ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/5646/15-ц
провадження № 2/753/1403/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О.,

секретарі судового засідання Волок І.О., Кримчук Я.Р.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

представник відповідача - ОСОБА_4 ,

третя особа без самостійних вимог - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Артеменко Оксана Анатоліївна,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору довічного утримання,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

У березні 2015 р. ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) в особі свого представника ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору довічного утримання (догляду), укладеного 10.09.2014 між відчужувачем ОСОБА_5 (далі - ОСОБА_5 ) та набувачем ОСОБА_3 (далі по тексту - ОСОБА_3 , відповідач).

На обґрунтування позову вказав, що його племінник ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , систематично зловживав спиртними напоями, був інвалідом 2 групи, спостерігався у лікаря-невролога з приводу неврологічної патології, неодноразово проходив стаціонарне лікування в медичних закладах, при цьому позивач та члени його сім`ї постійно піклувалися про нього, сплачували за житлово-комунальні послуги, надавали іншу матеріальну допомогу та підтримували морально. Натомість відповідач, договір довічного утримання з яким укладено лише за два місяці до смерті племінника, постійно його споював, часто залишав без харчів і належної допомоги, а відтак в момент вчинення оспорюваного правочину племінник не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними.

Відповідач позов не визнав пославшись на те, що ОСОБА_5 повністю розумів значення своїх дій і керував ними під укладення оспрюваного договору, розумів його зміст і його наслідки та бажав їх настання, оскільки був задоволений матеріальним утриманням і доглядом, що надавались йому виключно відповідачем, а доводи позову спростовуються власноручною заявою ОСОБА_5 , яка подавалась ним до Дарницького управління поліції після конфлікту з родичами. Вказав, що саме він заважав позивачу споювати племінника та умовляв його лікуватися, натомість родичі жодної допомоги ОСОБА_5 не надавали і лише чекали його смерті, щоб заволодіти квартирою. Саме його постійний догляд та своєчасна медична допомога за його кошт неодноразово рятували життя ОСОБА_5 , а після його смерті він за свій рахунок організував його поховання і встановив на могилі надгробок.

Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Артеменко О.А., надала письмові пояснення на позов та просила розглянути справу за її відсутності. Пояснила, що 10.09.2014 нею за реєстровим № 1139 було посвідчено договір довічного утримання (догляду) між відчужувачем ОСОБА_5 та набувачем ОСОБА_3 . До посвідчення договору нею були встановлені особи сторін договору, перевірено їх дієздатність та роз`яснено зміст відповідних положень ЦК України. Сумнівів щодо обсягу дієздатності сторін договору у неї не виникло. Сторони підтвердили, що договір не носить характеру уявного та удаваного правочину, вчиняється за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу та насильства.

ІІ. Рух справи, заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду.

Одночасно з позовом (18.03.2015) представником позивача подано заяви про витребування доказів, про забезпечення позову та про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи (т. 1 а.с. 35-37. 38-39, 40-43).

03.04.2015 суд (під головуванням судді Куренкова Є.С.) відкрив провадження у справі та призначив справу до судового розгляду (т. 1 а.с. 54).

Ухвалою від 22.04.2015 суд вжив заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 55).

28.05.2015 від третьої особи надійшли письмові пояснення на позов (т. 1 а.с. 71).

28.07.2015 від представника відповідача надійшли письмові заперечення на позов (т. 1 а.с. 81-90).

25.08.2015 та 05.10.2015 від представника позивача надійшли заяви про виправлення помилки в ухвалі суду про забезпечення позову (т. 1а.с. 119-120, 126-127).

Ухвалою від 29.10.2015 суд повторно наклав арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 131).

Ухвалами від 29.10.2015 суд витребував медичну документацію ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 132, 133, 134).

08.12.2015 справу передано до провадження судді Леонтюк Л.К. (т. 1 а.с. 159).

25.12.2015 від представника позивача надійшли заява про витребування доказів та клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи (т. 1 а.с. 169-181).

25.02.2016 від представника відповідача надійшло клопотання щодо уточнення питань експертизи (т. 1 а.с. 199-203).

Ухвалою від 24.03.2016 суд залишив клопотання представника позивача про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи без руху (т. 1 а.с. 230-231).

Ухвалою від 24.03.2016 суд витребував медичну документацію ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 238-239).

24.03.2016 суд постановив ухвалу про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи та зупинення провадження у справі (т. 1 а.с. 242-243).

21.06.2016 від представника позивача надійшла заява про витребування додаткової медичної документації ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 247).

Ухвалою від 21.06.2016 суд за клопотанням експерта витребував додаткову медичну документацію ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 238-239).

11.11.2016 від представника позивача надійшла заява про приєднання до матеріалів справи копії квитанції про оплату експертизи (т. 2 а.с. 44-45).

04.10.2017 суд постановив ухвалу про відновлення провадження у справі та призначення справи до судового розгляду (т. 2 а.с. 152).

06.02.2017 від представника позивача надійшли заяви про виклик свідків, про виклик судового експерта та про обов`язкову явку відповідача та його допит як свідка (т. 2 а.с. 169-170, 171- 172, 173-174).

21.02.2018 від представника позивача надійшла заява про забезпечення доказів шляхом виклику та допиту свідків (т. 2 а.с. 210-211).

21.03.2018 від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності за участі його представника (а.с. 182).

21.03.2018 суд постановив ухвалу про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 22.05.2018 та ухвалу про залишення без розгляду заяви представника позивача про забезпечення доказів (т. 2 а.с. 179-180, 224-225).

22.05.2018 від представника позивача надійшла заява про забезпечення доказів шляхом їх витребування (т. 2 а.с. 185-188).

Протокольною ухвалою від 22.05.2018 відмовлено в задоволенні заяви представника позивача про забезпечення доказів та оголошено перерву для виклику відповідача і свідків до 09.07.2018 (т. 2 а.с. 206-207).

29.05.2018 від представника позивача надійшла заява про заміну свідків (т. 2 а.с. 231-232).

04.06.2018 від представника позивача надійшло клопотання про приєднання доказів (т. 3 а.с. 1-2).

09.07.2018 від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (т. 3 а.с. 31).

09.07.2018 суд задовольнив представника позивача про заміну свідків та у зв`язку з неявкою сторони позивача відклав розгляд справи на 24.07.2018 (т. 3 а.с. 28-29).

24.07.2018 від представника відповідача надійшли письмові пояснення щодо позову (т. 3 а.с. 34-39).

24.07.2018 представником позивача подані клопотання про приєднання доказів та заява про забезпечення доказів (т. 3 а.с. 42-43, 44-46).

24.07.2018 суд постановив ухвалу про витребування від представника відповідача оригіналів письмових доказів, відмову у задоволенні решти заяв та клопотань та призначив справу до судового розгляду на 11.09.2018 (т. 3 а.с. 48-49, 50-51).

06.08.2018 від представника позивача надійшла заява про забезпечення доказів шляхом призначення почеркознавчої експертизи та клопотання про відкладення розгляду справи (т. 3 а.с. 53-56, 58-59).

11.09.2018 у зв`язку з неявкою сторони позивача суд відклав розгляд справи на 30.10.2018 (т. 3 а.с. 61).

08.10.2015 справу передано до провадження судді Трусової Т.О. (т. 3 а.с. 64).

22.10.2018 від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (т. 3 а.с. 81-82).

Ухвалою від 15.10.2018 справу прийнято до провадження судді Трусової Т.О. та призначено до судового розгляду на 28.01.2019 (т. 3 а.с. 65).

28.01.2019 представником позивача подані клопотання про розгляд справи спочатку та розгляд заяви про призначення почеркознавчої експертизи (т. 3 а.с. 83-85, 88-89).

28.01.2019 суд відмовив у задоволенні заяви представником позивача про призначення почеркознавчої експертизи, розпочав розгляд справи по суті та оголосив перерву для виклику свідків до 29.03.2019 (т. 3 а.с. 93-94).

29.03.2019 від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (т. 3 а.с. 98-99).

29.03.2019 суд відклав розгляд справи на 19.09.2019 (т. 3 а.с. 103).

19.09.2019 суд допитав свідків позивача та оголосив перерву до 18.11.2019 (т. 3 а.с. 107-108).

18.11.2019 від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (т. 3 а.с. 116-117).

18.11.2019 суд відклав розгляд справи на 04.12.2019 (т. 3 а.с. 118).

03.12.2019 від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (т. 3 а.с. 127-128).

04.12.2019 суд продовжив розгляд справи та оголосив перерву до 23.03.2020 (т. 3 а.с. 132-133).

23.03.2020 від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (т. 3 а.с. 143-144).

23.03.2020 суд відклав розгляд справи на 18.08.2020 (т. 3 а.с. 145).

18.08.2020 від представника позивача надійшло чергове клопотання про відкладення розгляду справи, у якому він послався на зайнятість в іншому судовому процесі, а від представника відповідача - заява про завершення розгляду справи за його відсутності (т. 3 а.с. 153-154, 155)..

З огляду на те, що впродовж останніх чотирьох судових засідань представник позивача не з`являвся до суду, і при цьому у всі судові засідання з`являвся представник відповідача, суд не встановив підстав для відкладення розгляду справи та визнав за можливе закінчити розгляд справи за відсутності учасників справи.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права та мотиви їх застосування.

10.09.2014 між відчужувачем ОСОБА_5 та набувачем ОСОБА_3 укладено договір довічного утримання (догляду), відповідно до якого відчужувач передав у власність набувачаквартиру АДРЕСА_2 , взамін чого набувач зобов`язався забезпечувати відчужувача утриманням довічно на умовах цього договору (т. 1 а.с. 77-78).

Даний договір був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Артеменко О.А.та зареєстрований у реєстрі за № 1139.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер (т. 1 а.с. 154, т. 3 а.с. 20).

Згідно з даними матеріалів спадкової справи до майна померлого ОСОБА_5 єдиним його спадкоємцем за законом є рідний дядько ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 214-222), який вважає договір довічного утримання недійсним посилаючись на те, що внаслідок неврологічної патології та зловживання алкоголем племінник не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними.

Даючи оцінку доводам позову про недійсність правочину, суд керується загальними положеннями цивільного законодавства та нормами, які встановлюють умови чинності правочинів і підстави визнання правочину недійсним.

Так, у частині 1 статті 12 ЦК України закріплено принцип диспозитивності, за яким суб`єкти цивільного права здійснюють свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

За змістом цього принципу учасники цивільних відносин самостійно приймають рішення щодо встановлення договірних відносин та їх умов, щодо обрання того чи іншого способу захисту порушених цивільних прав та охоронюваних законом інтересів тощо.

Частина 5 цієї норми встановлює презумпцію добросовісності та розумності особи при реалізації нею цивільних справ, оспорювання якої здійснюється у судовому порядку.

За приписом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до положень частин першої-третьої та п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, що вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 225 цього Кодексу передбачено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Докази згідно положень статей 77-80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Дослідженням наявної в матеріалах справи медичної документації ОСОБА_5 установлено, що у 2004 р. він переніс гостре порушення мозкового кровообігу, а у 2005 - закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, у зв`язку з чимдо 2007 р. спостерігався у лікаря-невролога, у 2005 р. з приводу даних захворювань визнавався інвалідом 2 групи, у 2006 р. - інвалідом 3 групи, проте у 2007 р. інвалідність було знято (т. 2 а.с. 57, 58).

При оглядах ОСОБА_5 лікарями-психіатрами та лікарями-невропатологами у складі ЛКК спецкардіо МСЕК № 1 м. Києва у 2005-2007 роках не виявлялися виражені порушення його психічної діяльності (т. 2 а.с. 77-110).

