Постанова

Іменем України

12 лютого 2020 року

м. Київ

справа №444/783/16-ц

провадження № 61-11411св19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого: Сімоненко В.М.,

суддів: Калараша А. А. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є.В., Штелик С. П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 03 травня 2019 року, ухвалену у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Приколоти Т.І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 04 вересня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зобов`язання до вчинення дій, визнання права на приміщення, визнання недійсними технічних паспортів та договору дарування, стягнення збитків та моральної шкоди - відмовлено повністю.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

ОСОБА_1 її представник ОСОБА_2 оскаржили вказане судове рішення до суду апеляційної інстанції.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанцій

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 03 травня 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 04 вересня 2018 року.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції виходив з того, що апелянтами не було усунуто недоліки апеляційної скарги, а саме не було надано до суду апеляційної інстанції заяву (клопотання) про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням обґрунтованих доводів поважності підстав пропуску строку апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції та не сплачено судовий збір за подачу апеляційної скарги.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

В касаційній скарзі ОСОБА_1 просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржуване судове рішення.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У червні 2019 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подано до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Львівського апеляційного суду від 03 травня 2019 року.

Ухвалою Верховного Суду від 19 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 03 травня 2019 року.

Витребувано з Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області матеріали цивільної справи №444/783/16-ц.

У вересні 2019 року справа № 444/783/16-ц надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції відмовляючи у відкритті апеляційного провадження не взяв до уваги, що апелянтами не було пропущено строк на апеляційне оскарження, оскільки суд мав врахувати строк на первісне апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції. Окрім того, суд не врахував наявності пільг щодо сплати судового збору відповідно до п. 13 ч. 3 ст. 3 Закону України «Про судовий збір».

Відзив ОСОБА_3 на касаційну скаргу мотивовано тим, що у задоволенні касаційної скарги слід відмовити за безпідставністю.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 04 вересня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зобов`язання до вчинення дій, визнання права на приміщення, визнання недійсними технічних паспортів та договору дарування, стягнення збитків та моральної шкоди - відмовлено повністю ( том 3, а.с.82-87).

02 жовтня 2018 року ОСОБА_1 отримала копію судового рішення ( том 3, а.с.96).

22 жовтня 2018 року ОСОБА_1 її представник ОСОБА_2 оскаржили вказане судове рішення, подавши апеляційну скаргу на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 04 вересня 2018 року безпосередньо до суду апеляційної інстанції ( том 3, а.с103-107).

11 січня 2019 року ухвалою Львівського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 було визнано неподаною та повернуто апелянту через несплату судового збору за подання апеляційної скарги ( том 3, а.с.125).

05 лютого 2019 року ОСОБА_1 та її представник повторно звернулись до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 04 вересня 2018 року ( том 3, а.с.131-135).

06 березня 2019 року ухвалою Львівського апеляційного суду апеляційна скарга ОСОБА_1 та її представника була залишена без руху, апелянту надано строк на усунення недоліків, а саме надати заяву про поновлення строків апеляційного оскарження з зазначенням поважних причин його пропуску та сплатити судовий збір у сумі 3 307,20 грн( том 3, а.с.146).

04 квітня 2019 року на виконання вимог ухвали апелянтами було подано повторно апеляційну скаргу у якій зазначено, що відповідно до ст. 3 ч. 2 п. 13 Закону України «Про судовий збір» судовий збір у даній справі не справляється ( том 3, а.с.149).

09 квітня 2019 року ухвалою Львівського апеляційного суду апеляційна скарга ОСОБА_1 та її представника була повторно залишена без руху, апелянту надано строк на усунення недоліків, а саме надати заяву про поновлення строків апеляційного оскарження з зазначенням поважних причин його пропуску та сплатити судовий збір у сумі 3 307,20 грн (том 3, а.с.151).

24 квітня 2019 року на виконання вимог ухвали апелянтами було подано втретє апеляційну скаргу у якій зазначено, що апелянтами не було пропущено строк на апеляційне оскарження, оскільки суд має врахувати строк на первісне апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції , а також зазначили, що відповідно до ст. 3 ч. 2 п. 13 Закону України «Про судовий збір» судовий збір у даній справі не справляється ( том 3, а.с.153).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції виходив з того, що апелянтами не було усунуто недоліки апеляційної скарги, а саме не було надано до суду апеляційної інстанції заяву (клопотання) про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням обґрунтованих доводів поважності підстав пропуску строку апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції та не сплачено судовий збір за подачу апеляційної скарги.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Доводи касаційної скарги відносно того, що суд апеляційної інстанції відмовляючи у відкритті апеляційного провадження не взяв до уваги, що апелянтами не було пропущено строк на апеляційне оскарження, оскільки суд мав врахувати строк на первісне апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1,2 ,3 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 357 ЦПК України, апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 ЦПК.

Таким чином, законодавець передбачив процедуру, яка має передувати відкриттю апеляційного провадження у разі перевищення тридцятиденного строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції - апелянт має подати заяву про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з зазначенням поважності причин його пропуску.

У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

Доступ до суду як складова права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Принцип правової визначеності- загальний принцип права, який гарантує забезпечення легкості з`ясування змісту права і можливість скористатися цим правом у разі необхідності.

Принцип правової визначеності є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права. Про це у низці своїх рішень зазначає зокрема Європейський Суд з прав людини. У своїх рішеннях Конституційний Суд України також посилається на принцип правової визначеності, наголошуючи на тому, що він є необхідним компонентом принципу верховенства права.

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членами Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (справа Перетяка та Шереметьев проти України, заяви № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Судом встановлено, що рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області 04 вересня 2018 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Вперше, вказане судове рішення ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 оскаржили у жовтні 2018 року, тобто у відведений ст. 354 ЦПК України на це строк, проте через несплату судового збору апеляцйну скаргу було повернуто апелянтам.

05 лютого 2019 року ОСОБА_1 та її представник повторно звернулись до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 04 вересня 2018 року.

Таким чином, судове рішення було оскаржено після спливу 5 місяців з дня його ухвалення.

06 березня 2019 року ухвалою Львівського апеляційного суду апеляційна скарга ОСОБА_1 та її представника була залишена без руху, апелянту надано строк на усунення недоліків, а саме надати заяву про поновлення строків апеляційного оскарження з зазначенням поважних причин його пропуску та сплатити судовий збір у сумі 3 307,20 грн.

04 квітня 2019 року на виконання вимог ухвали апелянтами було подано повторно апеляційну скаргу у якій зазначено, що відповідно до ст. 3 ч. 2 п. 13 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір у даній справі не справляється .

09 квітня 2019 року ухвалою Львівського апеляційного суду апеляційна скарга ОСОБА_1 та її представника була повторно залишена без руху, апелянту надано строк на усунення недоліків, а саме надати заяву про поновлення строків апеляційного оскарження з зазначенням поважних причин його пропуску та сплатити судовий збір у сумі 3 307,20 грн.

24 квітня 2019 року на виконання вимог ухвали апелянтами було подано втретє апеляційну скаргу у якій зазначено, що апелянтами не було пропущено строк на апеляційне оскарження, оскільки суд має врахувати строк на первісне апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції , а також зазначили, що відповідно до ст. 3 ч. 2 п. 13 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір у даній справі не справляється .

Колегія суддів звертає увагу на те, що посилання ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на поважність, на їх думку, причин пропуску строку на апеляційне оскарження може бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження, однак для цього відповідно до ст. 127 ЦПК України необхідно обов`язково подати заяву про поновлення такого строку в якій вказати поважність причин пропуску.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 або її представник ОСОБА_2 заяви про поновлення строку на апеляційне провадження не подали.

Враховуючи те, що перед судом не було ініційовано питання про поновлення строків на апеляційне оскарження, тому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав відповідно до ч. 4 ст. 357 ЦПК України для відмови у відкритті апеляційного провадження.

Стосовно доводів касаційної скарги відносно того, що суд не врахував наявності пільг щодо сплати судового збору відповідно до п. 13 ч. 3 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 3 ч. 2 п. 13 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду.

Вказана пільга розповсюджується тільки на позовні вимоги предметом яких є шкода завдана спеціальним суб`єктом органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само органом дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду.

Таким чином, пільга щодо сплати судового збору визначена ст. 3 ч. 2 п. 13 ЗУ «Про судовий збір» на позовні вимоги щодо завдання шкоди фізичною особою фізичній особі не розповсюджується.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до фізичної особи , а предметом даного позову не є шкода, заподіяна ОСОБА_1 незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду.

Залишаючи апеляційну скаргу без руху, надаючи апелянту строк для сплати судового збору , апеляційний суд дійшов до правильного висновку про те, що посилання ОСОБА_1 на наявність у неї пільг стосовно сплати судового збору відповідно до ст. 3 ч. 2 п. 13 ЗУ «Про судовий збір» є безпідставними.

Окрім того, матеріали справи не містять клопотання ОСОБА_1 або її представника ОСОБА_2 щодо звільнення від сплати судового збору з інших підстав.

Висновки Верховного Суду за результатом розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд касаційної інстанції приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування немає .

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського апеляційного суду від 03 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. П. Штелик