Провадження № 22-ц/802/1040/20 Категорія: 83 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

з участю секретаря судового засідання - Губарик К. А.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника третьої особи - Білової В. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Другий відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про звільнення майна з-під арешту за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 вересня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Другий відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про звільнення майна з-під арешту.

Позовні вимоги мотивував тим, що 14 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк Надра» (далі - ВАТ «Банк Надра») та ОСОБА_3 було укладено договір № 41 - ЖК, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 156 440,62 доларів США зі сплатою відсотків 13,79 % річних, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування ним.

14 квітня 2008 року в якості забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором було укладено договір іпотеки, згідно умов якого він передав в іпотеку банку таке нерухоме майно: житловий будинок загальною площею 131,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, площею 0,1146 га, кадастровий номер :03:001:4138, що розташована в с. Струмівка Луцького району Волинської області. Цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Позивач також зазначав, що 30 квітня 2020 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн» (далі - ТОВ «Преміум Лігал Колекшн») було укладено договір № GL3N217215_ПВ про відступлення права вимоги, згідно умов якого ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» набуло право вимоги до боржника ОСОБА_3 за вищевказаним кредитним договором та договором іпотеки.

Вказував, що 18 травня 2020 року між ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» та ОСОБА_2 було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором №41-ЖК від 14 квітня 2008 року, який був укладений між ВАТ «Банк Надра» та ОСОБА_3 19 травня 2020 року між ним та ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» було укладено також договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, згідно умов якого до нього перейшло право іпотеки. Наразі він є іпотекодержателем нерухомого майна, а саме: житлового будинку загальною площею 131,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки, площею 0,1146 га, кадастровий номер :03:001:4138, що розташована в с. Струмівка Луцького району Волинської області. Цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Проте, на все нерухоме майно відповідача ОСОБА_3 , в тому числі на вищевказане, було накладено арешт постановою головного державного виконавця Другого ВДВС Луцького МУЮ від 18 серпня 2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Позивач також зазначав, що він має пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку майно. Зважаючи на ту обставину, що накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, то цим арештом порушується його право, як іпотекодержателя, адже належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше накладення арешту. Через наявність арешту на іпотечному майні він не може реалізувати своє право на задоволення своїх вимог за рахунок реалізації предмета іпотеки.

Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_2 просив суд звільнити з-під арешту житловий будинок загальною площею 131,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,1146 га, кадастровий номер :03:001:4138, що розташована в с. Струмівка Луцького району Волинської області, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, які належать на праві власності ОСОБА_3 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 вересня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 , покликаючись на неправильну оцінку судом зібраних доказів та невідповідність висновків суду обставинам справи, просив оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що права позивача ОСОБА_2 як іпотекодержателя спірного майна, не пов`язані ані з правом власності на майно, ані з правом володіння ним, а тому враховуючи те, що останній не навів жодних правових підстав для зняття арешту зі спірного майна, накладеного постановою державного виконавця, вважав, що підстави для звільнення майна з-під арешту відсутні.

Такий висновок суду є правильний.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 квітня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та відповідачем ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №41-ЖК, згідно умов якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 156 440,62 доларів США в порядку та на умовах, визначених договором за програмою «Нове житло» (а.с.13-15).

Для забезпечення виконання позичальником зобов`язань за вказаним кредитним договором між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4 14 квітня 2008 року було укладено договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно: житловий будинок загальною площею 131,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельна ділянка площею 0,1146 га, кадастровий номер :03:001:4138, що розташована в с. Струмівка Луцького району Волинської області. Цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с.16-17). На підставі договору іпотеки 14 квітня 2008 року до Державного реєстру іпотек було внесено запис про обтяження.

Судом також встановлено, що 18 травня 2020 року між ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» та позивачем ОСОБА_2 було укладено договір відступлення права вимоги № 2В, згідно умов якого ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» відступило шляхом продажу ОСОБА_2 право вимоги до позичальника та поручителя, зазначених у додатку № 1 до цього договору. Згідно з додатком № 1 до договору відступлення прав вимоги ОСОБА_2 набув право вимоги за кредитним договором № 41-ЖК від 14 квітня 2008 року, укладеним між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 . Розмір права вимоги становить 399 609,90 доларів США (а.с.21-22,23).

19 травня 2020 року між ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» та позивачем ОСОБА_2 було укладено договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, згідно умов якого первісний іпотекодержатель передав, а новий іпотекодержатель прийняв всі права іпотекодержателя за договором іпотеки, що був укладений між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 , в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 за кредитним договором №41-ЖК від 14 квітня 2008 року, іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 131,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,1146 га, кадастровий номер :03:001:4138, що розташована в с. Струмівка Луцького району Волинської області, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с.24-25).

На підставі вищевказаного договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки позивач ОСОБА_2 здійснив державну реєстрацію обтяження нерухомого майна іпотекою.

Постановою головного державного виконавця Другого ВДВС Луцького МУЮ від 18 серпня 2014 року при примусовому виконанні виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованості, накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_3 , окрім двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.28).

Наявність арешту нерухомого майна ОСОБА_3 підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, як слідує з матеріалів справи, згадане іпотечне майно, іпотекодержателем якого наразі є позивач ОСОБА_2 , перебуває під арештом.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_2 свої вимоги обґрунтовував тим, що у зв`язку з накладенням арешту на іпотечне майно, порушуються його права як іпотекодержателя, оскільки відповідач ОСОБА_3 не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором та не виконує рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 лютого 2011 року.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

У відповідності до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України).

Згідно із ст. 9 Закону України «Про іпотеку» в редакції на час виникнення спірних правовідносин іпотекодержатель не є ні власником іпотечного майна, ні його володільцем. Право володіння та користування іпотечним майном належить іпотекодавцю.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» в редакції на час виникнення спірних правовідносин, у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом у черговості їх державної реєстрації.

Відповідно до правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11, у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні, саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Право на накладення арешту на майно та заборону на його відчуження при виконанні виконавчих проваджень наявне у державного виконавця відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції на час виникнення спірних правовідносин, арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції на час виникнення спірних правовідносин.

Реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом. За рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються утримання, передбачені ст. 43 цього Закону, після чого кошти використовуються для задоволення вимог заставодержателя. У разі якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» (ч. ч. 5, 6, 8 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції на час виникнення спірних правовідносин.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 44 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції на час виникнення спірних правовідносин передбачено, що у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна

Права іпотекодержателя при наявності обтяжень спірного майна задовольняються не шляхом звільнення цього майна з-під арешту, а пріоритетом задоволення його вимог.

При цьому, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

Аналізуючи вищенаведене, можна дійти висновку, що відповідачем у справі про зняття арешту з майна, крім інших осіб, обов`язково має бути особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, оскільки можливим задоволенням позову у такій справі буде вирішено питання про права і обов`язки цієї особи щодо спірного майна.

Як встановлено судом першої інстанції, арешт на спірне майно накладався в інтересах стягувача ПАТ КБ «Надра», проте відомостей про заміну стягувача у виконавчому провадженні позивач ОСОБА_2 не надав та не пред`явив позовних вимог до ПАТ КБ «Надра», як до особи, в інтересах якої накладено арешт на спірне майно. Клопотання про залучення ПАТ КБ «Надра» до участі у справі в порядку ст. 51 ЦПК України позивач не заявляв.

З огляду на наведене, суд правильно вважав, що права позивача ОСОБА_2 як іпотекодержателя спірного майна, не пов`язані ані з правом власності на майно, ані з правом володіння ним, а тому дійшов правильного висновку, що підстави для звільнення спірного майна з-під арешту відсутні.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, на думку колегії суддів, позивач всупереч ст. 81 ЦПК України, не довів та не надав належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, що внаслідок накладення арешту на іпотечне майно, порушуються його права як іпотекодержателя, на що він посилалася як на підставу своїх позовних вимог, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність заявленого ОСОБА_2 позову та обґрунтовано відмовив у його задоволенні.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 про помилковість висновків суду та незаконність ухваленого рішення колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування оскаржуваного ним рішення, а є власним суб`єктивним тлумаченням норм матеріального права та обставин справи, яким суд дав зазначену вище правову оцінку і не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 вересня 2020 року в даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: