Справа № 135/1115/18
Провадження № 2/135/84/20
РІШЕННЯ

іменем України

30.01.2020 м. Ладижин Вінницька область

Ладижинський міський суд Вінницької області

у складі: головуючої судді Волошиної Т.В.,

за участі секретаря судових засідань Басараб О.Д.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Виклад позиції позивача та відповідача.

07.05.2018 ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики грошей від 13.05.2014 у розмірі 3 000 доларів США під п`ять відсотків на місяць.

В обґрунтування заявлених позовних вимог послався на те, що ОСОБА_4 взяв у борг в ОСОБА_1 3 000 доларів США з урахуванням сплати п`яти відсотків щомісяця, що стверджується власноручно написаною розпискою від 13 травня 2014 року. Кошти отримано ОСОБА_4 для власних потреб.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_4 помер, грошові кошти, що були запозичені не повернув.

Позивач направив претензію про повернення коштів, в якій встановив термін погашення до 10.01.2018, однак відповідач ОСОБА_3 після смерті свого чоловіка відмовляється повертати кошти.

З метою отримання належних позивачу грошових коштів, 12.01.2018 він подав у встановленому порядку до приватного нотаріуса Гайсинського районного нотаріального округу Вінницької області претензію кредитора до спадкоємців боржника про повернення боргу.

Відповідно до частини 2 статті 1281 ЦК України вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

26.03.2019 на виконання ухвали без руху подав позовну заяву в новій редакції, в якій просив звернути стягнення на майно та грошові кошти отримані спадкоємцем ОСОБА_3 від спадкодавця на момент проведення розрахунку заборгованості (07.05.2018) у розмірі 3 000 доларів США, що еквівалентно 78 916 грн 50 коп. та процентів у сумі 7 200 доларів США, що еквівалентно 189 399 грн 60 коп. в рахунок погашення боргу ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 на свою користь 3 000 доларів США, що еквівалентно 78 916 грн 50 коп. в рахунок погашення боргу ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі розписки від 13.05.2014.

Стягнути з ОСОБА_3 на свою користь відсотки у сумі 7 200 доларів США, що еквівалентно 189 399 грн 60 коп. в рахунок погашення боргу ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі розписки від 13.05.2014.

24.05.2019 відповідно до ч.2,3 ст. 49 ЦПК України ОСОБА_1 подав заяву про уточнення (збільшення) позовних вимог, в якій сума боргу збільшилась до 5 316 788 грн, що еквівалентно 201 830.00 доларів США.

У зв`язку із викладеним, позивач просить звернути стягнення на майно та грошові кошти отримані спадкоємцем ОСОБА_3 від спадкодавця на момент проведення розрахунку заборгованості (24.05.2019) у розмірі 3 000 доларів США, що еквівалентно 79 028 грн 74 коп. та процентів у сумі 9 025 доларів США 56 центів, що еквівалентно 237 759 грн 54 коп. в рахунок погашення боргу ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 на свою користь 3 000 доларів США, що еквівалентно 79 028 грн 74 коп. в рахунок погашення боргу ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі розписки від 13.05.2014.

Стягнути з ОСОБА_3 на свою користь відсотки у сумі 9 025 доларів США 56 центів, що еквівалентно 237 759 грн 54 коп. в рахунок погашення боргу ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі розписки від 13.05.2014.

Стягнути з ОСОБА_3 на свою користь кошти в сумі 5 000 тис. грн за 5 000 тис. цегли.

Відповідач ОСОБА_3 подала відзив на уточнену позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі, посилаючись на те, що дійсно ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_4 і нею у шестимісячний строк було подано до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті чоловіка. Дані обставини нею не оспорюються.

Однак, факт отримання в борг 3 000 доларів США спадкодавцем ОСОБА_4 у ОСОБА_1 відповідачем не визнається. Вважає, що зазначені позовні вимоги є безпідставними, оскільки вона будь-яких коштів у борг від позивача не отримувала, обставини за якими складалася розписка від 13.05.2014 їй не відомі. За життя чоловік не повідомляв їй про факт існування позики в сумі 3 000 доларів США перед позивачем ОСОБА_1 . Поряд з чим зазначає, що на розписці, підпис посвідчується печаткою ФОП ОСОБА_4 , з чого на її думку, можна припустити, що у разі, якщо позика здійснювалась, то на суб`єкт підприємницької діяльності і тому повернення позики (якщо така була) має здійснюватися за рахунок майна ФОП. Також зазначає, що в розписці зазначається, що ФОП ОСОБА_4 взяв в борг: цифрами «3» прописом незрозуміле слово далі, доларів. Із зазначеного припускає, що ФОП ОСОБА_4 взяв в борг 3 долари, однак грошові кошти якої країни були позичковими із розписки не зрозуміло. Поряд з чим зазначає, що ФОП ОСОБА_4 взяв на себе зобов`язання не повернути кошти, які він взяв у борг, а по першій вимозі передати цеглу 5 000 тис. шт. Враховуючи зазначене, вважає, що сторони оформляючи розписку уклали не договір позики, а договір постачання цегли, а тому грошові кошти «3 долари» не є позикою, а відповідач не має статусу позичальника та існуючі правовідносини за своєю природою не є позиковими.

ІІ. Позиція сторін.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з мотивів викладених в позовній заяві. Поряд з цим додатково пояснив, що попередньо у 2012 році він вже позичав кошти ОСОБА_4 у сумі 8 000 доларів США, проте останній їх не повернув, будь-якої розписки про отримання у борг цих коштів сторони не писали. 13.05.2014 ОСОБА_4 знову попросив позивача позичити йому 3 000 доларів США. При цьому обіцяв оформити до кінця 2014 року земельні ділянки розміром 10 соток та побудувати на них житлові будинки для себе та нього. Окрім того, обіцяв повернути попередній борг у сумі 8 000 доларів США. Враховуючи зазначене, він погодився і позичив йому 3 000 доларів США, які сторони оформили розпискою. Розписку ОСОБА_4 писав власноручно на капоті свого автомобіля. Також в рахунок підтвердження написання ним цієї розписки він запропонував поставити свою печатку. Також зазначив, що цегла, яка зазначена у розписці йому особисто була не потрібна, проте вона слугувала гарантією, що ОСОБА_4 побудує будинок. Реальна можливість побудувати житловий будинок у нього була, оскільки у його власності був цегельний завод. Йому не відомо, чи були вчинені якісь дії по виділенню земельної ділянки та початку робіт по будівництву, оскільки він цими питаннями не цікавився. А пізніше ОСОБА_4 помер. Водночас зазначив, що 3 000 доларів США він позичив ОСОБА_4 для вирішення питань з будівництвом. Також зазначив, що перелік спадкового майна, яке отримала у спадщину ОСОБА_3 після смерті чоловіка та його вартість йому невідомі, у зв`язку з чим доказів на підтвердження вказаних обставин надати суду не може.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. При цьому додатково пояснила, що її чоловік ОСОБА_4 за життя будував квартири, він викупив приміщення в м. Гайсині і реконструював його на квартири. Люди вносили кошти і після завершення будівництва цим людям квартири продавав. В останні роки життя ми знали, що в нього є борги, тому попросили написати список кому він винен гроші. Він написав список 01.02.2017. Коли чоловік помер вона почала переглядати ці списки, але ОСОБА_1 там не було. Навіть в розмовах ні вона, ні діти ніколи не чули, щоб він брав у ОСОБА_1 3000 доларів США. Тому їй нічого не відомо про отримання у борг її чоловіком зазначених коштів у ОСОБА_1 .

Представник відповідача ОСОБА_2 . в судовому засіданні позовні вимоги також не визнала з підстав зазначених позивачем у відзиві на позовну заяву та пояснила, що сторона відповідача не заперечує того факту, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 і відповідач ОСОБА_3 є єдиним спадкоємцем, оскільки інші спадкоємці відмовилися від прийняття спадщини на користь ОСОБА_3 . Проте, повністю заперечує той факт, що у ОСОБА_4 був борг саме як позика у розмірі 3 000 доларів США перед ОСОБА_1 , оскільки зміст розписки, яка є в матеріалах справи є нечіткий та не конкретизований. Зокрема, у розписці не чітко зазначено для ідентифікації особу, яка бере кошти, а також того хто дає кошти. Також викликає сумніви сума боргу. Не зрозуміло написано слово доларів, не зазначено доларів якої країни. Поряд з чим вказала на те, що чисельники пишуться або цифрами або буквами, якщо цифрами то може бути в дужках розшифровка буквами це є правила правопису. Букви дописуються тільки для порядкових чисельників через дефіс, в даному випадку написано 3 та щось дописано. Також в даній розписці відсутня будь-яка інформація, що ОСОБА_4 взяв на себе зобов`язання повернути кошти. В розписці вказано, що він зобов`язується надати 5 тис. (можна припустити) цегли. Якби тут було написано 5 млн шт. як стверджує позивач, повинно бути зазначено цифрами 5 млн і в дужках словами 5 млн штук. Вважає, що зі змісту розписки видно, що надати 5 тисяч цегли, а не 5 мільйонів цегли. Таким чином, виходячи зі змісту розписки вважає, фактично це договір купівлі продажу цегли, але ніяк не договір позики. З розписки також вбачається, що вона засвідчена печаткою підприємця. Тому можна допустити, що ці зобов`язання брались фізичною особою на підприємстві і можливо у документах приватного підприємця є підтвердження виконання цього. Водночас, зазначила, що зі слів позивача в судовому засіданні вбачається, що ОСОБА_1 передав кошти для оформлення земельної ділянки і надалі будівництва житлового будинку. Тому це ще раз підтверджує, що це не був договір позики, а є договором купівлі продажу або будь-який інший договір у зв`язку з підприємницькою діяльністю ОСОБА_4 .

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що відповідно до розписки від 13.05.2014 ОСОБА_4 взяв у борг 3 (три тисячі доларів) під 5 % місячних і зобов`язався дати 5 000 тис. шт. цегли по першій вимозі, оскільки позичив кошти, натомість нічого не віддав (а.с.7).

Оригінал розписки знаходився у позивача та був наданий до суду в обґрунтування позовних вимог.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Гайсинським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 28.07.2017 (а.с.188).

ОСОБА_3 є дружиною померлого позичальника, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , виданим Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 18.04.2014 (а.с.196).

Як вбачається із матеріалів спадкої справи №175/2017 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 (дочка померлого), ОСОБА_6 (дочка померлого) та ОСОБА_7 (син померлого) відмовилися від належної їм частки спадщини після смерті батька ОСОБА_4 на користь своєї матері ОСОБА_3 (а.с.186, 187).

Згідно з заявами ОСОБА_3 від 14.05.2018, від 20.08.2018, від 08.02.2019 остання прийняла спадщину після померлого чоловіка ОСОБА_4 (а.с. 192, 198, 200) та отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 197); квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 199); гараж, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 201); гараж, що розташований за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 202); гараж, що розташований за адресою: АДРЕСА_5 (а.с. 203); гараж, що розташований за адресою: АДРЕСА_6 (а.с. 204).

Позивач ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_3 (дружини померлого) з вимогою про повернення коштів, в якій встановив термін погашення до 10.01.2018.

12.01.2018 ОСОБА_1 подав до приватного нотаріуса Гайсинського районного нотаріального округу Вінницької області претензію кредитора до спадкоємців боржника про повернення боргу (а.с. 191).

IV.Оцінка суду

Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з частиною першою статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця. У такому разі спадкоємець, що прийняв спадщину, буде вважатись таким, що відмовився від спадщини у передбаченому законом порядку.

Таким чином з урахуванням того, що діти померлого відмовились від прийняття спадщини судом встановлено, що дружина ОСОБА_3 не відмовлялися від прийняття спадщини після померлого чоловіка ОСОБА_4 , більш того звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а тому вона є особою, яка прийняла спадщину після смерті свого чоловіка.

Відповідно до положень статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

Отже, у спадкоємця (ів) виникає зобов`язання задовольнити вимоги кредитора лише в межах майна, одержаного у спадщину.

У такому разі, суди мають з`ясувати обставини того, хто із спадкоємців прийняв спадщину, належність спадкодавцю на момент смерті будь-якого рухомого чи нерухомого майна, його вартість; дотримання кредитором визначеного у законі строку пред`явлення вимог до спадкоємців.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 жовтня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 638/3334/16-ц.

З огляду на наведене вище та враховуючи приписи статті 1282 ЦК України позивачем ОСОБА_1 не було зазначено у позовній заяві та не надано суду належних та допустимих доказів вартості спадкового майна, одержаного у спадщину відповідачем ОСОБА_3 , у зв`язку з чим суд позбавлений можливості з`ясувати, в яких межах вартості спадкового майна, одержаного у спадщину виник обов`язок спадкоємця ОСОБА_3 перед позикодавцем (кредитором) спадкодавця.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, матеріали справи не містять будь-яких доказів щодо вартості спадкового майна, в той час, як згідно зі ст. 1282 ЦК України за невиконаними борговими зобов`язаннями спадкоємці відповідають в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 464/3790/16-ц.

Відповідно до розписки від 13.05.2014 ОСОБА_4 взяв у борг ОСОБА_1 3 (три тисячі доларів) під 5% місячних і обіцяв надати ОСОБА_1 5 000 тис. шт. цегли по першій вимозі, так як позичив кошти, але натомість нічого не віддав.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 вказував, що ОСОБА_4 позичив грошові кошти у сумі 3 000 доларів США, які зобов`язався повернути, а також повернути 5 000 000 (п`ять мільйонів) цегли по першій його вимозі.

Відповідач, у свою чергу, категорично заперечує факт позики коштів і мотивує складання цієї розписки з метою оформлення надалі земельної ділянки і будівництва житлового будинку, що пов`язано із підприємницькою діяльністю ОСОБА_4 .

Такі доводи відповідача підтверджуються змістом вказаної розписки, із якої не вбачається, що ОСОБА_4 є позичальником, який отримав 13.05.2014 грошові кошти з умовою їх повернення у визначений строк.

З`ясовуючи юридичну природу вказаного документу, суд виходить з того, що із цієї розписки не вбачається факт отримання відповідачем в борг від позивача певної грошової суми з метою повернути зазначені кошти.

Отже, зміст розписки не містить даних про отримання ОСОБА_4 в борг від позивача грошових коштів з метою їх повернення, не містить даних про укладення та умови договору позики, отже, тому не є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей з метою їх повернення.

За таких обставин, на думку суду, зазначена розписка не є підтвердженням укладення між сторонами договору позики як реальної односторонньої оплатної угоди на зазначених позивачем умовах.

Таким чином, твердження позивача про те, що ОСОБА_4 отримав в борг за договором позики у позивача грошові кошти в розмірі 3 000 доларів США, і саме тому повинен їх повернути є такими, що суперечать вимогам ст.ст. 1046-1050 ЦК України та фактичним обставинам справи та є припущеннями, на яких відповідно до ст. 60 ЦПК України не може ґрунтуватися рішення суду.

Враховуючи зазначене вище, суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів укладення між сторонами 13.05.2014 договору позики, за умовами якого ОСОБА_4 взяв у ОСОБА_1 у борг (тобто з обов`язком повернути) 3 000 доларів США у певний строк. При цьому, суд не вбачає, що надана позивачем розписка є доказом укладення між сторонами договору позики на певних умовах, оскільки не вбачається, що ОСОБА_4 є позичальником, який отримав 13.05.2014 грошові кошти з умовою їх повернення у визначений строк.

З огляду на викладене вище, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача процентів в сумі 9 025 доларів США 56 центів, що еквівалентно 237 759 грн 54 коп. в рахунок погашення боргу ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі розписки від 13.05.2014.

Що стосується позовної вимоги про стягнення із позивача ОСОБА_3 5 000 000 (п`ять мільйонів) цегли на користь позивача задоволенню також не підлягає, оскільки згідно зі змістом розписки ОСОБА_4 зобов`язався надати цеглу, а не сплатити за неї кошти, тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими.

Також не ґрунтуються на вимогах закону вимоги щодо звернення стягнення на майно та грошові кошти отримані спадкоємцем ОСОБА_3 від спадкодавця на момент проведення розрахунку заборгованості (24.05.2019) у розмірі 3 000 доларів США, що еквівалентно 79 028 грн 74 коп. та процентів у сумі 9 025 доларів США 56 центів, що еквівалентно 237 759 грн 54 коп. в рахунок погашення боргу ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки дані вимоги є фактично вимогами про забезпечення позову, що не заперечував в судовому засіданні і сам позивач. Дані вимоги неодноразово вирішувались судом під час розгляду справи.

Керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 141, 258-259, 263 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики - відмовити

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Ладижинський міський суд Вінницької області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (ч.4 ст.268 ЦПК України).

Суддя