Справа № 346/1214/20
Провадження № 2/346/1014/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі : судді Васильковського В.В.,

за участю секретаря Васильчук Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Коломиї в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Коломийський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа Банк АТ "Альфа-Банк" про зняття арешту з рухомого та нерухомого майна,-

В С Т А Н О В И В :

І. Стислий виклад позицій сторін.

23 березня 2020 року ОСОБА_1 , звернувшись до суду із даним позовом, посилається на те, що ним було оформлено кредитний договір №41 - 35.8/355 від 23.08.2007 року в Банку АТ «Укрсоцбанк». Весь кредит погашено. Крім цього 10.09.2019 року загальними Зборами акціонерів АТ «Альфа - Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєдання до АТ «Альфа - Банк». 15.10.2019 року відповідно до норм ЗУ «Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків» було затверджено передавальний акт, у відповідності до якого АТ «Альфа - Банк» у порядку правонаступннцтва набуло всіх прав за переданими йому активами (включаючи права за договором забезпечення, у тому числі поруки), а також набуло обов`язків боржника за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов`язаннями без необхідності внесення змін до відповідних договорів. У зв`язку з вищевикладеним АТ «Альфа - Банк» стало правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк». Через Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта мого нерухомого майна було з`ясовано, що постановою Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби було накладено арешт на все його майно та оголошено заборону на його відчуження на підставі виконавчого провадження. 05.03.2020 року звернувся з письмовою заявою до відповідача про зняття арешту з рухомого та нерухомого майна. З листа Коломийського міськрайонного відділу ДВС від 06.03.2020 р. № 12.16.14/25031/10, на дане звернення, встановлено що, згідно даних АСВП на виконанні перебувало виконавче провадження про стягнення з нього в користь ПАТ «Укрсоцбанку» - 1747З9,37 грн. боргу. Повідомлено, що згідно до п.2 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір стягується державним виконавцем з боржника у розмірі 10 відсотків суми стягнення та згідно ч.З ст.42 цього Закону з боржника стягуються витрати виконавчого провадження, розмір та види встановлюються Міністерством юстиції України. Згідно заяви стягувача від 04.03.2020 року виконавчий документ погашено в повному обсязі, однак ним не сплачено виконавчий збір в сумі 17473,93 грн. та витрат в сумі 229,04 грн. Враховуючи вищенаведене, немає підстав для звільнення з- під арешту його рухомого та нерухомого майна. Він не може погодитися з таким рішенням та у зв`язку з чим, керуючись частиною 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» звертається до суду з позовом про зняття арешту з майна та заборони на його відчуження, оскільки він погасив заборгованість у повному обсязі, виконавче провадження слід вважати завершеним. Тому просить суд ухвалити рішення яким зобов`язати зняти арешт із рухомого та нерухомого майна.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав письмову заяву з проханням розглядати справу без його та позивача участі, позов підтримав з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав письмову заяву з проханням справу розглядати без їх участі.

ІІ. Процесуальні дії у справі

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 27 березня 2020 року відкрито загальне позовне провадження по даній справі.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України.

ІІІ. Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що згідно листа Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) №12.16.14/25031/10 від 06.03.2020 року, який надійшов Копильціву В.М. вбачається, що згідно даних АСВП на виконання перебувало виконавче провадження про стягнення з Вас в користь ПАТ «Укрсоцбанку»- 174 739,37 грн. боргу. Згідно до заяви стягувача від 04.03.2020 року виконавчий документ погашено в повному обсязі, однак Вами не сплачено виконавчий збір в сумі 17 473, 93 грн. та витрат в сумі 229, 04 грн.(а.с. 6)

Згідно до копії довідки № 23343-23.1 від 04.03.2020 р. яка видан про те, що станом на 04 березня 2020 року в АТ «Альфа-Банк» (МФО 300346, ) заборгованість за укладеним на імя фізичної особи ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) Кредитним договором № 41-35.8/355 від 23.08.2007 р. відсутня (а.с. 7)

ІV. Норми права, якими регулюються правовідносини сторін.

Відповідно до п. 9 ч.1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Згідно ч.1 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до ч.2 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

За ч. 1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно з ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі, від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно із статтею 383 ЦПК України 2004 року сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст.. 447 ЦПК України (в редакції, яка діяла на момент подання позову) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

V.Оцінка суду

Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони підтверджуються, доходить висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

За змістом наведених положень Закону України «Про виконавче провадження» , в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку незавершеного виконавчого провадження або у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

За змістом статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» до суду з позовом про зняття арешту з майна може звернутись не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов`язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статтей 57, 58 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на момент вчинення процесуальної дії).

Відповідно до положень статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV і роз`яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 4 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» (з наступними змінами) особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Таким чином, за змістом наведених положень Закону, в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у двох випадках: 1) випадку незавершеного виконавчого провадження; 2) або у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

Таким чином, арешт майна, який не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України 2004 року.

Така правова позиція викладена в Постанові Верховного суду від 26.09.2019 року по справі № 607/3894/17, провадження № 61-34202св18.

Підставою обтяження майна позивача було виконавче провадження про стягнення з нього заборгованості у розмірі 174739,37 грн..

Звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач обґрунтував свої вимоги тим, що накладення арешту на майно порушує його права, як власника, захист якого передбачено статтею 41 Конституції України, статтями 319, 321, 391 ЦК України.

За змістом поданої позовної заяви судом встановлено, що між сторонами немає спору про право власності (користування) на майно, на яке накладено арешт і таке право позивача ніким не оспорюється.

В силу частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Оскаржувана арешт було накладено державним виконавцем правомірно, у відповідності до положень Закону України «Про виконавче провадження».

Виконавче провадження завершено. У відповідній постанові про закінчення виконавчого провадження, державний виконавець в силу припису ст.. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» повинен був зазначити про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Якщо цього не було зроблено, сторона виконавчого провадження має право оскаржити відповідну бездіяльність державного виконавця за правилами розділу VII ЦПК України.

Однак, відповідно до ч.1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, крім випадків, зокрема нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження.

Як зазначено у листі начальника Коломийського МРВДВС від 06.03.2020 року, позивачем не сплачено виконавчий збір в сумі 17473,93 грн. та витрати в розмірі 229,04 грн.

Тому ОСОБА_1 повинен був би звернутися до суду з скаргою в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, а не з позовною заявою про зобов`язання зняти арешт.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, яка викладена в Постанові Верховного суду від 26.09.2019 року по справі № 607/3894/17, провадження № 61-34202св18.

На підставі наведеного,ст. ст. 39, 40, 56, 59 Закону України «Про виконавче провадження» , ст. ст. 258-259, 263-266 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Івано-Франківського Апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Васильковський В. В.