КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №754/994/17 Головуючий у І інстанції - Ярошенко С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача Гуля В.В.,

суддів Сержанюка А.С., Сліпченка О.І.,

за участю секретаря Линок В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 березня 2013 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути заборгованість за кредитним договором в сумі 1 489 114,93 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 15.08.08 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0 про надання кредиту терміном до 15.08.18 року на суму 125 000 доларів США зі сплатою 14,5 % річних. Банк свої зобов`язання виконав, кредит надав, але відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, кредит та відсотки не сплачує. На підставі викладеного позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25 березня 2013 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 1 489 114,93 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 3 219 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що позивач у справі є неналежним, оскільки відсутні докази переходу права вимоги.

А також відповідач не був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 15.08.08 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0 про надання кредиту терміном до 15.08.18 року на суму 125 000 доларів США зі сплатою 14,5 % річних.

Згідно договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «УкрСиббанк», до позивача перейшли всі права ПАТ «УкрСиббанк» щодо права вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором, а станом станом на 27.02.2013 року за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 1489114,93 грн, суд вважав позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Оскаржуючи рішення суду в апеляційному порядку, відповідач у встановленому законодавством порядку не оспорює і не спростовує стягнуту судом суму, а посилається на неналежність позивача у справі.

Встановлено, що на підтвердження відступлення права вимоги позивачем надано договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, укладеного 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, АТ «УкрСиббанк» передав (відступив) право вимоги за кредитним договором позивачу у справі.

Тлумачення ч.1 ст.512 ЦК дає підстави для висновку, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору:

- купівлі-продажу чи міни (ч.3 ст.656 ЦК);

- дарування (ч.2 ст.718 ЦК);

- факторингу (гл73 ЦК).

За своєю суттю заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.

Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Згідно з п.п. 2.3, 13.10 вказаного договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року право вимоги за кредитами переходять від продавця до покупця і є виконаними з моменту підписання акту приймання-передачі прав вимоги за кредитами. Договір набирає чинності негайно після його підписання.

Встановлено, що 16.03.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» підписано акт прийому-передачі документації за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року, в тому числі за зобов`язаннями відповідача.

Таким чином право вимоги за договором до позивача перейшло з моменту його підписання і свідчить про належність позивача у справі та необґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Статтею 376 ч. 3 п. 3 ЦПК України передбачено обов`язкові підстави для скасування рішення суду, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином.

Проте відповідно до доводів апеляційної скарги такими підставами апелянт скасування рішення суду не обґрунтовує, а обмежується лише констатацією самого факту постановлення судом рішення за відсутності відповідача, не повідомленого про розгляд справи.

Враховуючи викладене апеляційна скарга як необґрунтована підлягає залишенню без розгляду, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 березня 2013 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач В.В. Гуль

Судді А.С. Сержанюк

О.І. Сліпченко