_1 отримав кредит в іноземній валюті за першим траншем в сумі 26 783.20 доларів США. Проте другого траншу у розмірі 20776,52 доларів США, на споживчі цілі він не отримував, колегією суддів не приймаються, оскільки відповідно до довідки від 22 січня 2015 року наданої ТОВ «ОТП Факторинг Україна» вбачається, що ОСОБА_1 погашав заборгованість по кредитному договору ML-702/713/2008 від 03.03.2008 року, останній платіж 22.09.2014 року. (а.с.84 т.1)

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 08 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 19 лютого 2020 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко