Номер провадження по справі 2/387/75/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2020 року смт. Добровеличківка

Добровеличківський районний суд Кіровоградської області, в складі :

головуючого судді Майстера І. П.

при секретарі судового засідання Поляруш С.Ю.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача Оніщука В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Добровеличківка справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Згода" про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою видачі трудової книжки ,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою видачі трудової книжки. Зі змісту позовної заяви позивач 5 вересня 2018 року прийнята підсобним робітником ТОВ "Згода" відділення "Новолутківське". Позивач 31 жовтня 2018 року була звільнена за згодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗПП України. Заяву про звільнення вона не подавала. У день звільнення перебувала на роботі, але в цей день розрахунку та трудової книжки не отримувала. На її запитання щодо видачі трудової книжки роз`яснено, що книжка знаходиться в офісі в смт.Добровеличківка . Однак за часом на її численні звернення трудова книжка позивачу не видавалася. Нарешті вона звернулася із заявою до власника ТОВ "Згода" і поштою одержала трудову книжку 15-го червня 2019 року. Затримка видачі трудової книжки відбулася протягом 7,5 місяців та 15 днів таким чином середній заробіток за час затримки складає 7,5 х 5504,31=41282,32 гривень. Отже позивач просила стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Згода" кошти в розмірі 41282 (сорок одну тисячу двісті вісімдесят дві) гривні 32 копійки середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та доповнила, що їй більш 7 місяців у ТОВ "Згода" не видавали трудової книжки та постійно говорили щоб вона приходила пізніше. У зв`язку із цим вона зверталася в прокуратуру, а також написала письмову заяву до ТОВ "Згоди". Через деякий час до неї по пошті 15 червня 2019 року прийшла трудова книжка в долученому до справи копії поштового конверту.

Представник відповідача заперечував з приводу задоволення позовних вимог зазначаючи, що позивач отримала трудову книжку у день її звільнення. Водночас доказів щодо видачі трудової книжки немає, а лише наявний наказ №154 від 31.10.2018 про звільнення та видаткові касові ордери, які підтверджують факт виплати ОСОБА_1 заробітної плати, а тому і відразу вручалася трудова книжка. Водночас у поштовому конверті, який отримала ОСОБА_1 була не її трудова книжка, а витяги з наказів про прийняття на роботу позивача та її звільнення. Причини направлення цих витягів з наказу позивачу, представник відповідача пояснити не зміг. Крім того представник відповідача повідомив, що позивач пропустила тримісячний термін звернення до суду, а тому підстав задовольняти позов немає. Інших доказів щодо вручення трудової книжки позивачу у відповідача немає.

Заслухавши пояснення осіб, що приймали участь у справі, дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що з 05 вересня 2018 року по 31 жовтня 2018 року ОСОБА_1 працювала на посаді підсобного робітника ТОВ "Згода", що підтверджено трудовою книжкою НОМЕР_2 та наказом про звільнення №154 від 31.10.2018.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 235 КЗпП України, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно п. 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. № 58, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні відповідач не надав суду доказів вручення трудової книжки. Водночас суд не приймає доводи представника відповідача що у поштовому конверті, який направлявся поштою відповідачу 14.06.2019 знаходилися накази про призначення на роботу та про звільнення, так як причини та потреби направлення зазначених документів відповідачем судом не встановлені, а представник відповідача ці обставини не обґрунтував. Водночас з дослідженої судом квитанції №0037 (а.с.14), повідомлення про вручення поштового листа ТОВ "Згода" 30.05.2019 (а.с.13), змісту заяви від 25.05.2019 (а.с.21) з проханням відповідача видати трудову книжку з`ясовано, що ОСОБА_1 25.05.2019 зверталася до ТОВ «Згода» з проханням видати трудову книжку. При цьому, суд визнає непереконливими посилання представника відповідача про те, що зазначеного листа підприємством отримано не було, оскільки це спростовується відміткою про отримання поштового відправлення.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до обов`язкових для всіх судів правових позицій, викладених в інформаційному листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10-1389/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм трудового права» згідно з ст. 27 Закону України «Про оплату праці», п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

При цьому, згідно з п. 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства.

Частиною 3 ст. 32 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менше двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

При обрахунку робочих днів затримки невидачі трудової книжки з 31 жовтня 2018 року по 15 червня 2019 року відповідно до ч. 3 ст. 67 КЗпП України у випадку коли, святковий або неробочий день (ст. 73 КЗпП України) зберігається з вихідним днем, день переноситься на наступний після святкового або неробочого, тому за графіком 5-ти денного робочого тижня з вихідними днями в суботу та неділю починаючи з 1 листопада 2018 року по 15 червня 2019 року, а отже кількість робочих днів становить - 154 робочих дні.

В судовому засіданні сторони не заперечували, що відповідно до довідки про доходи від 26.06.2019 №338, позивач отримала дохід з 5 вересня 2018 року по 31 жовтня 2018 року (згідно запису у трудовій книжці НОМЕР_3) в сумі 11008,62 гривні. За вказаний період позивач працювала у відповідача в робочі дні, що підтверджується табелями обліку використання робочого часу за вересень, жовтень 2018 року. Отже фактично позивач відпрацювала у відповідача 41 робочий день з 5 вересня 2018 року по 31 жовтня 2018 року. Середньоденний заробіток за вказаний період становить 268 гривень 50 копійок (11008,62 : 41). Термін протягом якого не видавалася трудова книжка ОСОБА_1 становить 154 робочих днів. Отже середній заробіток за час затримки за період з 01.11.2018 по 15.06.2019 року становить 41349 гривень (268,50х154).

Також в судовому засіданні представник відповідача посилається на той факт, що позивачем пропущений тримісячний термін звернення до суду для вирішення трудового спору передбачений ч. 1ст. 233 КЗпП України.

Суд не погоджується з даним твердженням.

У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу від 22.02.2012 року №4-рп/2012, Конституційний суд України дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Зазначене тлумачення Конституційного Суду України аналогічно застосовується до правовідноси щодо затримки у видачі трудової книжки. Суд встановив дату вручення трудової книжки відповідачем 15 червня 2019 року, водночас позивач звернулася до суду згідно із вхідної відмітки суду 16 серпня 2019 року, тобто тримісячний термін на момент звернення до суду не сплив.

Згідно з ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Отже, суд доходить до висновку про стягнення з ТОВ "Згода" на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки за період з 01.11.2018 по 15.06.2019, в межах заявлених позовних вимог у розмірі 41282 гривні 32 копійки.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст.47, 116, 235 КЗпП України, ст. ст. 10, 13, 58, 60, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Згода" про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з затримкою видачі трудової книжки - задовольнити .

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Згода" на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах позовних вимог, кошти в розмірі 41282 (сорок одну тисячу двісті вісімдесят дві) гривні 32 копійки середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки.

В порядку п.4 ч.5 ст.256 ЦПК України зазначаються наступні реквізити сторін:

позивача- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та жителька АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ;

відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Згода" (27000, вул.Центральна, 84 смт.Добровеличківка Кіровоградської області).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Добровеличківського районного суду

Кіровоградської області Майстер І. П.