П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2020 року

м. Рівне

Справа № 569/9735/19

Провадження № 22-ц/4815/1119/20

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Галінська В.В.

Рішення суду першої інстанції проголошено

(вступна і резолютивна частини):

21.07.2020 у м. Рівне Рівненської області

за неявки учасників справи

Повний текст рішення складено: 27.07.2020.

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач: підприємець ОСОБА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 ;

представники учасників справи:

позивача - адвокат Кітовський Віталій Леонідович;

відповідача - адвокат Созонюк Тарас Миколайович;

за участі: позивача і представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника підприємця ОСОБА_1 - адвоката Кітовського Віталія Леонідовича на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 липня 2020 року у цивільній справі за позовом підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року в суд звернувся підприємець ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 3 800 доларів США, що еквівалентні сумі у національній валюті за курсом Національного банку України (далі - НБУ), виходячи із 1 долар США = 26, 36 гривень, як оплату за надані послуги, що складає 100 168 гривень, та про стягнення 3 800 доларів США, що еквівалентні сумі у національній валюті за курсом Національного банку України (далі - НБУ), виходячи із 1 долар США = 26, 36 гривень, як оплату за надані послуги, що складає 100 168 гривень, а разом 200 336 гривень, та 2003, 36 гривень судового збору.

Мотивуючи вимоги, вказувалося про укладення між сторонами 16 липня 2018 року договору про надання послуг. За його умовами, відповідач висловив намір продати житловий будинок з кількістю трьох кімнат, площею 180 м2 та земельну ділянку площею 0, 06 га по АДРЕСА_1 . Зі своєї сторони, агентство нерухомості зобов`язалося сприяти ОСОБА_2 у відчуженні нерухомості, з огляду на що продавець передав йому "ексклюзивні права" на розпорядження і розповсюдження інформації про місцезнаходження та умови продажу об`єкта, погодившись на оплату наданих послуг. Заявлена вартість продажу склала 95 000 доларів США, а вартість винагороди агентства становила 4 відсотки. Обумовлено, що відповідач повинен сплатити зазначену винагороду у повній мірі підприємцю ОСОБА_1 як агентству нерухомості у день досягнення згоди щодо відчуження об`єкта ОСОБА_2 на користь покупця, який запропонований позивачем. Днем досягнення такої згоди є день укладення правочину, що свідчить про намір придбати будинок і земельну ділянку (договір про наміри, попередній договір купівлі-продажу, договір про завдаток, видача продавцем покупцю доручення, видача розписки про отримання авансу чи завдатку тощо), або безпосередньо укладення правочину відчуження об`єкта (купівлі-продажу, міни тощо).

Оскільки у десятиденний строк до закінчення визначеного у договорі строку його дії жодна зі сторін не зверталася про припинення чи зміну умов правочину, тому позивач вважає, що договір продовжено ще на один рік, а саме до 01 січня 2020 року.

На виконання договірних зобов`язань позивач забезпечив покупця, який 25 вересня 2018 року оглянув житловий будинок разом з земельною ділянкою. Натомість відповідач з покупцем уклали договір купівлі-продажу майна 10 травня 2019 року, проте ОСОБА_2 не сплатив грошові кошти за надані послуги в розмірі 4 відсотки від вартості продажу нерухомості - 95 000 доларів США, що склало 3 800 доларів США.

Рішенням Рівненського міського суду від 21 липня 2020 року підприємцю ОСОБА_1 відмовлено в позові до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

У поданій апеляційній скарзі позивач покликається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, які полягали у невідповідності висновків суду обставинам справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначалося про неврахування судом того, що відповідач особисто пояснив у судовому засіданні про передачу ключів від будинку позивачу, будинок оглядали можливі покупці, протягом півроку будинок продано не було, а ключі від нього ОСОБА_2 забрав після продажу житлового будинку. Беручи до уваги те, що відповідач визнав факт виконання договору, заперечуючи лише досягнення бажаного результату, висновок суду про недоведеність факту належного виконання позивачем своїх зобов`язань за договором вважав безпідставним.

Щодо відсутності акту огляду об`єкта та звіту наданих послуг огляду об`єкта, то заявником зазначалося про правомірність договору надання послуг. Пунктами 5.2-5.3 договору чітко обумовлено обов`язок оплати відповідачем наданих послуг, а саме у день досягнення згоди про відчуження об`єкта покупцеві, який запропонований агентством, тоді як при відмові від послуг агентства та/або розірванні договору (в т.ч. і через придбання об`єкта покупцем, який не був запропонований агентством) продавець зобов`язаний в одноденний термін оплатити послуги агентства у розмірі 100 відсотків послуг. При цьому ОСОБА_2 не заперечував проти надання договірних послуг, він був зобов`язаний повідомити агентство про досягнення згоди з покупцем щодо укладення відповідного договору, а сам факт продажу будинку і земельної ділянки встановлений судом. Оскільки відповідач не повідомив позивача про відчуження майна, тому саме з цих міркувань і не було складено і підписано акту приймання-передачі наданих договірних послуг. Не заявляв ОСОБА_2 і вимоги про складання звіту про хід виконання договору.

Вважав необґрунтованими і покликання суду про невиконання позивачем обов`язку перевірити правовстановлюючі документи ОСОБА_2 на нерухоме майно. Так, відповідач в силу положень ч. 3 ст. 65 СК України є співвласником житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки за цією адресою і він давав свою згоду на розпоряджання цим майном. Тобто він діяв як один з подружжя за згодою другого з подружжя. Крім того, пункт 6.1 договору свідчить, що продавець гарантує, що правочин укладено за згодою і за дорученням інших членів сім`ї (співвласників), які визнають умови договору.

Спростовуючи висновки суду про відсутність конкретної вказівки щодо вартості послуг (винагороди) агентства, заявник посилався на пункти 2.1 і 5.1 договору, де вказано про загальну вартість продажу у 95 000 доларів США і вартість наданих послуг, які визначено у 4 відсотки. Вважав, що в цьому випадку винагорода за договором визначається від заявленої ціни продажу, на що і погодився відповідач при укладенні правочину.

Заявник не згоден і з твердженнями суду про недоведеність того, що саме він забезпечив потенційного покупця ОСОБА_3 . Зазначав, що відповідно до п. 5.3. договору при відмові від послуг агентства та/або розірванні договору (в т.ч. і внаслідок придбання об`єкта покупцем, який не був запропонований агентством) продавець зобов`язаний в одноденний термін оплатити послуги агентства в розмірі 100 відсотків вартості послуг. Тому ця обставина не звільняє відповідача від обов`язку оплатити вартість наданих послуг, а відтак, відмовивши у позові, суд фактично звільнив відповідача від обов`язку виконувати його зобов`язання за договором.

Крім того, покликаючись на ч. 1 ст. 611 ЦК України, підпункти 7.1.1 і 7.1.2. договору надання послуг, заявник вказував про наявність підстав для нарахування і стягнення з ОСОБА_2 на його користь неустойки у розмірі 100 відсотків винагороди, визначеної у п. 5.1 договору, оскільки він самостійно відчужив житловий будинок та земельну ділянку без повідомлення агентства про це і без дотримання договірних умов про строки оплати винагороди.

З огляду на наведені мотиви просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийнявши нове - про задоволення позову та стягнення з ОСОБА_2 на користь підприємця ОСОБА_1 3 800 доларів США винагороди за надані послуги та 3 800 доларів США неустойки, що за офіційним курсом НБУ сумарно складає 200 336 гривень.

У поданому відзиві представник ОСОБА_2 - адвокат Созонюк Т.М, вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. При цьому покликався на відсутність підстав для задоволення вимог заявника, оскільки наведені заявником доводи та аргументи вважав необґрунтованими і такими, що повністю спростовуються правильністю висновків суду.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із відсутності правових та фактичних підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не надано об`єктивних і переконливих доказів на підтвердження належного виконання ним своїх зобов`язань за договором, неправомочності відповідача укладати договір, який стосувався би відчуження житлового будинку АДРЕСА_1 і земельної ділянки за цією адресою, неконкретизації визначеної вартості послуг (винагороди) агентства нерухомості, а також недоведеності тієї обставини, що саме ОСОБА_1 забезпечив потенційного покупця нерухомого майна.

Оскільки відсутні мотиви для стягнення вартості послуг (винагороди), тому і немає підстав для стягнення з відповідача неустойки на користь ОСОБА_1 .

Проте з такими висновками погодитися не можна.

Як з`ясовано судом, 16 липня 2018 року між ОСОБА_2 (замовник), який в подальшому іменований як "Продавець", з однієї сторони та ПП ОСОБА_4 (виконавець), свідоцтво №0017612 від 05.02.2008, що в подальшому іменований як "Агентство нерухомості", з другої сторони, разом іменовані "Сторони", укладено договір про надання послуг. В той самий час у розділі 10 договору "Підписи та реквізити сторін" виконавцем зазначено агентство нерухомості в особі ПП ОСОБА_1 (свідоцтво №0009034 від 21.02.2006), що скріплено його ж підписом і відбитком печатки позивача. При цьому сторони не заперечили, що у вступній частині договору ПП ОСОБА_4 зазначена як виконавець помилково і ця вказівка є хибною, оскільки насправді як сторона брав участь підприємець ОСОБА_1 .

За умовами договору про надання послуг, продавець доручив, а агентство нерухомості зобов`язалося виконати ряд фактичних дій з метою сприяння у відчуженні об`єкта нерухомого майна (далі - об`єкт), який належить продавцю на праві власності, відповідно до замовлення продавця, визначеного у п. 2.1. цього правочину, та сприяти продавцю в укладенні правочину щодо відчуження об`єкта між ним і особою, яка має намір придбати об`єкт, у зв`язку з чим продавець передав агентству нерухомості "ексклюзивні права" на розпорядження та розповсюдження інформації про місцезнаходження та умови продажу об`єкта та зобов`язався оплатити надані послуги.

В пункті 1.2 договору сторони визначили, що агентство нерухомості для надання послуг за цим договором отримує від продавця "ексклюзивні права": на проведення переговорів, що виникають з питань укладення правочину щодо відчуження об`єкта з покупцями в інтересах продавця, на вчинення дій, які сприяють відчуженню об`єкта, тобто спрямовані на пошук покупців на об`єкт, шляхом створення та реалізації маркетингового плану, надання інших інформаційно-консультативних послуг, необхідних для укладення правочину відчуження об`єкта.

Ексклюзивні права надані продавцем виключно агентству нерухомості та протягом дії договору не можуть бути надані іншим особам на території України. Це означає, що агентство нерухомості є єдиною особою, яка протягом дії цього договору має права, передбачені пунктом 1.2 цього договору (п. 13 договору).

Продавець висуває такі вимоги до характеру надання агентством нерухомості послуг шляхом здійснення від покупця наступного об`єкта нерухомого майна. Тип об`єкта нерухомого майна: житловий будинок, кількість кімнат 3, площа приміщення 180 м2, площа приналежної земельної ділянки 0, 06 га, встановлена вартість продажу 95 000 доларів США. Адреса об`єкта майна: АДРЕСА_1 .

Сторони дійшли згоди, що вартість послуг (винагорода) агентства нерухомості складає 4 відсотки (п. 5.1).

Пунктом 5.2 договору передбачено обов`язок сплатити продавцем агентству нерухомості повну вартість послуг, визначену у п. 5.1. цього правочину у день досягнення згоди щодо відчуження об`єкта продавцем покупцеві, який запропонований агентством нерухомості. Днем досягнення згоди між продавцем і покупцем є день укладення правочину, який свідчить про намір придбати об`єкт (договір про наміри, попередній договір купівлі-продажу, договір про завдаток, видача продавцем покупцю доручення, видача розписки про отримання авансу чи завдатку тощо) або безпосереднє укладення правочину відчуження об`єкта (купівлі-продажу, міни тощо).

Відповідно до пункту 7.1.1 договору про надання послуг у випадку самостійного відчуження продавцем об`єкта в період дії цього договору продавець сплачує агентству нерухомості неустойку у виді штрафу в розмірі винагороди, визначеної у п. 5.1 цього договору.

Договір вступає в силу з моменту підписання та діє до 01 січня 2019 року. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору протягом десяти днів до закінчення строку його дії, він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах (пункти 2.1, 5.1, 8.1 договору).

В подальшому, 10 травня 2019 року, ОСОБА_5 як дружиною відповідача і титульним співвласником земельної ділянки в АДРЕСА_1 , площею 0, 06 га та житлового будинку за цією ж адресою загальною площею 236, 3 м2, житловою - 81, 2 м2 укладено договори купівлі-продажу зазначеного нерухомого майна з ОСОБА_3 , що посвідчені приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мечкало О.В. і зареєстровані у реєстрі за №№ 1632 і 1633.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу недодержання відповідачем умов договору щодо ексклюзивності надаваних позивачем послуг, що полягало у самостійному відчуженні об`єкта без повідомлення про це агентство нерухомості та запереченні ОСОБА_2 оплатити вартість послуг (винагороду) і неустойку на користь ОСОБА_1 .

Згідно із ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обв`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ст.ст. 526, 530, 627, 629, 901-903, 907, 610, 611 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Договір про надання послуг може бути розірваний, в тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1.) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2.) зміна умов зобов`язання;

3.) сплата неустойки;

4.) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Приходячи до переконання про часткове задоволення апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги, що самі по собі усні пояснення ОСОБА_1 про те, що потенційні покупці відмовлялися за наслідками огляду земельної ділянки та будинку АДРЕСА_1 - об`єкта можливого відчуження підписувати відповідні письмові акти, передбачені розділом 4 договору про надання послуг, з огляду на що він не зміг сформувати звітність наданих послуг та надати продавцю, однак при цьому ним було здійснено широку інформаційну рекламу об`єкта серед клієнтів і в засобах масової інформації, зокрема на інтернет-сайтах, та віднайдено покупця - ОСОБА_3 , близькі родичі якого й оглядали даний будинок, не заслуговують на увагу як необґрунтовані.

Тобто будь-яких доказів на підтвердження цих обставин позивач суду не надав, а матеріали справи їх не містять. Щодо безпосередніх свідчень ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , допитаних як свідків, не можуть підтверджувати чи заперечувати виконання/невиконання зобов`язань, що виникли з письмового договору, що передбачає інші джерела доказування. При цьому також береться до уваги те, що позивач і його представник у судовому засіданні спочатку наполягали на виклику і допиті ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 як свідків, однак в подальшому відмовилися від цього клопотання.

Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна особа несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки вимога позивача про стягнення з відповідача вартості послуг (винагороди) у розмірі 3 800 доларів США, що становить 100 168 гривень відповідно до офіційного курсу НБУ є недоведеною, то в цій частині позову слід відмовити.

При цьому апеляційний суд погоджується з тим фактом, що ОСОБА_2 на момент укладення договору про надання послуг і договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки був співвласником житлового будинку АДРЕСА_1 і приналежної земельної ділянки.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або ) державної реєстрації, має бути нотаріально посвідчена.

Про те, що житловий будинок та земельна ділянка були об`єктом права спільної сумісної власності подружжя свідчать вказівки у договорі про надання послуг, де продавець зазначає, що цей правочин укладений зі згоди та за дорученням інших членів його сім`ї (співвласників об`єкта), які визнають умови цього договору (пункт 6.1), та пункту 10 договору про купівлю-продаж земельної ділянки і пункту 12 договору купівлі-продажу житлового будинку, де вказано про наявність письмової згоди на відчуження спільного сумісного майна чоловіком ОСОБА_5 - ОСОБА_2 . Тобто відповідач при укладенні договорів діяв як співвласник майна.

Щодо відшкодування ОСОБА_2 3 380 доларів США неустойки через те, що така юридична відповідальність передбачена ст. 611 ЦК України та пунктом 7.1.1. договору про надання послуг, то з цією вимогою колегія суддів погоджується частково, виходячи з такого.

З договорів купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку вбачається, що оплатне відчуження усього майна відбулося за 1 241 500 гривень (1 181 500 гривень вартості будинку + 60 000 гривень вартості земельної ділянки), одержаних продавцем від покупця. Дане майно було продано відповідачем та його дружиною без повідомлення про цей факт позивача, тобто самостійно в період дії договору про надання послуг, а тому відповідно до п. 7.1.1. цього договору тягне за собою нарахування та сплату неустойки - штрафу у розмірі винагороди, визначеної у п. 5.1. договору. Дана умова договору свідчить, що вартість послуг (винагорода) агентства нерухомості складає 4 відсотки, а тому розмір неустойки складає 49 660 гривень, що обчислюється шляхом ділення 1 241 500 гривень сумарної вартості відчуженого об`єкта нерухомості на 100 відсотків і множення отриманих 12 415 гривень на 4 відсотки. Саме такий розмір підлягає стягненню із відповідача на користь ОСОБА_1 , оскільки 95 000 доларів США - на чому, як на вихідних даних для обчислення неустойки, наполягає позивач - є заявленою вартістю продажу відповідно до договору про надання послуг, тобто є початковою і не є остаточною, що стверджено змістом договорів про купівлю-продажу земельної ділянки та житлового будинку, посвідчених нотаріально.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio - дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Спонуканням для скасування оскаржуваного рішення відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

На підставі ст.ст. 3, 11, 526, 530, 627, 629, 901-903, 907, 610, 611 ЦК України, абз. десятого п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003, керуючись ст. ст. 368, 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника підприємця ОСОБА_1 - адвоката Кітовського Віталія Леонідовича задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 липня 2020 року скасувати.

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь підприємця ОСОБА_1 49 660 (сорок дев`ять тисяч шістсот шістдесят) гривень неустойки за договором про надання послуг.

В задоволенні решти позову відмовити.

Позивач: підприємець ОСОБА_1 ; місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; місце прож.: АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 ; місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_4 ; дані паспорта громадянина України і РНОКПП: невідомі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 18.11.2020

Головуючий : С.В. Хилевич

Судді: С.О.Гордійчук

Н.М.Ковальчук