Справа № 342/924/19
Провадження № 2/342/49/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Гайдич Р.М.

секретаря судового засідання Лукасевич М.М.,

за участю

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивача Візінського В.В. ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городенка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом. Просить суд зобов`язати відповідачів перемістити вулики із бджолами на відстань 15 метрів від межі із їх земельними ділянками; встановити цільну огорожу між їх домогосподарствами висотою не менше 2,5 метра; стягнути з відповідачів солідарно на її користь 10 000 грн. моральної шкоди.

Позов обґрунтовує тим, що вона і відповідачі є власниками сусідніх земельних ділянок в АДРЕСА_1 . У відповідачів на їх земельних ділянках розміщено вулики із бджолами з порушенням вимог законодавства. Їхні бджоли перелітаючи до її господарства неодноразово спричинювали укуси їй та членам її сім`ї. У зв`язку із чим вони були змушені звертатись по медичну допомогу. Також неодноразово на її території перелітали рої бджіл яких знімали працівники ДСНС за її заявами. Це все не дає їй належним чином можливості користуватись належною їй земельною ділянкою та господарством. Вона змушена звертатись в різноманітні установи з цього приводу бо сусіди добровільно виконати вимоги законодавства не бажають.

В судовому засіданні позивач та її представник адвокат Візінський В.В. просили задовольнити їх позов в повному обсязі. Позивач ствердила, що на даний час відповідачі нічого не зробили для приведення своїх пасік до норм законодавства, а саме не встановили цільної огорожі висотою не менше 2,5 метра, не перенесли вуликів на більшу відстань від їх межі. Ствердила, що наданими ними документами підтверджується те, що вона та її син змушені були неодноразово звертатись по медичну допомогу після отриманих укусів бджіл, звертатись по допомогу для переміщення роїв бджіл з її земельної ділянки та вона змушена була у зв`язку із цим звертатись з скаргами до різноманітних органів протягом тривалого часу.

Адвокат наголосив, що відповідачі зобов`язані були виконати вимоги для приведення утримання пасік згідно вимог чинного законодавства на які вони погодились, але не зробили цього, так як ними не подано відповідних документів. А акти надані ними не підтверджують цього, оскільки є неналежними документами.

Відповідач ОСОБА_3 заперечив проти задоволення позовних вимог. Ствердив, що в нього є пасіка, яка має відповідні документи. В травні 2019 року ним було встановлено підвищення огорожі до висоти 3 метри. Низ паркану висотою 2,1 м. - шиферна плита, а 90 см. - густа сітка через яку бджола не пролетить. Ствердив, що 16 вуликів, які в нього є, знаходяться на відстані 5 м. від їх межі із позивачкою. Також ствердив, що в господарстві його сестри залишилась пасіка їх покійного батька. В 2019 році 8 вуликів було перенесено від межі із позивачкою на подвір`я перед житловим будинком. Ці вулики від позивача відгороджує житловий будинок та інші споруди. А з того боку подвір`я, що межує із позивачкою вулики відсутні. Хата розміщена далеко від межі, що жодним чином не шкодить позивачці. Надав до суду акти складені працівниками сільської ради та за участі їх сусідів в яких зазначено про висоту паркану між ним та позивачкою, про відстань на якій розміщено вулики в нього дома та про те, що вулики в господарстві його сестри знаходяться на тій частині подвір`я яка не межує із позивачкою

Також наголосив, що можливо бджоли і перелітають від нього до господарства позивачки, але ствердив, що їх не можливо обмежити повністю в перельотах, бо це не тварина яку можна десь закрити. Також ствердив, що він вже придбав транспорт для перевезення бджіл і вже цього року він вулики буде вивозити, а не тримати дома.

Відповідач ОСОБА_4 подала заяву про розгляд справи без її участі. В задоволенні позову просила відмовити.

Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, наякі сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В судовому засіданні встановлено, що:

Позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 та земельної ділянки за вказаною адресою площею 0,2039 га. з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Власником суміжного домогосподарства по АДРЕСА_3 є відповідач ОСОБА_3 .

Також власником іншого суміжного домогосподарства по АДРЕСА_2 є відповідач ОСОБА_4 .

Відповідачі є рідними братом та сестрою.

Відповідачем ОСОБА_3 на території свого домогосподарства розміщена пасіка в кількості 16 бджолосімей. Територія де розміщені вулики огороджена парканом висотою 3 метри. Вулики розміщені на відстані 5 метрів від межі із домогосподарством позивачки ОСОБА_1 . Що підтверджується актами обстеження господарства складеними за участі працівників Сороківської сільської ради, працівника ветеринарної медецини та інших жителів с.Сороки від 16.09.2019 року та 07.11.2019 року.

Відповідачем ОСОБА_3 встановлено паркан висотою 3 метри, тільки в травні 2019 року, після звернення позивачки із скаргою на неналежне утримання ним пасіки.

У відповідача ОСОБА_3 наявний ветеринарно-санітарний паспорт пасіки №00239 виданий 01.06.2017 року, в котрому зазначено, що пасіка належить ОСОБА_3 та розміщена за адресою АДРЕСА_3 .

Також в судовому засіданні встановлено, що на земельній ділянці відповідача ОСОБА_4 , на момент розгляду справи знаходяться вулики в кількості 8 штук, які розміщені перед житловим будинком. За житловим будинком, на земельній ділянці, що межує із домогосподарством позивачки ОСОБА_1 вуликів із бджолосім`ями немає. Що підтверджується актами складеними за участі працівників Сороківської сільської ради, працівника ветеринарної медицини та жителів с.Сороки від 16.09.2019 року та 07.11.2019 року.

Тобто вулики, які знаходяться на території домогосподарства відповідача ОСОБА_4 огороджені житловими забудовами, які вищі за 2,5 метра, що ніким не спростовано під час розгляду справи та розміщені на частині ділянки яка безпосередньо не межує із господарством позивачки ОСОБА_1 .

Також встановлено, що вулики які були раніше розміщені на тій частині домогосподарства ОСОБА_4 , що межує безпосередньо із домогосподарством позивачки на даний час там відсутні.

Дані факти ніким не спростовано в судовому засіданні.

Суд критично оцінює твердження позивачки та її представника, що відповідач був зобов`язаний надати підтвердження компетентного органу з приводу встановлення рекомендованої огорожі висотою більше 2,5 метра, а дані зазначені в наданих актах є неналежними. Оскільки учасники справи є вільними в розпорядженні своїми правами під час розгляду справи і ними не зазначено, який саме орган є компетентним в цьому питанні. Клопотань про проведення експертизи з цього приводу вони також не заявляли.

Також судом критично оцінюється і їх твердження з приводу того, що акти які надані відповідачем про те, де зазначено висоту огорожі в господарстві відповідача ОСОБА_3 , на момент розгляду справи, та про розміщення вуликів на його земельній ділянці та земельній ділянці відповідачки ОСОБА_4 , є неналежними доказами. Оскільки дані твердження позивача та її представника про неналежність актів, як доказу по справі та про неналежність зазначених в ньому даних, не спростовано ними будь-якими доказами, а інформацію викладену в актах, які підписані працівниками сільської ради, працівником ветеринарної медецини та іншими жителями с.Сороки, які проживають поряд із господарствами сторін, про що було зазначено відповідачем ОСОБА_3 , та не спростовано позивачкою, ними також не спростовано жодними доказами.

Також суд критично оцінює і твердження позивачки про наявність вуликів із бджолами не на тій відстані на території господарств відповідачів, що зазначено в актах, які надані до справи, оскільки будь-яких інших доказів з приводу місця та відстані розташування вуликів на території господарств відповідачів нею не надано.

Також судом критично оцінюється і твердження відповідача ОСОБА_3 з приводу того, що бджоли яких він розводить не становили та не становлять небезпеки для позивачки та її сім`ї. А рій бджіл, який міг від нього вилетіти та осісти на території господарства позивачки, може знаходитись там до двох годин без шкоди для людей. Оскільки під час розгляду справи встановлено, що протягом тривалого часу позивачка та її син неодноразово звертались по медичну допомогу після укусу бджіл, та зверталась по допомогу до працівників ДСНС з приводу неодноразового знаходження на її території роїв бджіл. І тільки після чергового звернення позивачки із скаргою на поведінку відповідачів в травні 2019 року з приводу розміщення вуликів із бджолами, відповідач ОСОБА_4 перенесла частину вуликів, а відповідач ОСОБА_3 встановив огорожу вищу за 2,5 метрів.

Відповідно до статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Стаття 104 ЗК України передбачає, що власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров`я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше.

Згідно з частиною 2 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Правила розведення, використання бджіл регулюються Законом України «Про бджільництво», Інструкцією щодо попередження та ліквідації хвороб і отруєнь бджіл, затвердженої наказом Головного державного інспектора ветеринарної медицини №9 від 30 січня 2001 року, Державними санітарними правилами планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 червня 1996 року № 173, Порядком реєстрації пасік, затвердженого наказом міністерства аграрної політики України і Української академії аграрних наук №184/82 від 20 вересня 2000 року.

За нормами статей 11, 12 Закону України «Про бджільництво» право на утримання бджіл і зайняття бджільництвом мають громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають необхідні навики або спеціальну підготовку, а також юридичні особи. Фізична або юридична особа з метою зайняття бджільництвом формує пасіку з бджолиних сімей, яка може мати підсобне приміщення, інвентар і обладнання та розміщується на відповідній земельній ділянці. Кількість бджолиних сімей, що може утримуватися юридичними та фізичними особами, не обмежується.

Відповідно до частини 1 статті 15 цього Закону фізичні та юридичні особи розміщують пасіки на земельних ділянках, які належать їм на правах власності або користування, відповідно до ветеринарно-санітарних правил.

Згідно з пунктом 1.3 Інструкції щодо попередження та ліквідації хвороб і отруєнь бджіл територію стаціонарної пасіки обгороджують, обсаджують плодовими деревами і кущами. Відведення земельних ділянок для розміщення такої пасіки необхідно погоджувати з органами державного управління з питань ветеринарної медицини і місцевими органами влади. При визначенні розміру площі під пасіку, розраховують, що на одну бджолину сім`ю потрібно 30-35 кв. м, залежно від способу розміщення бджіл. При розміщенні пасіки на присадибній ділянці (подвір`ї), огорожа повинна бути заввишки не менше 2,5 м для підвищення рівня льоту бджіл.

Отже у справі встановлено і ніким не спростовано, що відповідач ОСОБА_3 утримує пасіку, розташовану на відстані 5 м. до межі земельної ділянки позивача, територія, на якій розміщена пасіка, не була раніше огороджена огорожею заввишки не менше 2,5 м. протягом тривалого часу, для підвищення рівня льоту бджіл, що було порушенням існуючих норм та правил. А тільки в травні 2019 року ним було змонтовано конструкцію огорожі земельної ділянки на якій розміщена пасіка висотою 3 метри. Також на території відповідача ОСОБА_4 раніше знаходились вулики на території яка безпосередньо межувала із домогосподарством позивачки і тільки в 2019 році вони були перенесені в іншу частину домогосподарства, яка відгороджена житловими забудовами від ділянки позивачки забудовами вищими ніж 2,5 метра. А до моменту перенесення вуликів ОСОБА_4 вони не були обгороджені огорожею заввишки не менше як 2,5 метра, як того вимагають норми чинного законодавства.

Отже, обґрунтованими є доводи позивача ОСОБА_1 про те, що внаслідок утримання відповідачами пасік до травня 2019 року, та не облаштування даних пасік огорожею заввишки не менше 2,5 метра, вона та її сім`я була позбавлена права на безпечні й здорові умови проживання та користування земельною ділянкою і будинком.

І через неналежні умови утримання пасіки відповідачами, в неї на подвір`ї неодноразово вилучались працівниками ДСНС рої бджіл, також вона та члени її сім`ї неодноразово були змушені звертатись за медичною допомогою після укусів бджіл. Також позивач була змушена звертатись до різноманітних державних органів для врегулювання питання з приводу неналежного утримання пасік відповідачами до моменту звернення до суду з даним позовом.

Відповідачами не спростовано будь-якими доказами, що ще хтось крім них утримує пасіку неподалік них яка б могла впливати на безпечні умови проживання та користування земельною ділянкою позивачкою та її сім`єю, також відповідач ОСОБА_3 не заперечив під час розгляду справи, що з його пасіки могли перелітати рої бджіл до позивачки та, що бджоли можуть перелітати на її територію так як місце переліт цих комах неможливо спрогнозувати.

