КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Басараб Наталії Володимирівни на рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 лютого 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину,

встановив:

У лютому 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Печерського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 08 вересня 2009 року по 08 лютого 2017 року.

Від шлюбу мають малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 08 лютого 2017 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частки з усіх видів доходів.

Однак у 2015 році дитині було поставлено діагноз «Розлад аутичного спектру з психологічним включенням» (Аутизм).

В квітні 2016 року за результатами психолого-медико-педагогічної консультації рекомендовано навчання за програмою для дітей із тяжким порушенням мовлення.

В листопаді 2018 року у зв`язку з захворюванням ОСОБА_3 було надано інвалідність.

Після того, як дитині було встановлено діагноз (в січні 2015 року) відповідач переїхав проживати за іншою адресою та припинив надавати будь-яку матеріальну допомогу позивачці.

Разом з тим, дитина з подібним діагнозом потребує особливого ставлення, терапії та догляду.

Загальна сума документально підтверджених витрат позивачки, що понесені у зв`язку з захворюванням малолітньої дитини та її особливими потребами у період з 2016 року по 2019 рік становить 243285 грн. 30 коп.

Разом з тим, відповідач має на праві власності три квартири , у жодній не проживає.

Вважає, що у відповідача є достатньо матеріального забезпечення аби приймати повноцінно участь у додаткових витратах на хвору дитину.

Просила стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання сина в сумі 119492 грн. 65 коп.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 лютого 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на дитину в розмірі 81215,15 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що долучені позивачем квитанції на сплату благодійних внесків на загальну суму 100000 грн., не є доказом понесених додаткових витрат.

Судом при прийнятті рішення було зазначено Громадську організацію, як «спеціалізований навчальний заклад», а благодійні внески на суму 100000 грн. судом були зараховані як плата за навчання.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат у зв`язку з навчанням дитини у спеціалізованій школі, яка є фактично Громадською організацією.

Тому рішення суду в частині стягнення з відповідача 50% благодійних внесків в розмірі 50000 грн. є таким, що підлягає скасуванню та відмові в цій частині в позові.

Зазначає, що на його утриманні перебуває донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дружина ОСОБА_6 , яка знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до трьох років, похилого віку мати відповідача, ОСОБА_7 , яка є членом сім`ї відповідача і непрацюючим пенсіонером.

Враховуючи своє матеріальне та сімейне становище, відповідач визнав позов в частині необхідних додаткових витрат на лікування сина, але благодійні внески не є такими витратами в розумінні законодавства.

Просив скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 лютого 2020 року частково та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 50000 грн. за навчання в спеціалізованому закладі.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 08 вересня 2009 року по 08 лютого 2017 року.

Від шлюбу мають малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 08 лютого 2017 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частки з усіх видів доходів відповідача.

У 2015 році дитині було поставлено діагноз «Розлад аутичного спектру з психологічним включенням» (Аутизм).

В квітні 2016 року за результатами психолого-медико-педагогічної консультації рекомендовано навчання за програмою для дітей із тяжким порушенням мовлення.

В листопаді 2018 року у зв`язку з захворюванням, дитині було надано інвалідність.

Матеріалами справи підтверджено понесені витрати, у зв`язку з особливими потребами дитини, а саме лікування, реабілітація, інклюзивне навчання, догляд. Ці витрати підтверджені копіями рецептів лікарів з призначенням ліків та чеки про придбання призначених ліків на суму 7660 грн. 30 коп.; копіями медичної документації з призначеннями лабораторних досліджень та квитанціями про оплату за їх проведення на суму 3318 грн.; довідкою за надані Навчально-оздоровчим комплексом «Олімпійський стиль» послуг за медичними показаннями з вересня 2016 року по 12 липня 2019 року за відвідування басейну та тренувань, за які сплачено 47560 грн.; копіями договору зі спеціалізованим навчальним закладом та квитанцією про оплату послуг навчання на суму 100000 грн.; копією санаторно-курортної книжки та доказами оплати санаторно-курортного лікування в сумі 3700 грн.; копією квитанції про проходження УЗД на суму 192 грн.

Таким чином загальна сума документально підтверджених витрат становить 162430 грн. 30 коп.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з майнового стану відповідача, наявністю у останнього трьох квартир, а також можливості стягнути Ѕ частини документально підтверджених додаткових витрат, врахувавши при цьому часткове визнання позовних вимог відповідачем.

Відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів понесених витрат на суму 80855 грн., які складаються з корекційного педагога на суму 51600 грн.; няні на суму 14155 грн.; логопеда на суму 2600 грн.; консультації психіатрів та психологів на суму 3900 грн.; тренувань у секції з дзюдо на суму 8600 грн.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 185 СК України Той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

Отже, виходячи з аналізу ст.185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Зазначений висновок суду ґрунтується також на правовій позиці Верхового Суду України, висловленій 24 лютого 2016 р. у справі №6-1296цс15, відповідно якої, виходячи з аналізу ст.185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо.

Верховний Суд України роз`яснив, що вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

ВСУ звернув увагу, що, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі (постанова від 13.09.2017 у справі № 6-1489цс17).

У відповідності до положень ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення, оскільки додаткові витрати на дитину, які понесла позивач, підтверджені належними та допустимими доказами.

У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Викладені в апеляційній скарзі доводи є непереконливими, такими що не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 без задоволення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Басараб Наталії Володимирівни залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба