Справа № 219/2658/20
Провадження № 2/219/1788/2020
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

25 червня 2020 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі головуючого судді Любчика О.В., за участі секретаря Єлісеєвої С.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут за правилами спрощеного позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі: 46797,85 грн. - витрати за кредитним договором № 45-14/247 від 12.05.2008 року; 116,48 грн. - витрати за договорами страхування № -17 від 12.06.2008 та № 517 від 12.06.2018 року; 1000,00 грн. - витрати за зняття обтяження з нерухомого майна; 1982,05 грн. - витрати за утримання будинку та прибудинкової території; 1410,47 грн. витрати за газопостачання; 290,43 грн. витрати за вивіз сміття; 2155,32 грн. - витрати за послуги з теплопостачання, а також судовий збір в сумі 840,80 грн.

Позовна заява обґрунтована тим, що сторони з 12.11.2002 по 12.06.2013 перебували у зареєстрованому шлюбі, проживали разом та вели спільний бюджет. Позивач для сімейних потреб за договором кредиту № 45-14/247 від 12.05.2008 придбав квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , співвласником якої є відповідач. У період з 29.11.2016 по 01.11.2018 позивач особисто сплачував кредит за власні кошти та достроково погасив його. Крім того, позивачем особисто за власні кошти сплачувались страхові внески за договорами страхування нерухомого майна № -17 від 12.06.2008 та № 517 від 12.06.2018, а також, кошти за зняття обтяжень нерухомого майна та комунальні послуги. 12.06.2013 року між сторонами фактично припинені сімейно-шлюбні відносини та 27.11.2013 року за рішенням суду шлюб розірвано. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20.11.2013 року визнано квартиру АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та виділено у власність за кожним по 1/2 частини даної квартири, рішення набуло законної сили. Оскільки, відповідач є співвласником вищевказаної квартири, тому позивач вважає, що вона повинна компенсувати позивачу половину витрат за вказану вище квартиру, у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з дійсним позовом.

В судове засідання позивач, будучи належним чином повідомленим, не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, не заперечує проти заочного рішення суду.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, була належним чином повідомленою про час, дату та місце розгляду справи.

Приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення, суд відповідно до ст. 280 ЦПК України, ухвалив проводити заочний розгляд справи.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.11.2002 року, який розірвано рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27.11.2013 року (а.с.8).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 20.06.2008 року ОСОБА_1 купив у ОСОБА_3 квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12-13), за кредитні кошти, що підтверджується копією договору кредиту № 45-14/247 від 20.05.2008 укладеного між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 (а.с.14-20).

За договорами страхування № -17 від 12.06.2008 та № 517 від 12.06.2018 року (страхування нерухомого майна, яке перебуває в іпотеці) позивачем сплачено страхові платежі у розмірі 232,96 грн. (а.с.52-58).

В забезпечення виконання позивачем зобов`язань за договором кредиту № 45-14/247 від 12.05.2008 між ОСОБА_1 та АКБ «Укрсоцбанк» було укладено іпотечний договір № 1 від 12.06.2008 року, за яким відповідач передав банку спірну квартиру в іпотеку (а.с.65-70).

З повідомлення АТ «Укрсоцбанк» № 10.1-186/37 від 14.11.2018 вбачається, що ОСОБА_1 за кредитним договором № 45-14/247 від 12.06.2008 виконав у повному обсязі зобов`язання перед АТ «Укрсоцбанк» (а.с.59), що підтверджується квитанціями про внесення ОСОБА_1 платежів за договором кредиту № 45-14/247 від 20.05.2008 року (а.с.27-51).

Згідно рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20.11.2013 року квартиру АДРЕСА_2 визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Квартиру АДРЕСА_2 залишино в спільній сумісній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виділивши у власність ОСОБА_1 1/2 частину даної квартири та у власність ОСОБА_2 1/2 частину даної квартири; визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 ; визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 (а.с.9-11), ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 20.01.2014 року рішення залишено без змін.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 214042001 від 25.06.2020, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить по Ѕ частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.126-128).

Крім того, на утримання спільного майна позивачем сплачено послуги з утримання багатоквартирного будинку ПП «Наш будинок Плюс» у розмірі 1982, 05 грн. за період з 15 травня 2017 по 06 жовтня 2018 року, послуги з газопостачання ПАТ «Донецькоблгаз» у розмірі 1410, 47 грн. за період з 14 грудня 2016 по 29 жовтня 2018 року; послуги з вивозу сміття ТОВ «Умвельт Бахмут» у період з 21 червня 2017 року по 14 листопада 2018 року у розмірі 290,43 грн.; послуги з теплопостачання ТОВ «Бахмут Енергія» за період з 15 грудня 2016 року по 18 червня 2018 року у розмірі 2155,32 грн. (а.с.72-88).

Позивач звертався до відповідача з вимогою щодо компенсації половини витрат пов`язаних з придбанням та утриманням квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.89-92).

Відповідно до рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 30.03.2017 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнута сума у розмірі 29 812,81 грн. в рахунок компенсації понесених витрат за договором кредиту № 5-14/247 від 20.05.2008 року, укладеним на придбання спільної житлової квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 12.06.2013 року по 28.11.2016 року (а.с.130-134).

Згідно ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, за загальним правилом, майно, придбане подружжям за кредитні кошти, є спільною власністю чоловіка та дружини.

Крім того, ст. 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч. 4 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно роз`яснення Пленуму Верховного Суду України в п. п. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Як визначено у ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до ст. 151 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Проаналізувавши законодавство, яким врегульовані спірні правовідносини, дослідивши докази, надані в обґрунтування позовних вимог та враховуючи, що квартира АДРЕСА_2 є спільною сумісною власністю сторін, яка придбана за кредитні кошти, отримані під час перебування сторін у шлюбі, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 46797,85 грн. витрати за кредитним договором № 45-14/247 від 12.05.2008 року, 116,48 грн. - витрати за договорами страхування № -17 від 12.06.2008 та № 517 від 12.06.2018 року, 1000,00 грн. - витрати за зняття обтяження з нерухомого майна, 991,02 грн. - витрати за утримання будинку та прибудинкової території, 1077,66 грн. - витрати за послуги з теплопостачання.

Що стосується позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_2 в рахунок компенсації понесених позивачем витрат за комунальні послуги, а саме: 1410,47 грн. за послуги газопостачання, 290, 43 грн. за вивіз сміття, в цій частині позовних вимог суд відмовляє, оскільки відповідно до довідки Бахмутської міської ради № 1494 від 31.03.2020, позивач з 28.03.2015 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.103), а тому не є отримувачем вказаних комунальних послуг.

Враховуючи викладене суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені останнім витрати на оплату судового збору, пропорційно задоволеним позовним вимогам, в розмірі 798, 33 грн.

Керуючись ст.ст. 61, 65, 70 СК України, ст. 360 ЦК України, 151 ЖК Української РСР, ст.ст. 10, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , іпн НОМЕР_1 , до ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , іпн, серія та номер паспорту не відомо, про стягнення грошових коштів, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 46797 (сорок шість тисяч сімсот дев`яносто сім) грн. 85 коп. витрати за кредитним договором № 45-14/247 від 12.05.2008 року, 116 (сто шістнадцять) грн. 48 коп. витрати за договорами страхування № -17 від 12.06.2008 та № 517 від 12.06.2018 року, 1000 (одна тисяча) грн. витрати за зняття обтяження з нерухомого майна, 991 (дев`ятсот дев`яносто одна) грн. 02 коп. витрати за утримання будинку та прибудинкової території, 1077 (одна тисяча сімдесят сім) грн. 66 коп. витрати за послуги з теплопостачання, а всього 49 983 (сорок дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят три) грн. 01 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 798 (сімсот дев`яносто вісім) грн. 33 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Роз`яснити учасникам справи, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення складено 01 липня 2020 року.

Суддя О.В.Любчик