ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року

м. Харків

справа № 641/9220/18

провадження № 22-ц/818/651/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

секретаря Кучер Ю.Ю.,

Учасники справи:

Позивач: керівник Харківської місцевої прокуратури №5 в інтересах держави в особі Харківської міської ради,

Відповідач: ОСОБА_1 ,

Третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Харківській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом керівника Харківської місцевої прокуратури №5 в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, про стягнення шкоди, завданої внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2019 року, ухвалене суддею Курганниковою О.А.,

в с т а н о в и в :

У грудні 2018 року керівник Харківської місцевої прокуратури №5 в інтересах держави в особі Харківської міської ради звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради у відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки - 198 077 грн 66 коп.

Позов мотивований тим, що ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.07.2018 у справі № 641/13185/14-к ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.ч. 1, 3 ст. 197-1 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності, ухвала набрала законної сили 02.08.2018 року. Під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 , працюючи головою ОК «ГБК «Харків-1», починаючи з червня 2013 року по теперішній час не маючи відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу у власність або надання у користування (оренду) земельної ділянки та за відсутності будь-якого правочину щодо неї, самовільно зайняв та використовував під організацію автомобільної стоянки та гаражного кооперативу (ОК «ГБК «Харків-1») земельну ділянку загальною площею 0,4192 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 дав розпорядження на огородження даної земельної ділянки та здійснення її охорони, організував розміщення транспортних засобів на її території. Крім того, ОСОБА_1 , діючи як голова ОК «ГБК «Харків-1», в порушення вимог Земельного кодексу України, Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» №30328-УІ від 17.02.2011, усвідомлюючи про відсутність в нього прав на володіння користування чи розпорядження земельною ділянкою та на її забудову, без додержання містобудівних умов та обтяжень, розроблення, погодження та затвердження у встановленому порядку проектної документації, а також без здійснення державного контролю за дотриманням державних будівельних норм на вказаній самовільно зайнятій земельній ділянці ( АДРЕСА_1 ) організував будівництво гаражних боксів, огорожі та будівлю охорони гаражного кооперативу. Розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки ОК «ГБК «Харків-1» по АДРЕСА_1 складає станом на 18.01.2017 року - 198 077,68 грн.

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 17 жовтня 2019 року позов керівника Харківської місцевої прокуратури №5 в інтересах держави в особі Харківської міської ради - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь територіальної громади в особі Харківської міської ради матеріальну шкоду у розмірі 198 077 грн 66 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1 980 грн 77 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що преюдиційним судовим рішенням встановлено факт вчинення ОСОБА_1 злочину, унаслідок якого державі в особі Харківської міської ради завдано збитків. Отже, вказаний факт доказуванню не підлягає, а тому є правові підстави для відшкодування відповідачем завданої шкоди. Розмір збитків позивачем доведено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального і процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції не врахував недоведеність його вини за самовільне зайняття земельної ділянки. Питання щодо організації та будівництва приватних гаражних боксів можуть вирішуватися загальними зборами членів гаражного кооперативу, а не одноособово його головою. Статутом не передбачена повна матеріальна відповідальність за будь-які порушення в діяльності гаражно-будівельного кооперативу. Гаражні бокси, розташовані на спірній земельній ділянці належать на праві приватної власності фізичним особам, які будувалися за їх власні кошти, відповідно до рішень Московського районного суду м. Харкова від 06.12.12 та господарського суду Харківської області від 09.08.12. Позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки виявлені на думку позивача порушення відбулись ще у червні 2014 року. У позивача відсутні підстави для представництва інтересів держави в особі Харківської міської ради, оскільки Харківська міська рада може самостійно звертатися із вказаним позовом. Позов пред`явлено до ОСОБА_1 , як до голови гаражно-будівельного кооперативу, тому спір відноситься до юрисдикції господарського суду.

Керівником місцевої прокуратури до апеляційного суду надано відзив, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивований тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційна скарга не спростовує фактичних обставин, що були встановлені під час розгляду справи.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Суб`єктами права на землі комунальної власності згідно зі статтею 80 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від того, зареєстрована земельна ділянка за територіальною громадою, чи ні.

Статтями 125, 126 ЗК України передбачено, що право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Статтею 206 ЗК України визначено, що використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.

Частиною четвертою статті 2 Закону України «Про плату за землю» передбачено, що за земельні ділянки, надані в оренду, справляється орендна плата.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Судом встановлено, що ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.07. 18 у справі № 641/13185/14-к ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.ч. 1, 3 ст. 197-1 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності. Ухвала набрала законної сили 02.08.2018 року. Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 закрито на підставі ст. 49 КК України, за клопотанням обвинуваченого про закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строку притягнення до кримінальної відповідальності.

Зі змісту ухвали вбачається, що відповідач завдав державі в особі Харківської міської ради матеріальну шкоду у розмірі 88 887,72 грн. При цьому позивач просить стягнути з відповідача майнову шкоду на підставі ст. 1166 ЦК України в сумі 198 077, 68 грн.

Згідно зі ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина перша статті 1166 ЦК України встановлює, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. А згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Отже, відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок. До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, провадження № 14-77цс18.

Судовим розглядом встановлено, що гаражні бокси, які розташовані на земельній ділянці не належать на праві власності відповідачу, а є власністю членів кооперативу. Як пояснив відповідач в суді апеляційної інстанції він користується лише одним гаражем.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена ухвала суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Аналізуючи зміст цієї норми права, колегія суддів, не оспорюючи чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, вважає, що збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки підлягають стягненню на підставі ст. 1212 ЦК України і не може вважатися шкодою, яка підлягає стягненню на підставі ст. 1166 ЦК України.

Отже, оскільки позов заявлено з підстав заподіяння шкоди, позов задоволенню не підлягає.

Суд першої інстанції помилково вважав доведеним факт заподіяння шкоди особисто відповідачем за умов наявності інших власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці.

Що стосується доводів апеляційної скарги про застосування позовної давності, то колегія суддів погоджується з тим, що прокурор звернувся з пропуском строку позовної давності (а.с. 51).

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Так, кримінальне провадження порушене 15.07.2014, тоді як з позовом прокурор звернувся 17.12.2018 після спливу трьох років. В позовній заяві прокурор зазначав, що з цивільним позовом у кримінальній справі не звертався.

Але, враховуючи, що підстав для задоволення позову по суті немає, колегія суддів не застосовує позовну давність.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю/або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 13, 89, 351, 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2019 року - скасувати і ухвалити нове. В задоволенні позову - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду в порядку ст.389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 24 лютого 2020 року