У липні-вересні 2007 р. ОСОБА_5 закінчив автошколу та отримав водійське посвідчення на право керування автомобілем, у серпні 2007 р. та в лютому 2011 р. йому видавались медичні довідки щодо придатності до керування транспортними засобами категорії «В» (т. 1 а.с. 110-111, 113, 114).

31.08.2013 ОСОБА_5 видавались медична довідка про проходження обов`язкового попереднього та періодичного психіатричних оглядів та сертифікат про проходження профілактичного наркологічного огляду, відповідно до яких він не має протипоказань для роботи охоронцем (т. 1 а.с. 112).

01.07.2014 ОСОБА_5 видав довіреність, згідно якої уповноважив ОСОБА_4 та ОСОБА_6 бути його представниками в усіх органах, установах і організаціях з питань отримання дублікату втраченого правовстановлюючого документа та реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 , яка було нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кириленко Л.В. та зареєстрована в реєстрі за № 1174 (т. 1 а.с. 115).

Як установив суд, ОСОБА_5 протягом багатьох років страждав на хронічний алкоголізм, у вересні 2014 р. у нього було діагностовано гепатит змішаного генезу (цироз печінки), варикозне розширення вен стравоходу та хронічний панкреатит, з приводу чого у вересні-жовтні та у листопаді 2014 р. він проходив стаціонарне лікування в Київській міській клінічній лікарні № 1, де і помер.

Згідно з даними медичної документації ОСОБА_5 з Київської міської клінічної лікарні № 1 (медичної карти стаціонарного хворого № 19073) за період його стаціонарного лікування з 30.09. по 02.10.2014, тобто після підписання оспорюваного договору, жодних ознак психічного розладу лікарі не відмічали: хворий був у свідомості, поводив себе розумно та надавав адекватні скарги відповідно свого соматичного стану, будь-яких неадекватностей у поведінці чи у висловлюваннях не було.

Відповідно до записів у медичній карті стаціонарного хворого № 22505 за період лікування ОСОБА_5 з 13.11. по 22.11.2014 його стан значно погіршився лише 07.11.2014, в період перебування на лікуванні у нього відмічались ознаки наростання порушення свідомості, а починаючи з 18.11.2014 на тлі наростаючих явищ печінкової недостатності його стан був важким, продуктивному контакту він був недоступний.

На обліках у лікарів психіатра та нарколога ОСОБА_5 ніколи не перебував (т. 2 а.с. 1, 3), під час перебування на стаціонарному лікуванні консультація лікаря-психіатра йому не рекомендувалась.

На підтвердження доводів про відсутність у ОСОБА_5 будь-яких психічних розладів та усвідомлення ним суті і змісту вчиненого ним правочину сторона відповідача надала суду заяву ОСОБА_5 , адресовану начальнику Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві та прокурору Дарницького району м. Києва (т. 1 а.с. 91-93).

Зі змісту вказаної заяви вбачається, що її було написано у зв`язку з конфліктом, який відбувся 10.10.2014 у квартирі ОСОБА_5 між останнім та ОСОБА_3 о. - з одного боку, і ОСОБА_1 та його родичами (дочками і зятями) - з іншого, після того як останні дізнались про відчуження квартири, яку вони сподівались отримати у спадок.

В судовому засіданні позивач визнав, що разом з дочками та їх чоловіками приходив до племінника, щоб з`ясувати його стосунки з відповідачем.

Як зазначено у заяві ОСОБА_5 , за станом здоров`я і зокрема після травми ноги, отриманої навесні 2014 р., він тривалий час потребував і на даний час потребує постійної сторонньої допомоги у побуті, матеріальної допомоги та догляду, проте його родичі ніколи жодної допомоги йому не надавали, і саме тому він вирішив знайти людину, яка буде йому допомагати в обмін на квартиру. Спочатку він попросив свого знайомого ОСОБА_3 пожити у нього безкоштовно та по можливості допомагати йому у побуті і матеріально. Ще до укладення договору ОСОБА_3 сплатив борг за квартиру, купував продукти і ліки, допомагав йому у побуті, а у його відсутність за ним доглядала найнята медична сестра. Будучи задоволеним матеріальним утриманням і доглядом ОСОБА_3 та переконавшись у його порядності, він сам запропонував укласти договір довічного утримання. Отже договір він уклав усвідомлено і за власною волею, повністю розуміючи його суть та наслідки, які були йому роз`яснені нотаріусом.

У даній заяві ОСОБА_5 висловив припущення, що його родичами були викрадені документи на квартиру, що побічно підтверджуються матеріалами за результатами перевірки заяви ОСОБА_1 до Дарницького УП ГУ НП у м. Києві з приводу зникнення його племінника, до яких додано копію свідоцтва про право власності від 26.01.2012, яке зі слів ОСОБА_5 було втрачене (т. 3 а.с. 5-21).

Факт належності підписів та рукописних записів прізвища, імені та по батькові ОСОБА_5 у вищевказаній заяві підтверджується висновком експертного почеркознавчого дослідження № 8246, складеним експертом Незалежного інституту судових експертиз, згідно з яким дані підписи та рукописні записи виконані самим ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 94-97).

Жодних доказів, які б спростовували висновки експерта, суду не надано.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 611 від 15.09.2017 ОСОБА_5 при підписанні договору довічного утримання виявляв ознаки органічного ураження головного мозку поєднаного генезу (судинно-травматично-інтоксикаційного) з церебрастенічним синдромом і при підписанні договору довічного утримання за своїм психічним станом він усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними (т. 2 а.с. 146-151).

За формою та змістом висновок експерта відповідає вимогам статті 147 ЦПК України (в редакції Закону № 1618-IV від 18.03.2004, чинного на час складення висновку), складений комісією кваліфікованих і не зацікавлених у справі експертів-психіатрів, які при проведенні експертизи дослідили усю витребувану судом медичну документацію ОСОБА_5 ,у висновку детально виклали хід і методи дослідження та відобразили, за якими ознаками встановили, що при підписанні договору довічного утримання ОСОБА_5 усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними.

Більше того, висновок судово-психіатричного експерта повністю узгоджується з іншими, дослідженими та перевіреними судом доказами і не суперечить ним, а відтак суд визнає його належним, допустимим і об`єктивним доказом та покладає в обґрунтування свого рішення.

Допитані на прохання позивача як свідки ОСОБА_7 і ОСОБА_8 та сам позивач пояснили, що ОСОБА_5 зловживав спиртними напоями, однак вказана обставина висновок експертів не спростовує і не вказує на те, що при підписанні договору довічного утримання він не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними.

Жодних фактів та даних, які б свідчили про наявність у ОСОБА_5 психічного розладу чи неадекватної поведінки, свідки позивача не навели.

Отже за результатами оцінки вищенаведених доказів у їх сукупності суд дійшов висновку про необґрунтованість і недоведеність вимог ОСОБА_1 про недійсність договору довічного утримання та відмовляє у їх задоволенні.

ІV. Розподіл судових витрат між сторонами.

За правилом, встановленим статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові - на позивача.

З огляду на результат розгляду справи та відсутність доказів понесення відповідачем судових витрат розподіл понесених позивачем судових витрат не здійснюється.

V. Вирішення питання про вжиті судом заходи забезпечення позову.

Частиною 9 статті 158 ЦПК України передбачено, що у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Відтак, зважаючи на зміст ухваленого судом рішення, підстави для збереження вжитих судом заходів забезпечення позову відпали, у зв`язку з чим арешт квартири слід скасувати.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору довічного утримання.

Скасувати арешт квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 54,7 кв.м., накладений ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22 квітня 2015 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно з підпунктом 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Розділу XIII ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: