Справа №557/1169/17
Провадження №2/557/18/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2020 року смт.Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Пацка Д.В.

секретар судових засідань - Гуменюк Н.П.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Рудика В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Гоща в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, Гощанської районної державної адміністрації, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог - Бабинська сільська рада Гощанського району, про визнання недійсним та скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання права власності, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, Гощанської районної державної адміністрації про скасування державного акта на право власності на землю, визнання права власності на земельну ділянку.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що у 15.06.2017 вона оформила право власності на земельну ділянку і отримала державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-РВ №025210 загальною площею 2.67 га. Виготовляючи технічну документацію на земельну ділянку з`ясувалось, що дійсні розміри земельної ділянки є меншими за розміри вказані в державному акті, фактичний розмір земельної ділянки становить 2,31 га, а в державному акті 2,67 га. У зв`язку з розбіжностями виготовити нову технічну документацію на вказану земельну ділянку не можливо.

Так як видача дубліката чи внесення виправлень до державного акта чинним законодавством не передбачено, позивач просить суд скасувати державний акт на право приватної власності на землю серія: ІІ-РВ №025210 виданий 16.06.2017 та визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 2,31 га.

Позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити.

Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, Гощанської районної державної адміністрації та третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог - Бабинська сільська рада Гощанського району, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явилися.

Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд, в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне.

22.03.2001 р. ОСОБА_1 на підставі рішення Бабинської сільської ради Гощанського району від 09.02.2011 р. було видано Державний акт серії ІІ-РВ №025210 на земельну ділянку 2,67 га, згідно із яким, було передано у приватну власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно із повідомленням ТзОВ «Земля-Плюс» №03 від 26.01.2017 при розробленні технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в масиві 5 ділянка № 1 та масиву 25 , встановлено, що фактична площа ділянки становить 2,14 га та 0,17 га, а згідно Державного акта серії ІІ-РВ №025210 2,50 га та 0,17 га, при цьому фактичні лінійні розміри ділянки не відповідають Державному акту.

Частина 1ст. 55 Конституції України, передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Враховуючи ту обставину, що спірні правовідносини виникли до 01 січня 2002 року, суд застосовує норми Земельного Кодексу України 1990 року, в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно із ст. 22 ЗК України( в ред. 1990 року), право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

За змістом ст.ст. 23, ЗЗ Конституції України (в редакції 1990 року із відповідними змінами), право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними радами народних депутатів.

Згідно із ст.30 ЗК України (в редакції 1990 року із відповідними змінами), при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

Згідно із змістом ст.44 ЗК України ( в ред. 1990 року із відповідними змінами), порушені права власників земельних ділянок і землекористувачів підлягають поновленню.

Згідно із ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Відповідно до п. п. 8, 9ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 9 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про державний земельний кадастр» встановлено, що державна реєстрація земельних ділянок, які передаються у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснюється з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки до 1 січня 2013 року.

Реєстрація державних актів на право власності здійснюється у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.

Відповідно абзацу 2 п. 7 Постанови Пленуму ВСУ від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно із ч. 3ст.152ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК України).

За змістом правової позиції, викладеної у справі № 6-319цс15 ВСУ, судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.

Оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1ст. 153 ЗК України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно із ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності.

За приписами статті 89 ЦПК України,суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У судовому засіданні достовірно встановлено, що позивачу, на підставі рішення Ради народних депутатів було виданий Державний акт на право приватної власності на землю.

Враховуючи, що видача дубліката державного акта, чи внесення виправлень в нього чинним законодавством не передбачена, виникла ситуація за якої позивач позбавлений можливості зареєструвати своє право власності на вказану земельну ділянку в порядку, передбаченому чинним законодавством.

За таких обставин, суд вважає позовну заяву в даній частині доведеною і такою, що підлягає задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість.

Щодо вимог позивача зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області видати позивачу Державний акт на право власності на землю, суд роз`яснює, що наразі законодавством передбачений спеціальний порядок отримання фізичними особами правовстановлюючого документу на землю.

Суд не може замінити собою органи державної влади чи органи місцевого самоврядування при здійсненні ними їх повноважень, а тому суд відмовляє позивачеві у задоволенні вказаних вимог у даній частині. Тому, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Керуючись ст. ст. 81, 141, 247, 258, 264-265, 268, 273, 293, 294 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , - задовольнити частково.

Визнати недійсним та скасувати Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-РВ № 025210, виданий Бабинською сільською радою народних депутатів 22.03.2001 року - а саме на земельну ділянку загальною площею 2,67 га на території Бабинської сільської ради Гощанського району Рівненської області і призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виданий на ім`я ОСОБА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку загальною площею 2,31 га на території Бабинської сільської ради Гощанського району Рівненської області і призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в масиві 5 (рілля) ділянка № 1 та масиві 25 (пасовище).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга подається в порядку, визначеному п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення виготовлено 12.02.2020 року.

Суддя Д.В. Пацко