КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/732/19
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2279/2020
Головуючий у суді першої інстанції: Арапіна Н.Є.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,

при секретарі - Хоменко І.О.,

розглянувши в судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація як Орган опіки та піклування про визначення місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визначення місця проживання дитини, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 23 вересня 2016 року розірвано.

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначила, що позивач з дитиною проживають у орендованій квартирі, нею створені для дитини необхідні та достатні умови проживання, звичне середовище, у якому ОСОБА_4 почувається впевнено та комфортно.

Також зазначила, що останні півроку відповідач чинить психологічний тиск на позивача, робить життя матері та сина нестерпним.

Вказала на те, що ОСОБА_2 працює у Польщі, до України приїжджає періодично.

У зв`язку із викладеним, просила суд визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - ОСОБА_3 .

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2019 року позов задоволено.

Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_3 , за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати зі сплати судового збору у розмірі 768 грн. 40коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, з 25 квітня 2009 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 23 вересня 2016 року розірвано.

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 22).

Згідно акту обстеження умов проживання дитини, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , умови проживання задовільні, в квартирі чисто, прибрано, наявні всі необхідні меблі та побутова техніка (а.с. 15).

З довідки ТОВ «Епіцентр К» від 5 вересня 2018 року вбачається, що ОСОБА_3 з 2 березня 2015 року по теперішній час працює на посаді асистента директора направлення «Покриття для підлоги, плитка» (а.с 16).

З довідки ТОВ «Епіцентр К» № 32/3 від 22 березня 2019 року вбачається, що доходи позивача за період з вересня 2018 року по лютий 2019 року складають 136 645,96 грн. (а.с. 106).

Також з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, який міститься в матеріалах справи, вбачається, що станом на 28 грудня 2018 року заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів становить 11693,80 грн. (а.с. 17).

Згідно висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної державної адміністрації в місті Києві про визначення місця проживання дитини № 103/3649/41/3 від 1 квітня 2019 року, комісія вважає за доцільне визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_3 (а.с. 130).

Відповідно до статті 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

За частиною 1 та 2 статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За частинами 2 та 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За статтею 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до статті 161 СК України, у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має постійну роботу, піклується про стан здоров`я дитини, її фізичний та духовний розвиток.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження наявності спору щодо місця проживання дитини, оскільки факт звернення до суду з даним позовом та наявність апеляційної скарги підтверджують існування спору між батьками про місце проживання дитини.

Також колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що висновок Органу опіки та піклування складено без бесіди з батьком, що ОСОБА_2 взагалі не було повідомлено, оскільки зазначений висновок про визначення місця проживання є чинним та у встановленому законом порядку відповідачем не оскаржений.

Також колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції не враховано, що позивач має хронічне психічне захворювання та що стан її здоров`я може зашкодити проживанню дитини з матір`ю, оскільки, як вбачається з наданих медичних документів ОСОБА_3 , позивач проходила лікування у І МКЛ м. Полтава з 2 по 17 березня 2000 року з діагнозом хронічний інфекційно-алергічний арахноенцефаліт, станом на 21 жовтня 2019 року за висновком лікаря неврологічно здорова, з медичної довідки про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів від 30 грудня 2019 року вбачається, що на час огляду ознак психічних розладів не виявлено.

Як вбачається з довідок КМПД № 3, ПОПД, ОСОБА_3 на обліку у лікаря-псіхіатра не перебуває.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визначення місця проживання дитини з матір`ю з огляду на наступне.

Законодавство України, яке регулює сімейні відносини визначає, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом.

Відповідно до частин 2, 8, 9, 10 статті 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів.

За статтями 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою ВР від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

У статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції «Про захист прав людина і основоположних свобод» передбачено, що кожна особа, яка законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на вільне пересування та свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно із законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей.

Як вбачається з матеріалів справи, на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, позивач і малолітній ОСОБА_4 проживають у квартирі АДРЕСА_2 , яка належить позивачу, умови проживання добрі, створені умови для проживання та виховання дитини (а.с. 237).

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 374, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 19 лютого 2020 року.

Головуючий

Судді