КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2020 року м. Київ

Справа №369/7545/20

Апеляційне провадження №22-ц/824/12595/2020

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області постановлену під головуванням судді Дубас Т.В., 18 серпня 2020 року у м. Києві, у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольга Вікторівна, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Гальченко Іван Павлович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В

В червні 2020 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просила визнати виконавчий напис №1330 від 25 січня 2016 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 серпня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольга Вікторівна, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Гальченко Іван Павлович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - повернуто позивачеві.

Ухвала суду мотивована тим, що позивач не виконала вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху та не усунула недоліки в повному обсязі.

Не погодилась із зазначеним судовим рішенням позивач, її представником подано апеляційну скаргу, так як вважає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права. Позивач вказує на те, що на виконання ухвали суду від 24 червня 2020 року про залишення її позовної заяви без руху, нею було сплачено судовий збір в розмірі 840,80 грн двома платежами, а саме 20 липня 2020 року нею було подано до суду заяву про забезпечення позову де було оплачено судовий збір в розмірі 420,40 грн та судовий збір в розмірі 420,40 грн було оплачено 12 серпня 2020 року на виконання ухвали суду від 24 червня 2020 року. Також вказує на те, що до позовної заяви нею було долучено три примірники позовної заяви з додатками, і від канцелярії суду не надходив акт в якому зазначалося б про відсутність вказаних примірників, а тому вимогу суду про надання копій позовної заяви вважає необґрунтованою. Однак, 12 серпня 2020 року нею було надано суду копії позовної заяви з додатками, які були належним чином завірені. Крім того вказує на те, що суд першої інстанції не мав права повертати позовну заяву позивачу, оскільки процесуальні строки по ній закінчуються через п`ять днів, як вказано в ухвалі 24 червня 2020 року, а 31 серпня 2020 року, оскільки з 12 березня 2020 року по 31 серпня 2020 року в Україні було запроваджено карантин.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. А відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом встановлено, що в червні 2020 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просила визнати виконавчий напис №1330 від 25 січня 2016 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню залишено без руху у зв`язку її невідповідністю вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України. А саме зазначено, що позивачу відповідно до вимог ст. 95 ЦПК України слід підтвердити відповідність копій письмових доказів оригіналами, які знаходяться у неї, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення та надати копії позовної заяви з доданими до неї документами відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, а також сплатити судовий збір за вимоги немайнового характеру в розмірі 840,80 грн та надати оригінал платіжного документа до суду /а.с. 13-15/.

12 серпня 2020 року на виконання ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2020 року представником позивача до суду першої інстанції подано клопотання про усунення недоліків, в якій представник позивача вказує на те, що 20 липня 2020 року до суду було подано заяву про забезпечення позову де було оплачено судовий збір в розмірі 420,40 грн, та надає квитанцію про сплату судового збору в розмірі 420,40 грн. Щодо вимоги про надання копії позовної заяви з додатками, то представник позивача вказує на те, що до позовної заяви нею було долучено три примірники позовної заяви з додатками, які були завірені належним чином, і від канцелярії суду не надходив акт в якому зазначалося б про відсутність вказаних примірників, а тому вимогу суду про надання копій позовної заяви вважає необґрунтованою /а.с. 16-19/.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 серпня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольга Вікторівна, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Гальченко Іван Павлович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - повернуто позивачеві.

Ухвала суду мотивована тим, що позивач не виконала вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху та не усунула недоліки в повному обсязі

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам справи та нормам процесуального законодавства, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людини при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

За правилом ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ЦПК України, суддя, отримавши позовну заяву, перевіряє дотримання позивачем вимог статей 175 і 177 ЦПК України щодо форми та змісту позовної заяви.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Статтею 175 ЦПК України встановлено ряд вимог, яким повинна відповідати позовна заява.

Зокрема, згідно з п. 8 ч.3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ч.2 ст.4 вказаного Закону за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 175, 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст.ст. 175, 177 ЦПК України, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З матеріалів справи вбачається, що представником позивача на усунення недоліків позовної заяви було надано квитанцію про сплату судового збору від 20 липня 2020 року №23934 в розмірі 420,40 грн, та квитанцію про сплату судового збору від 12 серпня 2020 року № 3719 в розмірі 420,40 грн.

Однак, квитанція про сплату судового збору від 20 липня 2020 року №23934 була подана позивачем разом із заявою про забезпечення позову, тобто вказана сума судового збору була сплачена позивачем саме за подання заяви про забезпечення позову відповідно до вимог п. 4) ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», а не за подання позовної заяви. А тому вимоги ухвали суду від 24 червня 2020 року про сплату судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру в розмірі 840,80 грн виконані позивачем частково, а саме позивачем сплачений судовий збір в розмірі 420,40 грн, що підтверджується квитанцією про сплату судового збору від 12 серпня 2020 року № 3719.

Що ж стосується усунення недоліків позовної заяви в частині надання копії позовної заяви з доданими до неї документами відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі та підтвердження відповідності копій письмових доказів оригіналами, які знаходяться у позивача, її підписом із зазначенням дати такого засвідчення, то вказані вимоги ухвали суду від 24 червня 2020 року позивачем не виконані, оскільки копії позовної заяви з додатками до суду не надані, а до позову були додані копії письмових доказів не засвідчені підписом позивача у відповідності до вимог ст. 95 ЦПК України. Разом з цим, в заяві про усунення недоліків в цій частині, представник позивача лише вказала на те, що вказану вимогу суду вважає необґрунтованою.

Посилання представника позивача на те, що суд першої інстанції не мав права повертати позовну заяву позивачу, оскільки процесуальні строки по ній закінчуються не через п`ять днів, як вказано в ухвалі 24 червня 2020 року, а 31 серпня 2020 року, оскільки з 12 березня 2020 року по 31 серпня 2020 року в Україні було запроваджено карантин, колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), яким розділ ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України доповнено пунктом 3, за змістом якого строки, визначені в тому числі ст.ст. 185, 357 цього Кодексу продовжуються на строк дії такого карантину.

11 березня 2020 року постановою Кабінету Міністрів України №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу (COVID-19)» через спалах у світі коронавірусу з 12 березня до 03 квітня 2020 року в Україні було введено карантин, який продовжено до 24 квітня 2020 року згідно постанови Кабінету Міністрів України від 02 квітня 2020 року №255, а в подальшому - до 11 травня 2020 року згідно постанови Кабінету Міністрів України від 22 квітня 2020 року №291 та до 22 травня 2020 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04 травня 2020 року №343, а також до 22 червня 2020 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року №392, до 31 липня 2020 року згідно постанови Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року №500, до 31 серпня 2020 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року №641.

Законом України від 18 червня 2020 року, який набрав чинності 17 липня 2020 року, № 731-ІХ пункт 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України викладено в новій редакції.

Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України від 18 червня 2020 року № 731-ІХ, які набрали чинності 17 липня 2020 року, передбачено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом, тобто такі процесуальні строки закінчуються 07 серпня 2020 року. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач протягом цього 20-денного строку з клопотання про продовження строків визначених ухвалою суду від 24 червня 2020 року до суду не звертався, а тому процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчились через 20 днів після набрання чинності цим Законом, тобто 07 серпня 2020 року. Позивач звернувся до суду із заявою про усунення недоліків 12 серпня 2020 року, тобто після закінчення обмежень стосовно процесуальних строків, які були встановлені карантином.

З урахуванням вищевикладеного, наведені стороною позивача доводи не дають підстав для скасування ухвали суду першої інстанції. Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства, а тому ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 серпня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук