ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«18» листопада 2020 року

м. Харків

справа № 643/3029/19

провадження № 22ц/818/4955/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 , представник позивачки ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2019 року в складі судді Сугачової О.О.

в с т а н о в и в:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Харківського районного суду Харківської області від 04 вересня 2014 року.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 22 вересня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 22 жовтня 2014 року, з відповідача стягнуто аліменти на її користь на утримання їхнього сина у твердій грошовій сумі у розмірі 800,00 грн щомісяця.

Вказала, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів змінився визначений положеннями закону мінімальний розмір аліментів, відтак попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам не відповідає, тому з вказаних підстав розмір аліментів підлягає збільшенню.

Зазначила, що син навчається, відвідує секції та займається з репетитором, отже витрати на його утримання зросли, та розмір аліментів є недостатнім.

Просила збільшити розмір аліментів, визначених рішенням Харківського районного суду Харківської області від 22 вересня 2014 року, та стягувати з ОСОБА_3 аліменти на її користь на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2000,00 грн щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 - задоволено в повному обсязі; збільшено розмір аліментів, визначених рішенням Харківського районного суду Харківської області від 22 вересня 2014 року, та стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2000,00 грн щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 березня 2019 року та до досягнення дитиною повноліття; стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду - скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вважав, що позивачкою не доведено обставин щодо зміни матеріального чи сімейного стану сторін, стану здоров`я, не надано доказів щодо розміру витрат на утримання сина. Зазначив, що зміна законодавчо визначеного мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів, стягнутих судом. Вказав, що судом збільшено розмір аліментів з дня подачі позову, а не з дня набрання рішенням законної сили.

06 жовтня 2020 року від представника позивачки до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , у якому він просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін. При цьому, зокрема, зазначив, що визначений раніше розмір аліментів у 800,00 грн не переглядався та не індексувався більше п`яти років, а за п`ять років тільки офіційний рівень інфляції сумарно становив більше 100%. Також, просив розподілити судові витрати, оскільки позивачкою за надання правової допомоги сплачено 6000,00 грн.

07 жовтня 2020 року ОСОБА_3 подав до суду апеляційної інстанції клопотання про зменшення судових витрат, у якому просив зменшити розмір судових витрат, зазначений у відзиві на апеляційну скаргу, оскільки сума є завищеною, не відповідає складності справи та обсягу виконаних робіт.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 необхідно задовольнити, рішення суду - скасувати.

Рішення суду першої інстанції, мотивовано тим, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину є підставою для перегляду постановленого раніше судового рішення у справі про стягнення аліментів.

Проте, з таким висновком суду погодитись неможливо, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 09 квітня 2010 року перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Харківського районного суду Харківської області від 04 вересня 2014 року (а. с. 4, 13).

Від шлюбу сторони мають сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 16).

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 22 вересня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 22 жовтня 2014 року, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі 800,00 грн щомісяця, починаючи з 03 вересня 2014 року і до досягнення ним повноліття (а. с. 6-10).

Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_3 надано копію його трудової книжки, з якої вбачається, що він звільнений з 28 серпня 2008 року та з цього часу офіційно не працевлаштований (а. с. 35), та копії розрахунків заборгованості зі сплати аліментів, згідно яких станом на 31 липня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 6319,50 грн (а. с. 36-38).

Судова колегія приймає ці докази до уваги, оскільки під час розгляду справи судом першої інстанції відповідачем не отримано копії ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі та позовної заяви, тобто він не мав можливості подати свої заперечення на позов та докази щодо них.

Надані позивачкою разом з відзивом на апеляційну скаргу докази, а саме характеристику дитини з навчального закладу, довідки з мовної школи та із закладу охорони здоров`я судова колегія не бере до уваги, оскільки ці докази ОСОБА_1 до суду першої інстанції не подавала та поважних причин неподання доказів не вказала (а. с. 56-58).

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно статі 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Частиною 2 статті 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VІІІ від 17 травня 2017 року, який набрав чинності 08 липня 2017 року, збільшений мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і відповідно внесені зміни до частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України.

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України - 30%).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено у 2019 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень; тобто розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим з 1 січня 2019 року - 1013,50 грн, з 1 липня 2019 року - 1059,00 грн, з 1 грудня 2019 року - 1109,00 грн.

Частиною 1 статті 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У статті 192 СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Згідно вимог статті 192 СК України розмір аліментів може бути змінений за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Доведення саме вказаних обставин є підставою для перегляду визначеного судом розміру аліментів.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 липня 2019 року, справа № 415/4386/16-ц, провадження № 61-21056св18.

Однак, зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий визначено законом. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначено законом (частина друга статті 182 СК України).

Як зазначено в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині 2 статті 182 Сімейного кодексу України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Таким чином, збільшення мінімального розміру аліментів на одну дитину, який визначено законом, не є підставою для пред`явлення позову про зміну розміру аліментів.

Такий правовий висновок викладно у Постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №536/1557/17, провадження №61-7584св18.

Згідно статті 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Аналіз статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

У частинах першій, другій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Усталеним є розуміння юридичних фактів як певних фактів реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема, виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині третій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту.

Водночас, зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості.

Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Зазначені висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 682/3112/18, провадження № 14-580цс19; постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18).

Як вбачається з матеріалів справи будь-яких доказів щодо наявності обставин, передбачених статтею 192 СК України, а саме зміни майнового чи сімейного стану сторін, погіршення стану здоров`я їх або дитини після ухвалення судового рішення, яким присуджено сплату аліментів, позивачкою не надано.

Враховуючи недоведеність зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів та відсутність підстав для зміни розміру аліментів у зв`язку зі збільшенням їх мінімального розміру, який визначено законом, судова колегія вважає, що підстав для збільшення розміру аліментів, що стягувались з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 рішенням суду від 22 вересня 2014 року, не вбачається.

Твердження ОСОБА_1 щодо того, що розмір аліментів на дитину є недостатнім, оскільки сума у розмірі 800,00 грн протягом п`яти років не переглядалась та не індексувалась, є безпідставними, оскільки дотримання вимог чинного законодавства щодо стягнення аліментів у розмірі, не менше від мінімального рівня, встановленого законом, та їх індексації належить до компетенції виконавця, який здійснює примусове стягнення аліментів. Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості, ОСОБА_3 сплачувались аліменти у розмірі, що перевищує 800,00 грн, у зв`язку з чим у нього була переплата до початку 2020 року, коли позивачкою пред`явлено до виконання рішення суду у цій справі.

Посилання ОСОБА_1 щодо необхідності витрат на навчання сина, його гуртки та секції, самі по собі, без доведення обставин, визначених статтею 192 СК України, не є підставою для збільшення розмірі стягуваних аліментів. Крім того, вона не позбавлена права на пред`явлення позову про стягнення додаткових витрат на дитину у разі наявності у неї відповідних підстав для цього.

Виходячи з викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не дослідив і не надав належної оцінки поданим доказам, не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог і того, яка саме правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, що має суттєве значення для правильного вирішення спору, та дійшов помилкового висновку про задоволення позову ОСОБА_1 .

У зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Оскільки позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, її клопотання про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, викладене у відзиві на апеляційну скаргу, також не підлягає задоволенню, адже понесені нею судові витрати в силу вимог статті 141 ЦПК України покладаються на неї. Крім того, доказів щодо оплати нею послуг адвоката не надано.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2019 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів. - залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 18 листопада 2020 року.