Тому враховуючи встановлені обставини справи з приводу вимоги позивачки про стягнення моральної шкоди з відповідачів слід зазначити наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Згідно з частиною 1 статі 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до роз`яснень, викладених у покутах 3, 4, 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Мотивуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди позивачка зазначає, що порушення відповідачами вимог щодо правил утримання бджіл , до моменту звернення нею до суду з даним позовом, спричинило шкоду здоров`ю її сину від укусу бджіл, розміщення пасіки без огорожі створює незручності у проживанні та користуванні земельною ділянкою, порушився звичайний ритм життя, виникла необхідність відвідування компетентних органів з приводу утримання пасіки, через страх бути ужаленим бджолами з вуликів є труднощі у зайнятті господарством на території власного господарства, вимушеність знаходження у приміщенні будинку.

Ці доводи заслуговують на увагу, оскільки ґрунтуються на встановленому факті порушення прав позивача розміщенням відповідачами у безпосередній близькості від земельної ділянки пасіки, без відповідного огородження, що спричинило завдання моральної шкоди позивачці.

При цьому, слід враховувати вразливість становища позивача, ступінь важливості для неї предмета спору.

При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди слід виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи презумпції завдання такої шкоди.

Пояснення позивача як потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат є переконливими та розумними у спірному випадку.

З огляду на викладене, слід дійти висновку, що неправомірними діями та бездіяльністю відповідачів позивачеві завдано моральної шкоди, яка полягає, зокрема, у створенні відповідачами позивачу незручності у проживанні та користуванні земельною ділянкою, порушенні звичайного ритму життя, необхідності вжиття додаткових зусиль для подолання наслідків негативної діяльності відповідачів, переживання за своїх членів сім`ї.

Водночас, зважаючи на принцип змагальності, відповідачами не доведено, що позивачеві не завдано моральної шкоди і що така шкода заподіяна позивачу не з їх вини.

Їх доводи в основному зводяться до тверджень, про відсутність будь якого впливу наявної пасіки на права позивачки та її сім`ї, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідно до частини 3 статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З урахуванням указаних критеріїв, наведених вище обставин, що мають істотне значення, вимог розумності та справедливості, на часткове задоволення позовних вимог, з відповідачів на користь позивача слід стягнути 3000 грн. - на відшкодування моральної шкоди.

З приводу вимоги позивачки про зобов`язання відповідачів про перенесення вуликів на відстань не менше 15 метрів від межі з земельною ділянкою позивачки, то слід зазначити слідуюче.

Відповідачі мають пасіки, які розміщені на їхніх присадибних ділянках, що не суперечить пункту 1.3 Інструкції щодо попередження та ліквідації хвороб і отруєнь бджіл.

З огляду на викладене, суд вважає доводи заявника про те, що пасіка повинна розміщуватись не ближче 15 м. від жилих зон безпідставними, оскільки такі вимоги на індивідуальну пасіку не розповсюджуються і жодним нормативним актом не передбачено на якій відстані мають бути розміщенні вулики на присадибній ділянці.

Тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Також суд приходить до переконання і про відмову в позові в частині зобов`язання відповідачів встановити цільну огорожу між їхніми домогосподарствами висотою не менше 2,5 метрів. Оскільки під час розгляду справи встановлено, що відповідач ОСОБА_3 , на даний час вже встановив огорожу в 2019 році заввишки 3 метри, а відповідач ОСОБА_4 , забрала вулики які раніше знаходились поряд із домогосподарством позивачки ОСОБА_1 ті, що розміщені на її ділянці знаходяться з іншої сторони подвір`я, яка не межує із позивачкою та відгороджені житловими забудовами які розміщено на подвір`ї господарства ОСОБА_4 на відстані біля 10 метрів від їх спільної межі і висота яких більша ніж 2,5 метра.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищенаведене суд приходить до переконання, що даний позов слід задовольнити тільки частково, а саме в частині стягнення моральної шкоди в сумі 3000 грн., а в іншій частині позову слід відмовити за безпідставністю вимог.

Питання судових витрат вирішується згідно ст.141 ЦПК України.

На підставі наведенного, керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-289, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3000 (три тисячі) гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду або через Городенківський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Місце проживання позивача ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Місце проживання відповідача ОСОБА_3 - АДРЕСА_3 .

Місце проживання відповідача ОСОБА_4 - АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 19.02.2020 року.

Суддя: Гайдич Р. М.