02 листопада 2020 року м. Київ
Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Клочко І.В.
секретаря судового засідання Чехун Ю.В.
представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Приватне акціонере товариство Страхова компанія «ВУСО», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Приватне акціонерне товариство страхова компанія «Вусо» (далі - ПАТ СК «Вусо»), про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Позовна заява мотивована тим, що 25 квітня 2019 року ОСОБА_3 керуючи автомобілем «JAGUAR XJL», номерний знак НОМЕР_1 , у м. Києві по вул. Ізюмська на регульованому перехресті з вул. Брожка, рухаючись прямо не надав переваги у русі автомобілю «HONDA Accord», номерний знак НОМЕР_2 , що належить йому на праві приватної власності, який рухався з права та скоїв з ним зіткнення, у результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.
Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 14 червня 2019 року визнано ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП України та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн (справа № 752/9277/19).
Вказує, що розмір майнової шкоди, завданої автомобілю «HONDA Accord», номерний знак НОМЕР_2 , який належить йому на праві приватної власності, внаслідок вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 25 квітня 2019 року, становить 290 248 грн 03 коп.
За його заявою, згідно з страховим актом від 10 липня 2019 року
Автомобіль «JAGUAR XJL», номерний знак НОМЕР_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_4 .
10 200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Також постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 14 березня 2019 року (справа № 760/3666/19) визнано ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки без оплатного вилучення транспортного засобу.
Вважає, що власникові автомобіля «JAGUAR XJL», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_4 було достеменно відомо про вищезазначені постанови та позбавлення права керування ОСОБА_3 , у тому числі і під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 25 квітня 2019 року, проте власник передав право керування останньому, чим проявив недбалість, а тому вони мають спільно відшкодовувати йому шкоду, що повністю узгоджується із частино четвертою статті 1187 ЦК України.
Також зазначає, що у результаті дорожньо-транспортної пригоди йому завдано моральну шкоду, яка виражається у душевних стражданнях, погіршенням стану здоров`я, змушений був прикласти значних зусиль для організації та налагодження звичайного режиму роботи свого життя.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_2 просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на свою користь 190 248 03 коп. на відшкодування майнової шкоди та 100 000 грн - моральної шкоди, а також судові витрати.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 27 лютого 2020 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання.
05 травня 2020 року від ПАТ СК «Вусо» до суду надійшли пояснення на позовну заяву у яких зазначено, що дійсно вартість відновлювального ремонту автомобіля «HONDA Accord», номерний знак НОМЕР_2 становить 290 248 грн 03 коп. Страховою компанією виплачено страхове відшкодування у розмірі 100 000 грн, враховуючи ліміт страхового відшкодування за страховим полісом.
Відповідачамидо суду не подано відзиву на позову заяву, при цьому вони належним чином повідомлялися про розгляд справи у суді, а саме за зареєстрованим у передбаченому законом порядку місцем проживання направлялась позовна заява з додатками, ухвала про відкриття провадження у справі та судова повістка.
У судовому засіданні представник позивач підтримав позовну заяву за викладеними в ній обставинами та просив її задовольнити.
Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позову.
Вивчивши матеріали позовної заяви, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, судом встановлено наступне.
25 квітня 2019 року ОСОБА_3 керуючи автомобілем «JAGUAR XJL», номерний знак НОМЕР_1 , у м. Києві по вул. Ізюмська на регульованому перехресті з вул. Брожка, рухаючись прямо не надав переваги у русі автомобілю «HONDA Accord», номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, який рухався з права та скоїв з ним зіткнення, у результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.
Автомобіль «JAGUAR XJL», номерний знак НОМЕР_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_4 .
Автомобіль «HONDA Accord», номерний знак НОМЕР_2 , належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (а.с.6).
Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 14 червня 2019 року визнано ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП України та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн (справа №752/9277/19) (а.с.7).
За результатами огляду ПАТ СК «Вусо» була складена ремонтна калькуляція від 09 липня 2019 року № 1053135, згідно з якою вартість ремонту без врахування ПДВ 241 873 грн 36 коп. Вартість ремонту з урахуванням ПДВ склала 241 873 грн 36., ПДВ склав 48 374 грн 67 (а. с. 45-50).
Частинами першою, другою статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права.
Відповідно до вимог статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частиною першою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).
Згідно з підпунктом «ґ» пункту 2.9 Правил дорожнього руху України водієві забороняється передавати керування транспортним засобом особам, які не мають при собі посвідчення на право керування ним, якщо це не стосується навчання водінню відповідно до вимог розділу 24 цих Правил.
Аналіз загальних положень про відшкодування шкоди (статті 1166-1194 ЦК України) свідчить про те, що власник транспортного засобу відповідає за шкоду завдану особою, яка керувала транспортним засобом, у випадках, коли неправомірному заволодінню цією особою транспортним засобом сприяла недбалість його власника (частини четверта статті 1187 ЦК України) або перебування такої особи у трудових відносинах з власником та заподіяння шкоди під час виконання нею трудових обов`язків (частина перша статті 1172 ЦК України).
Під неправомірним заволодінням транспортним засобом необхідно розуміти умисне протиправне вилучення транспортного засобу з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі.
Зі змісту частини четвертої статті 1187 ЦК України вбачається, що особа неправомірно заволодіває транспортним засобом внаслідок недбалості (необережності) власника.
Разом з цим, допуском до керування транспортним засобом особи, яка не має права ним керувати, визнається усна чи письмова згода, розпорядження, вказівка власника, у володінні якого перебуває транспортний засіб.
Допуск до керування транспортним засобом особою, яка не має права ним керувати, відбувається через умисні дії власника транспортного засобу.
Відповідно до загальних принципів права відповідальність за умисні дії (бездіяльність) завжди є більш суворою, ніж відповідальність за дії (бездіяльність), вчиненні через необережність.
Аналіз положень частини другої статті 1187 ЦК України свідчить про те, що вказана норма застосовується у випадку заподіяння шкоди особою, яка володіє джерелом підвищеної небезпеки.
Разом з цим, вказана норма не може застосовуватися у випадку, якщо шкода завдана декількома об`єктами, діяльність з якими пов`язана з підвищеною небезпекою, оскільки у таких правовідносинах застосуванню підлягає норма статті 1188 ЦК України.
Якщо шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки самими їх володільцям, відшкодування шкоди відбувається за правилами частини першої статті 1188 ЦК України.
Так, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
У відносинах, що виникли із взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відповідальність будується на загальних умовах за принципом вини.
Тобто у такому разі особою, яка зобов`язана відшкодувати завдану шкоду, є та особа, безпосередні дії якої призвели до виникнення в іншої особи збитків.
Для правильного застосування наведених положень статті 1188 ЦК України першочергове значення має встановлення суб`єкта відповідальності за завдану шкоду.
Так, за загальним правилом для притягнення особи до деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: протиправна поведінка заподіювача шкоди, наявність шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, а також вина.
Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 14 березня 2019 року (справа № 760/3666/19) визнано ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки без оплатного вилучення транспортного засобу.
За встановленими у справі обставинами, безпосередніми діями винної в дорожньо-транспортної пригоди особи - ОСОБА_3 , які полягають у порушенні ПДР України під час керування транспортним засобом, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, переданим йому за згодою власника автомобіля «JAGUAR XJL» Рухая ОСОБА_4 , а позивачу як потерпілій особі завдано шкоди.
Разом з цим, заподіяння позивачу шкоди стало можливим також через неправомірні дії самого власника транспортного засобу, які полягають у передачі керування транспортним засобом особі, яка не мала права керування, що у подальшому призвело до настання для позивача негативних наслідків. Наведене свідчить про те, що між умисними неправомірними діями власника транспортного засобу та шкодою, заподіяною позивачу, існує причино-наслідковий зв`язок.
Таким чином, шкоду позивачу завдано спільними взаємопов`язаними сукупними діями водія транспортного засобу та його власника.
Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що у випадку заподіяння шкоди особою, яка не мала права керування транспортним засобом, яка допущена до керування транспортним засобом за згодою його власника, суб`єктом відповідальності є водій транспортного засобу та власник транспортного засобу як особи, спільними діями яких завдано шкоди позивачеві.
Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, усунувши із судового розгляду все що не має значення для вирішення справи по суті, дослідивши докази в судовому засіданні, суд дійшов висновку про те, що на осіб, спільними діями яких завдано шкоду позивачеві, покладається обов`язок щодо солідарного відшкодування завданої майнової шкоди, яка складає 190 248 грн 03 коп. При цьому судом було враховано часткове відшкодування майнової шкоди ПАТ СК «Вусо».
Також, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь грошові кошти у розмірі 100 000 грн, як компенсацію на відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
З урахуванням наведеного, враховуючи стан здоров`я позивача, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, що необхідні для відновлення попереднього стану, дійшов висновку про наявність правових підстав щодо солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача грошових коштів на відшкодування моральної шкоди у розмірі 15 000 грн, з урахуванням вимог розумності й справедливості.
Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі частини першої статті 141 ЦПК України, відповідно до якої з ОСОБА_4 на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 951 грн 24 коп., з ОСОБА_3 на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 451 грн 24 коп.
Керуючись статтями 11, 16, 22, 23 ЦК України, статей 12, 13, 17, 19, 76-81, 83, 89, 141, 235, 258-259, 263-268, 352 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Приватне акціонере товариство Страхова компанія «ВУСО», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.
Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду в розмірі 190248,03 грн.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 951,24 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1451,24 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Повний текст складено 12.11.2020р.
Суддя