Справа № 180/2389/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 р. м.Марганець

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Хомченко С.І.,

з секретарем - Назаренко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Марганець в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із позовною заявою про стягнення з ОСОБА_2 боргу в сумі 8500 грн., відсотки за прострочення повернення коштів із розрахунку 20% річних в сумі 3258,30 грн., інфляції за весь час прострочення в сумі 864,20 грн. та судові витрати в сумі 1588,40 грн., які складаються з 768,40 грн. судового збору, 20 грн. послуги банку, 800 грн. послуги адвоката. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.01.2017 року між нею та відповідачкою був укладений договір позики. Відповідно до умов договору відповідач отримала від неї 8500,00 грн.. Факт отримання грошових коштів відповідачем була надана розписка від 01.01.2017 року. За умовами позики відповідач повинен був повернути борг до кінця 2017 року. У зазначений в розписці час відповідач грошові кошти не повернула, на її вимоги про повернення боргу не реагувала, до сьогоднішнього часу кошти не повернула, під будь-яким приводом ухиляється від виконання свого зобов`язання. За 2018 рік базовий індекс споживчих цін становив 109,8%, за 2019 рік 100,4%, отже інфляційні витрати із суми простроченого грошового зобов`язання становлять за 2018 рік 833,00 грн., за 2019 рік 31,20 грн., всього 864,20 грн. Вважає, що 3% річних за прострочення зобов`язання на даний час не актуальні, просить стягнути 20% річних за період з 01.01.2018 року по 01.01.2019 року в сумі 1700,00 грн., з 01.01.2019 по 01.12.2019 року в сумі 1558,30 грн., а всього 3258,30 грн. Тому просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надав.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та наведені у позовній заяві доводи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до змісту ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно закону, договору.

Відповідно до вимог ст.1047 ЦК договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до ч. 1ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими-ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

01 січня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошей, відповідно до якого ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 8500,00 грн., а ОСОБА_2 зобов`язалася повернути зазначену суму у строк до кінця 2017 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

На підтвердження укладання зазначеного договору ОСОБА_1 була надана розписка про отримання ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 8500,00 грн. (а.с.14).

Таким чином, форма договору позики не порушена.

Станом на день пред`явлення позову термін повернення займу минув, і як зазначає позивач в своєму позові - гроші відповідачем не повернуто.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та порядку, що встановлені договором.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (ч.1 ст.1050 ЦК).

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

ОСОБА_2 своєчасно, тобто в термін до кінця 2017 року, не повернула ОСОБА_1 суму позики, тому зобов`язана сплатити останній суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Згідно з розрахунку позивачки інфляційні витрати із суми простроченого грошового зобов`язання становлять за 2018 рік: 8500грн. х 109,8% : 100% = 833,00 грн., за 2019 рік: 8500 грн. х 100,4% = 31,20 грн., всього 864,20 грн.

Також, відповідно до ст.625 ЦК України з відповідача необхідно стягнути 3% річних, що становить 488,75 грн., зокрема:

З 01.01.2018 року по 31.12.2018 року: 8500 х 3% = 255,00 грн.

З 01.01.2019 року по 01.12.2019 року: 8000 х 3% = 233,75 грн.

Разом з тим, в задоволенні вимог позивача про стягнення з ОСОБА_2 20% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання необхідно відмовити, оскільки позивачем не обґрунтовано такий розмір річних та не зазначено норми матеріального права, на підставі якої його обчислено.

Таким чином, суд вбачає законні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача за договором позики 9852,95 грн., а саме:

- борг в розмірі 8500,00 грн.;

- 3% річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 488,75 грн.;

- інфляційні втрати в розмірі 864,20 грн.;

Крім того, згідно з положеннями ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати, що складаються з:

- 800 грн. - послуги адвоката, що підтверджено квитанцією про сплату грошових коштів адвокату Левченку А.В. ;

- 768,40 грн. - судового збору, які підтверджені належними доказами (а.с.6-7).

Відповідно до ст.133 ЦПК України заявлені позивачем до стягнення 20 грн., які відносяться до послуг банка, не відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи, а отже стягненню не підлягають.

Керуючись ст. ст.12,13,89,133,141,259,263,264,265,274,279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики грошей від 01 січня 2017 року в розмірі 9852 (дев`ять тисяч вісімсот п`ятдесят дві) гривні 95 копійок, з яких: заборгованість за тілом позики - 8500,00 грн.; заборгованість за відсотками - 488,75 грн., інфляційні витрати - 864,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1568 гривень 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Марганецький міський суд Дніпропетровської області в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: С. І. Хомченко