Справа № 196/965/19
№ провадження 2/196/63/2020
19 лютого 2020 року смт Царичанка
Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої - судді Гудим О.М.
за участю секретаря - Шевченко Т.І.
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт.Царичанка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування,
ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування.
В обґрунтування позовних вимог вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік - ОСОБА_4 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане виконкомом Китайгородської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області 16.10.2006 року), який на день смерті постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 .
Після смерті ОСОБА_4 залишилося спадкове майно, а саме:
- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
У встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини вона спадщину прийняла, подавши до деражвного нотаріуса заяву про прийняття спадщини.
Звернувшись до державного нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, постановою нотаріуса від 16 липня 2019 року їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю в неї всіх необхідних документів, що посвідчують право власності на спадкове майно.
Вони з чоловіком придбали вказаний житловий будинок у колгоспі ім.Петровського 06.01.1991 року за договором купівлі-продажу, посвідченого секретарем Китайгородської сільської ради та завірений печаткою та відповідно до ст.227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) зареєстрований у виконавчому комітеті Китайгородської сільської ради за №6.
Таким чином, на час укладення догвоору купівлі-продажу 06.01.1991 року вимоги законодавства щодо нотаріального посвідчення договору були дотримані.
Оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом вона не має можливості отримати, а тому була вимушена звернутися до суду.
Враховуючи вищевикладене та посилаючись на норми ст.ст.1216, 1258, 1261, 1268 ЦК України, прохає суд визнати за не право власності на вищевказане спадкове майно.
Позивач ОСОБА_1 в підготовче засідання не з`явилася, надіславши до суду заяви про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає повністю та прохає їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в підготовче засідання не з`явилася. До суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає повністю та не заперечує проти їх задоволення.
Відповідач ОСОБА_3 в підготовче засідання не з`явилася. До суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає повністю та не заперечує проти їх задоволення.
Суд, перевіривши матеріали справи, вивчивши всі надані по справі докази, даючи їм оцінку у їх сукупності, враховуючи визнання позовних вимог відповідачами, вважає, що позов підлягає задоволенню за слідуючих підстав.
Згідно ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).
Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
За правилами ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Нормами ч.4 ст.206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
В даному випадку у підготовчому судовому засіданні відповідно до норм ч.1 ст.81 ЦПК України встановлено наступне.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача - ОСОБА_4 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане виконкомом Китайгородської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області 16.10.2006 року), який на день смерті постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 .
Після смерті ОСОБА_4 залишилося спадкове майно, а саме:
- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11).
У встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини позивач спадщину прийняла, подавши до деражвного нотаріуса заяву про прийняття спадщини.
Позивач, звернувшись до державного нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, отримала постанову нотаріуса від 16 липня 2019 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю в неї всіх необхідних документів, що посвідчують право власності на спадкове майно.
Позивач з чоловіком ОСОБА_4 придбали спірний житловий будинок у колгоспі ім.Петровського 06.01.1991 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого секретарем Китайгородської сільської ради та завірений печаткою та відповідно до ст.227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) зареєстрований у виконавчому комітеті Китайгородської сільської ради за №6 (а.с.11).
Відповідно до ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.
Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Веллі Девелопментс ЛТД» та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.
Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).
Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Відповідачами заявлені позовні вимоги визнані у повному обсязі, тобто визнані всі ті обставини, на які позивач посилається на обґрунтування заявлених позовних вимог.
Отже, проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, з урахуванням принципу юридичної визначеності та підстав відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для винесення судового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК визначено, що у разі … визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд … в рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач ОСОБА_1 в позовній заяві вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача судового збору, сплаченого при поданні позову, чи про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, не заявляла, тому судовий збір слід залишити за позивачем.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.141, 142, 206, 258, 259, 263-265, 268, 354, п.п.15 п.15 ч.1 Перехідних положень Розділ ХІІІ ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування, задовольнити в повному обсязі.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженкою с.Дружелюбівка Добровеличківського району Кіровоградської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Судовий збір залишити за позивачем.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.

У відповідності до п.п.15.5 п.15 ч.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто через Царичанський районний суд Дніпропетровської області.

Головуюча: О.М.ГУДИМ