КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коцюрби О.П.

суддів: Болотова Є.В., Іванченка М.М.,

при секретарі - Гордієнко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор груп» на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 грудня 2019 року у справі за заявою представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Вотінцева Єгора Геннадійовича про забезпечення позову до подачі позовної заяви, заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Право та гроші», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор груп», Товариство з обмеженою відповідальністю «Траєкторія», -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Вотінцева Є.Г., звернувся у Києво-Святошинський районний суд Київської області із заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви.

В обґрунтування заяви, посилався на те, що 03 жовтня 2017 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Фактор Груп» (далі - ТОВ «ФК «Фактор Груп») та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № КД-Ф75.

Також, 03 жовтня 2017 року між ТОВ «ФК «Фактор Груп» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки. Предметом іпотеки за даним договором є квартира АДРЕСА_1 .

Для забезпечення вказаного кредитного договору, 03 жовтня 2017 року між ОСОБА_1 , ТОВ «ФК «Фактор Груп» та ТОВ «Траєкторія» укладено тристоронній договір поруки, відповідно до умов якого ТОВ «Траєкторія» виступило поручителем за кредитними зобов`язаннями.

Вказував, що 15 жовтня 2019 року між ТОВ «ЮК «Право та гроші» та ТОВ ФК «Фактор груп» було укладено договір поруки № 15/10-п як забезпечення Договору фінансового кредитування № КД-Ф75, що був укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Фактор груп» 03 жовтня 2017 року та на даний час ТОВ ЮК «Право та гроші» є новим кредитором за кредитними зобов`язаннями ОСОБА_1 .

В листопаді 2019 року він отримав вимогу від ТОВ ЮК «Право та гроші» про сплату грошових коштів у розмірі 627 107 грн.95 коп. заборгованості за Договором фінансового кредитування № КД-Ф75.

На думку заявника, такі дії юридичних компаній, є неправомірними та такими, що спрямовані на незаконне заволодіння належної йому квартири АДРЕСА_1 .

Вказав, що він має намір подати позов про визнання вищезазначених правочинів недійсними, зокрема про визнання недійсним договору поруки № 15/10-п від 15 жовтня 2019 року, про визнання недійсним пунктів договору іпотеки та кредитного договору, оскільки він не порушував жодних пунктів вищезазначених договорів, а при їх укладанні його було введено в оману.

Також зазначив, що відповідачі можуть розпорядитись спірним майном. Продаж, передача в іпотеку чи в оренду спірної квартири унеможливить поновлення оспорюваних прав позивача .

Посилаючись на вказані обставини, заявник просив суд накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві власності.

Заборонити ТОВ «ФК «Фактор груп», або буд-яким особам відступати права вимоги за кредитним договором № КД-Ф75 від 03 жовтня 2017 року, та договором іпотеки від 03 жовтня 2017 року, а також вчиняти дії щодо звернення стягнення на предмет іпотеки від 03 жовтня 2017 року.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 грудня 2019 року заяву про забезпечення позову задоволено.

В якості забезпечення позову накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_1 .

Заборонено ТОВ «ФК «Фактор груп» або будь-яким особам відступати права вимоги за кредитним договором № КД-Ф75 від 03 жовтня 2017 року, та договором іпотеки від 03 жовтня 2017 року, а також вчиняти дії щодо звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 03 жовтня 2017 року.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ТОВ «ФК «Фактор груп» оскаржило її в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просило ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 грудня 2019 року скасувати та відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Апелянт вказав, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову не містить достатніх та переконливих обставин, а також заявником не надано достатніх та допустимих доказів, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до порушення прав чи інтересів заявника, а тому на його думку Києво-Святошинський районний суд Київської області прийшов до помилкового висновку про необхідність вдиття заходів забезпечення позову.

Посилався також на те, що застосовані заходи забезпечення позову є неспівмірними із заявленими позовними вимогами.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Фактор груп» на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 грудня 2019 року, ОСОБА_1 зазначив, що не погоджується з доводами, викладеними в апеляційній скарзі, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, такими, що не підлягають задоволенню.

В суді апеляційної інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Вотінцев Є.Г. проти доводів апеляційної скарги заперечив, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 грудня 2019 року залишити без змін.

Інші учасники справи були своєчасно повідомлені про дату, час та місце розгляду справи за адресами, які були зазначені в матеріалах справи відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України, однак, у судове засідання не з`явились, про причини своєї неявки суду не повідомили.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог заяви про забезпечення позову і апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга ТОВ «ФК «Фактор груп» підлягає частковому задоволенню, а ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 грудня 2019 року в частині заборони ТОВ «ФК «Фактор груп» або будь-яким особам відступати права вимоги за кредитним договором № КД-Ф75 від 03 жовтня 2017 року, та договором іпотеки від 03 жовтня 2017 року, а також вчиняти дії щодо звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 03 жовтня 2017 року скасуванню з прийняттям у цій частині постанови про відмову ОСОБА_1 у задоволенні цих вимог, а в решті залишенню без змін з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Приписами п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування (п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9).

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Статтею 13 Конвенції визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Судом встановлено, що 03 жовтня 2017 року між ТОВ «ФК «Фактор Груп» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № КД-Ф75 (а.с. 4-6).

Також, 03 жовтня 2017 року між ТОВ «ФК «Фактор Груп» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки (а.с. 7-8).

Предметом іпотеки за вказаним договором є квартира АДРЕСА_1 .

ТОВ ЮК «Право та гроші», 25 жовтня 2019 року направило ОСОБА_1 вимогу про сплату заборгованості за Договором фінансового кредитування № КД-Ф75 у розмірі 627 107 грн. 95 коп. (а.с. 11).

У вказаній вимозі зазначено, що ТОВ ЮК «Право та гроші» є новим іпотекодержателем за договором іпотеки від 03 жовтня 2017 року, укладеного між ТОВ «ФК «Фактор Груп» та ОСОБА_1 .

Також зазначено. що у випадку невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором № КД-Ф75 від 03 жовтня 2017 року іпотеко держатель змушений буде задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Отже, між сторонами виник спір, зокрема, щодо предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1 .

За таких обставин, заявником обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист його порушеного права та поновлення порушених прав та інтересів позивача.

Невжиття заходу забезпечення позову може призвести до того, що ухиляючись від майбутнього виконання рішення суду у даній справі, відповідач зможе здійснити відчуження спірного майна на користь інших осіб, що призведе до затягування розгляду справи та обмеження прав позивача на судовий ефективний судовий захист.

Враховуючи предмет позову, наведені заявником докази та обґрунтування заявлених вимог у клопотанні щодо забезпечення позову, їх обґрунтованість, наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, з метою запобігання порушенню прав та охоронюваних законом інтересів заявника, колегія суддів погоджується з висновком Києво-Святошинського районного суду Київської області про необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , що є предметом іпотеки за договором від 03 жовтня 2017 року.

На думку колегії суддів, накладення арешту на спірне майно до вирішення спору по суті є достатнім засобом забезпечення позову та слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав позивача у разі задоволення позовних вимог, а також не призведе до обмеження прав сторін.

За таких обставин. доводи апеляційної скарги про не співмірність заходів забезпечення позову позовним вимогам є необґрунтованими.

Обґрунтованих доводів, щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони ТОВ «ФК «Фактор груп» або будь-яким особам відступати права вимоги за кредитним договором № КД-Ф75 від 03 жовтня 2017 року, та договором іпотеки від 03 жовтня 2017 року, а також вчиняти дії щодо звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 03 жовтня 2017 року заявником не наведено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає. що висновок Києво-Святошинського районного суду про необхідність заборони ТОВ «ФК «Фактор груп» або будь-яким особам відступати права вимоги за кредитним договором № КД-Ф75 від 03 жовтня 2017 року, та договором іпотеки від 03 жовтня 2017 року, а також вчиняти дії щодо звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 03 жовтня 2017 року не ґрунтується на вимогах закону тому ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 грудня 2019 року в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям у цій частині постанови про відмову ОСОБА_1 у задоволенні цих вимог.

Також необхідно зазначити, що згідно вимог процесуального закону, розподіл судових витрат здійснюється судом пропорційно задоволеним позовним вимогам після розгляду справи по суті, тому вимога про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фактор груп» понесених судових витрат є передчасною та не підлягає розгляду судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор груп» задовольнити частково.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 грудня 2019 року в частині заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор груп» або будь-яким особам відступати права вимоги за кредитним договором № КД-Ф75 від 03 жовтня 2017 року, та договором іпотеки від 03 жовтня 2017 року, а також вчиняти дії щодо звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 03 жовтня 2017 року - скасувати.

Прийняти у справі постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні цих вимог.

В решті ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П. Коцюрба

Судді: Є.В. Болотов

М.М. Іванченко