ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7490/20 Справа № 210/7384/19 Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В. Є. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого- судді Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.,

сторони справи :

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження згідно ч.13 ст.7,ч.1 ст.369 ЦПК України без повідомлення осіб цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 квітня 2020 року, ухваленого суддею Сільченко В.Є. у м. Кривому Розі,відомості щодо дати складання повного тексту судового рішення відсутні,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму та на її утримання аліменти в ј частці від доходу відповідача, до досягнення дитиною повноліття

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , батьком якого є відповідач. Син знаходить на повному утриманні матері (позивачки), відповідач коштів на утримання малолітнього сина не надає, у зв`язку з чим звернулась до суду з даним позовом, за результатами розгляду якого просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частки від його заробітку.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 квітня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання позовної заява, а саме з 27.12.2019 року, і до досягнення дитиною повноліття. Рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права, ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про стягнення з відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісячно у сумі 1779 грн., до зміни матеріального стану сторін, але не більше ніж до досягнення дитиною повноліття.

В мотивування доводів апеляційної скарги зауважує, що у нього немає стабільного доходу, він офіційно не працює, у теперішній час він знаходиться у скрутному матеріальному становищі. Відповідач являється студентом 4 курсу, навчається на контрактній основі. Він знаходиться на утриманні у своєї матері ОСОБА_4 , яка не працює та у нього на утриманні знаходиться бабуся ОСОБА_5 , яка потребує постійного догляду.

Крім того, скаржник посилається на те, що він має намір звертатись з позовом до суду щодо оскарження батьківства відносно сина ОСОБА_3 .

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріалами справи встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 05 квітня 2019 року укладений шлюб, зареєстрований Центрально-Міським районним у місті Кривому Розі ВДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. (а.с.5)

Від спільного життя сторони мають неповнолітню дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В свідоцтві про народження якої, відповідач зазначений батьком (а.с.6).

Вирішуючи спір та покладаючи на відповідача обов`язок по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ј частки від доходу ( заробітку), суд першої інстанції дійшов висновку, що неповнолітня проживає із позивачем, відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, тому саме визначений розмір буде достатнім для нормального утримання та виховання дитини.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 48 Конституції України гарантовано, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Згідно з ч. 1, 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

При цьому, ч.1 ст. 141 СК України встановлюється рівність прав та обов`язків обох батьків щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Аналогічне роз`яснення щодо обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, надане Пленумом Верховного Суду України в абз. 3 п. 17 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року.

У зв`язку з наведеними обставинами та враховуючи вище наведені норми Закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання сина.

Погоджується колегія суддів і із висновками суду першої інстанції про розмір аліментів, який підлягає стягненню на користь позивача. На думку колегії суддів, судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів було в повній мірі враховано всі обставин, що встановлені ст. 182 СК України, зокрема матеріальне становища платника аліментів, матеріальне становище позивача.

Посилання в апеляційній скарзі на скрутне матеріальне становище, а також що у відповідача на утриманні перебуває бабуся, а тому він не може сплачувати аліменти в розмірі визначеному судом, не заслуговують на увагу оскільки не підтвердженні жодними доказами.

Доводи апеляційної скарги що відповідає є студентом Державного вищого навчального закладу «Криворізький державний університет» не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки відповідно до додаткової угоди останній навчальний рік відповідача був 2019-2020 році .

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про те, що він не являється рідним батьком дитини, не мають правового значення для вирішення спору про стягнення аліментів на утримання дитини, з огляду на те, що, згідно статті 140 СК України, стягнення з особи, яка записана батьком, матір`ю, аліментів на дитину не є перешкодою для звернення до суду з позовом про виключення відомостей про неї як батька, матері дитини з актового запису про її народження.

Крім того, предметом поданого ОСОБА_1 позову є позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Предметом доказування у даній категорії справ є наявність або відсутність між батьками угоди про сплату аліментів; наявність або відсутність постійного місця роботи, наявність регулярного заробітку або іншого доходу (при визначенні розміру аліментів у частці від заробітку (доходу); наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають значення для справи.

Отже, питання щодо походження дитини не є предметом доказування у справах про стягнення аліментів, оскільки є необхідним елементом процесу доказування лише у справах про встановлення батьківства або виключення відомостей про особу як батька з актового запису про народження дитини, а тому доводи відповідача ОСОБА_2 щодо оскарження в подальшому батьківства щодо малолітнього сина ОСОБА_3 колегією суддів не приймаються.

Таким чином обставин, які б свідчили про неможливість відповідача сплачувати аліменти у заявленому позивачкою розмірі (1/4 частка від доходу), матеріали справи не містять.

Перевіривши справу у повному обсязі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у досить повному обсязі з`ясував права та обов`язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін, надавши їм належну оцінку, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, справа розглянута в межах позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, застосовано закон, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим та підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 17 листопада 2020 року.

Головуючий:

Судді: