Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/7491/19
Номер провадження2/711/481/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Казидуб О. Г.

при секретарі Зайцевій О. І.

за участю позивача ОСОБА_1

адвоката позивача Луценко Л.М.

відповідачки ОСОБА_2

адвоката відповідача Нешенко О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільної сумісної власності подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в вересні 2019 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя, вказавши, що з 16.09.2006 року він перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Від шлюбу вони мають двох дітей: сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання яких він щомісячно сплачує аліменти, заборгованості по виплаті яких немає.

На даний час він з позивачкою не проживає однією сім`єю та ним подано до суду позов про розірвання шлюбу.

Під час спільного проживання в шлюбі він з відповідачкою нажив спільне майно, а саме: чотири кімнатну квартиру, загальною площею 81,8 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , яка була ними придбана як подружжям по договору купівлі-продажу від 14.10.2011 року по ціні 119499 грн. Вказана квартира була оформлена на відповідачку, оскільки він не думав, що колись буде з нею розлучатись.

На даний час відповідачка створила йому перешкоди у користуванні спільно нажитою квартирою, змінила в квартирі замки, хоч він є таким же власником житла, як і відповідачка.

Також в шлюбі ним з відповідачкою було нажито автомобіль Volkswagen Caddy д.н. НОМЕР_1 рік випуску 2006, білого кольору, дата реєстрації 13.07.2018 року, який також зареєстровано на відповідачку.

Він неодноразово звертався до відповідачки щодо мирного розподілу спільного майна, однак мирно вирішити дане питання неможливо, тому він звернувся з даним позовом до суду.

Згідно висновку експерта від 20.08.2019 року №41/19 буд. за результатами проведення експертного оціночно-будівельного дослідження, а саме: ринкова вартість чотирикімнатної житлової квартири АДРЕСА_1 загальною площею 81,8 кв.м. станом на дату проведення дослідження становить без (ПДВ) 781838 гривень.

Вартість автомобіля ним визначено з джерел інтернету, оскільки власником автомобіля є відповідачка.

На підставі викладеного просив визнати за ним право власності на Ѕ частину спільно нажитого в шлюбі з відповідачкою майна, а саме квартиру АДРЕСА_1 , також визнати за відповідачкою право власності на Ѕ частину вказаної квартири. Крім того просив визнати за ним право власності на автомобіль Volkswagen Caddy д.н. НОМЕР_1 та стягнути з нього на користь відповідачки Ѕ частину вартості вказаного автомобіля.

02 жовтня 2019 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання, відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов.

21.11.2019 року ОСОБА_2 подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 про поділ спільної сумісної власності подружжя вказуючи, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , від даного шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей. За час перебування в шлюбі ними було придбано спільне майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль Volkswagen Caddy д.н. НОМЕР_1 .

Вона не погоджується з позицією ОСОБА_1 та вважає, що суд в даному випадку повинен відійти від рівності часток та визнати за нею право власності на 60% квартири, а за ОСОБА_1 - на 40% виходячи з наступного.

За час спільного проживання в шлюбі ОСОБА_1 мав невеликий заробіток, оплату кредитного договору за придбану ними спірну квартиру здійснювала вона за рахунок свого заробітку, який був набагато вищим за заробіток чоловіка. За рішенням суду він сплачує аліменти у досить невеликому розмірі на утримання двох їхній неповнолітніх дітей, які проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Цих коштів недостатньо не тільки для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку, а й для елементарного матеріального мінімального утримання.

Крім того вона несе додаткові витрати на дітей, які викликані особливими обставинами, тобто розвитком дітей. На користь дочки ОСОБА_4 , вона з СК «Княжа» уклала договір медичного страхування дитини, що тягне за собою щомісячні платежі, які нею сплачуються регулярно. Також окрім дитячого садка дочка відвідує школу спортивного танцю «Крок вперед», а син навчаються в школі - клуб спортивних єдиноборств «Грізлі». За відвідування дітьми секцій вона щомісячно сплачує по 400 грн. за кожну дитину. Дочка також відвідує підготовчі курси до школи, які є необхідними та платними.

З урахуванням вище вказаного, вона вважає, що її частка при поділі квартири між нею та ОСОБА_1 може бути збільшена до 60%.

На підставі викладеного просила визнати за нею право власності на 60% квартири АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 - 40% вказаної квартири. А також визнати за нею право власності на автомобіль Volkswagen Caddy д.н. НОМЕР_1 зі стягненням на користь ОСОБА_1 з неї грошову компенсацію за належну позивачу Ѕ частину спірного автомобіля. Понесені нею судові витрати просила стягнути з відповідача.

Ухвалою від 26.11.2019 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільної сумісної власності подружжя об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Ухвалою суду від 26.11.2019 року закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Луценко Л.М. підтримали вимоги за первісним позовом та наполягали на їх задоволенні, вимоги ОСОБА_2 за зустрічним позовом не визнали в повному обсязі.

Також з позивач ОСОБА_1 зазначив ,що в дружини права на керування транспортним засобом є ,але досвіду керування не має та під час спроб керувати автомобілем 2 рази пошкодила автомобіль .

Відповідач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Нешенко О.Б. позов ОСОБА_1 не визнали, вимоги за зустрічним позовом підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні.

У відзиві на позовну заяву від 14.11.2019 року ОСОБА_2 вказувала, що позовні вимоги ОСОБА_1 можуть бути задоволені лише частково з врахуванням інтересів не лише позивача, а й і її, як відповідача.

ОСОБА_2 зазначала, що з 16.09.2006 року перебувала шлюбі з позивачем ОСОБА_1 , шлюб між ними розірвано рішенням суду від 07.10.2019 року. Вони мають двох неповнолітніх дітей, які проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Оскільки ОСОБА_1 добровільно не надавав матеріальної допомоги на утримання дітей, вона звернулась до суду та рішенням суду від 02.08.2019 року з ОСОБА_1 на її користь було стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 2000 грн. щомісячно.

Також, ОСОБА_2 вказувала, що 14.10.2011 року , в період шлюбу з позивачем, була придбана чотири кімнатна квартира АДРЕСА_1 . Вказана квартира була куплена за кошти, виручені від продажу іншого житла та за рахунок кредитних коштів, що сплачувалися нею банку, оскільки її заробіток завжди був вищим, ніж у позивача. Квартира була оформлена на її ім`я.

Також ними в 2018 році був придбаний автомобіль Volkswagen Caddy д.н. НОМЕР_1 , який було зареєстровано на її ім`я.

В зв`язку з припиненням сімейних стосунків в квартирі ОСОБА_1 не проживає, проте твердження позивача щодо створення йому перешкод в цьому не підтверджене жодним доказом.

ОСОБА_2 зазначала, що не отримувала від позивача пропозицій щодо вирішення питання по розподілу спільно нажитого майна.

Вона вважає, що відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України її частка може бути збільшена, оскільки разом з нею проживають їхні з позивачем двоє неповнолітніх дітей, на утримання яких позивач сплачує аліменти в мізерному розмірі і цих коштів недостатньо не тільки для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку, а й для елементарного матеріального мінімального утримання. З цих підстав, на її думку, її частка на квартиру може бути збільшена до 60%.

Зазначала, що позивачем зазначено вимогу про розподіл судових витрат, на її думку проведення експертної оцінки квартири, є марним, оскільки можна було визначити вартість даного майна у сертифікованого спеціаліста з оцінки майна за значно меншу суму.

Відносно автомобіля, ОСОБА_2 вказувала, що вказаний автомобіль зареєстрований на її ім`я, проте до цього часу ним користується сам позивач. Автомобіль знаходиться в повному його розпорядженні і вона не має можливості ним користуватись.

ОСОБА_2 погодилась з визначеною ціною спірного автомобіля в розмірі 118395 грн., а тому в проведенні експертної оцінки автомобіля немає потреби.

Крім того вважала, що вказаний автомобіль, враховуючи інтереси її та їхніх з позивачем дітей, має бути залишено у її власності, оскільки вона несе додаткові витрати на дітей, які викликані особливими обставинами, тобто розвитком дітей.

Позивач ніяк не аргументує чому автомобіль має бути залишено саме йому у власність. На її думку, враховуючи інтереси їхніх неповнолітніх дітей, автомобіль необхідний саме їм, а не позивачу.

На користь дочки ОСОБА_4 з СК «Княжа» нею укладено договір медичного страхування дитини, що тягне за собою щомісячну сплату платежів. Дочка окрім дитячого садка, відвідує школу спортивного танці «Крок вперед», а син навчається в школі, - клуб спортивних єдиноборств «Грізлі», де займається ММА .

За відвідування дітьми спортивних секцій, вона щомісячно сплачує по 400 грн. за кожну дитину. Крім того, дочка відвідує підготовчі курси до школи, що є також необхідними та платними.

Діти займаються у дитячих гуртках, що знаходяться в різних районах міста і доставити дитину своєчасно після відвідування ними школи та дитячого садка, коли у них обмаль часу, до місця розташування секції або гуртка при наявності автомобіля - це обов`язок її як матері.

Також автомобіль необхідний їй для доставки дітей до дитячої поліклініки в разі проходження обстежень у декількох лікарів вузького спеціального профілю під час обов`язкових медичних оглядів дітей.

Їй автомобіль необхідний для перевезення дітей в більшій мірі, ніж позивачу. А тому, вважає, що автомобіль може бути присуджений їй зі стягненням на користь ОСОБА_1 з неї грошової компенсації за належну позивачу Ѕ частину спірного автомобіля.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 16.09.2006 року уклали шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Кролевецького районного управління юстиції Сумської області, актовий запис № 105, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія НОМЕР_3 .

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.10.2019 року у справі №711/5454/19 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

ОСОБА_2 в період шлюбу з ОСОБА_1 , було придбано квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 16.11.2011 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки від 30.03.2015 року.

Сторони в судовому засіданні підтвердили, що кошти на купівлю квартири АДРЕСА_1 було отримано ОСОБА_2 шляхом укладення кредитного договору з ПАТ «ОТП Банк» №F00/5424/11 від 16.11.2011 року. В порядку забезпечення кредитного договору №F00/5424/11 від 16.11.2011 року між ОСОБА_2 та ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір іпотеки №F00/5424/11 від 16.11.2011 року, предметом якого була спірна квартира.

За ОСОБА_2 на праві власності також зареєстровано автомобіль Volkswagen Caddy, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4 .

ОСОБА_2 погодилась з вартістю автомобіля Volkswagen Caddy, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яку вказав ОСОБА_1 , в сумі 118395 грн. В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 ,зазначив ,що він згідний сплатити відповідачці компенсацію Ѕ вартості автомобіля,а відповідачка ОСОБА_2 зазначила ,що 40% вартості автомобіля та просили суд,як позивач так і відповідач просили виділити спірний автомобіль.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, - обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

За загальним правилом, при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.05.2019 року в справі №360/303/17-ц.

На підставі викладено, суд приходить до висновку, що квартира АДРЕСА_1 та автомобіль Volkswagen Caddy, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 придбані в шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_8 є спільним майном подружжя та підлягають розподілу між сторонами.

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно частини першої статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2019 року в справі № 464/7011/16-ц.

ОСОБА_1 в позовній заяві та ОСОБА_2 в зустрічному позові просили суд провести поділ спільного майна подружжя, а саме автомобіля Volkswagen Caddy, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , саме на підставі статті 364 ЦК України, тобто шляхом припинення права власності на спірне майно іншого з подружжя та присудження грошової компенсації за належну частку у спільному майні подружжя. Проте примусове припинення права власності можливе лише згідно зі статтею 365 ЦК України.

Частиною 2 ст. 365 ЦК України передбачено, що суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

В той же час суду не надано сторонами доказів внесення на депозитний рахунок суду коштів, що дорівнює вартості Ѕ частки автомобіля Volkswagen Caddy, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Згідно із частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї (частина друга статті 70 СК України).

Згідно з частиною третьою статті 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

ОСОБА_2 в зустрічному позові про поділ спільного майна подружжя просила суд відступити від засади рівності часток у майні подружжя, а саме щодо поділу квартири АДРЕСА_1 , відповідно до частини другої статті 70 СК України з тих підстав, що на її утриманні перебуває двоє їхніх з ОСОБА_1 неповнолітніх дітей, розмір аліментів, які сплачує ОСОБА_1 , на утримання дітей є мізерним та недостатнім для забезпечення нормального розвитку їхніх дітей.

Крім того ОСОБА_2 посилалась, як на підставу для відступу від рівності часток щодо розподілу спірної квартири, на те, що вона несе ряд додаткових витрат на утримання дітей, а саме сплачує кошти за відвідування дітьми гуртків, підготовчих курсів до школи та сплатою страхових щомісячних виплат відповідно до укладеного договору з СК «Княжа».

В той же час судом встановлено, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.08.2019 року в справі №711/3922/19 вирішено: «Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмір 1100 грн. щомісячно, дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 в твердій грошовій сумі в розмірі 900 грн. щомісячно (2000 грн. на двох дітей), починаючи з 01.07.2019 року і до досягнення дітьми повноліття.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.»

Рішення суду від 02.08.2019 року в справі №711/3922/19 набрало законної сили та не оскаржувало ся сторонами в апеляційному порядку.

Відомості про наявну заборгованість по сплаті ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей за рішенням суду від 02.08.2019 року в справі №711/3922/19 суду відсутня.

Згідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, - якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Суд звертає увагу, що ОСОБА_2 не позбавлена права звертатися до суду за захистом свого порушеного, не визнаного чи оспореного права/інтересу, свободи з відповідним позовом. Таким чином, відповідно до ст. 273 ЦПК України та ст. 192 СК України, ОСОБА_2 може змінити розмір стягнутих рішенням суду від 02.08.2019 року в справі №711/3922/19 аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Крім того ОСОБА_2 має право звернутись до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей на підставі ст. 185 ЦК України.

На підставі викладеного, суд не приймає до уваги доводи ОСОБА_2 викладені в зустрічній позовній заяві щодо відступу від рівності часток подружжя при розподілі квартири АДРЕСА_1 , оскільки проживання разом з нею двох неповнолітніх дітей, незначних розмір аліментів, що сплачуються за рішенням суду, та несення нею додаткових витрат на утримання дітей, відповідно до положень ст. 70 СК України не є підставою для відступу від засади рівності часток подружжя при поділі майна.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10.06.2019 року в справі №175/2802/17.

Інших обставин, які б давали підстави для відступу від рівності часток подружжя судом не встановлено.

Згідно пункту 30 Постанови №11 від 21.12.2007 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», - при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей. Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК).

Оскільки судом встановлено, що вказане вище майно придбано сторонами в період перебування в шлюбі та за спільні кошти подружжя, то і право спільної сумісної власності, на дане майно, мають обидві сторони в рівних частках, обставин для відступу від рівності часток судом не встановлено.

За таких обставин вимоги ОСОБА_2 викладені в зустрічному позові не підлягають до задоволення в повному обсязі.

Проте, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , щодо розподілу спільного майна подружжя та визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_1 та на автомобіль Volkswagen Caddy, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 в рівних частках, а саме по Ѕ частці вказаного майна за кожним.

За таких обставин суд приходить до висновку, що автомобіль Volkswagen Caddy, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 підлягає поділу як спільне майно подружжя шляхом виділення кожному з подружжя рівної частки даного майна, тобто шляхом визнання за кожним із подружжя права власності на Ѕ частку автомобіля Volkswagen Caddy, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Суд вважає за необхідне також виділити даний автомобіль позивачу ОСОБА_1 та припинити право власності на спірний автомобіль відповідачки ОСОБА_2 ,оскільки даним автомобілем користується ОСОБА_1 в той час як у відповідачки досвіду керування транспортним засобом не має. Також позивач згідний внести компенсацію за автомобіль 1/2 вартості. Тому з позивача ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за автомобіль 59197грн.50 коп.

Беручи до уваги презумпцію статусу майна, набутого подружжям за час перебування їх у шлюбі, в контексті спірних правовідносин даної справи, судом не встановлено обставин, які б спростували презумпцію того, що нерухоме майно не є об`єктом спільної сумісної власності сторін. За таких обставин, таке майно підлягає поділу між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України , інші судові витрати ,пов`язані з розглядом справи,покладаються : у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача;а в разі часткового задоволення позову - на обидві сторони ,пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено дві позовні вимоги - про розподіл квартири та автомобіля. Відповідно, до суду сплатив судовий збір за кожну із вимог, судовий збір в розмірі 1183грн.95 коп.:2=591,98грн.та7818грн. 38 коп.:2=3909,19 грн. (591,98+3909,19=4501,17) та витрати пов`язаних з оплатою вартості експертизи,щодо отримання висновку про вартість квартири) в розмірі 5000,00грн.(арк.спр.55) . Відповідно, судові витрати підлягають до стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 в розмірі 7001грн. 17 коп.).

Також необхідно стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 192грн.10коп.(384грн.20коп:2 =192грн.10коп.)

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 6, 10, 60, 88,141, 208, 209, 212-215, 223 ЦПК України, ст.ст. 57, 60, 69, 70, 105 СК України, ст. 368 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити.

Визнати право власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 вартістю 781838,00 грн.

Виділити та визнати и право власності за ОСОБА_1 на 1/2 автомобільVolkswagen Caddy д.н НОМЕР_1 рік випуску 2006 року білого кольору,дата реєстрації 13.072018 року номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 вартістю 4500 доларів США,що еквівалентно 118395, грн.

Визнати право власності за ОСОБА_2 на 1/2 автомобільVolkswagen Caddy д.н НОМЕР_1 рік випуску 2006 року білого кольору,дата реєстрації 13.072018 року номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 вартістю 4500 доларів США,що еквівалентно 118395,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за автомобіль 59197грн.50 коп.

В зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільної сумісної власності подружжя - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 7001грн.17 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 192грн.10коп.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом 30 днів. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 24.02.2020 року (з врахуванням вихідних днів).

Головуючий: О. Г. Казидуб