ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 року

м. Харків

справа № 643/21727/19

провадження №22-ц/818/4931/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 серпня 2020 року у складі судді Єрмак Н.В., -

в с т а н о в и в :

24 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому з урахуванням уточнень ( а.с. 60-61) просив визнати спільною сумісною власністю подружжя, кошти депозитного вкладу «Депозит плюс №SAMDNWFD201» у АТ КБ «ПриватБанк» та, в порядку поділу майна подружжя, стягнути грошові кошти в сумі 193 494 грн, що еквівалентно 7200 доларів США.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25 серпня 2020 року позов задоволено. Визнано об`єктом спільної сумісної власності подружжя грошові кошти, що були розміщені ОСОБА_2 на рахунках у АТ КБ «ПриватБанк», відкритих на її ім`я; визнано за ОСОБА_1 право на 1/2 частину зазначених грошових коштів. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 193494 грн, що еквівалентно 7200 доларів США в порядку поділу майна подружжя та судовий збір у розмірі 768 грн.40 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, неналежну оцінку доказів, просить скасувати рішення суду першої інстанції, як незаконне та необґрунтоване, і ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Зазначає, що судом не взято до уваги, що кошти, які знаходилися на депозитному рахунку 27 грудня 2019 року видано їй готівкою та вона розпорядилася ними в інтересах сім`ї, а саме: передала спільному з позивачем сину ОСОБА_4 на лікування та оплату навчання. Таким чином, позивач уточнив свої вимоги після того, як предмет спору перестав існувати на момент розгляду справи. Договір дарування грошей не був оспорений позивачем тому є дійсним.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Вказує, що відповідачка вводить суд в оману, спотворюючи факти щодо обставин справи, оскільки спірні грошові кошти є об`єктом спільної сумісної власності подружжя

Також зазначає, що відповідачка не надала жодних доказів, які б свідчили про укладення договору дарування спірних грошових коштів та передачу їх сину ОСОБА_4 .

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надала належних доказів на підтвердження того, що спірні грошові кошти є її особистою приватною власністю та були витрачені в інтересах сім`ї, а тому за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, такі кошти є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 20 червня 1997 року.( а.с. 7).

З інформації АТ КБ «Приватбанк» від 28 квітня 2020 року убачається, що на ім`я відповідача ОСОБА_2 в АТ КБ «Приватбанк» 26 грудня 2018 року було відкрито депозитний рахунок №SAMDNWFD201» та зараховані кошти в сумі 9610 доларів США, який неодноразово поповнювався на різні суми. 27 грудня 2019 року сума 14400 доларів США з депозитного рахунку виплачена ( а.с. 52 -53).

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною четвертою статті 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Грошові суми (вклади), внесені у банківські (фінансові) установи за договорами банківського вкладу (депозиту) за рахунок заробітної плати, пенсії, стипендії, інших доходів подружжя незалежно від їх виду та від того, на чиє ім`я з подружжя вони внесені, відповідно до статті 61 СК України є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК України.

Учасники справи зазначали, що фактичні шлюбні відносини між ними припинилися з червня 2019 року.

Відповідач ОСОБА_2 не заперечує, що грошові кошти, які знаходилися на депозитному рахунку № НОМЕР_1 » у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в сумі 14400,0 доларів США було нею знято без згоди позивача ОСОБА_3 та вона розпорядилася ними на власний розсуд.

Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частинах першій та другій статті 89ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідач не довела належними доказами те, що кошти, отримані нею під час закриття депозитного рахунку, використані на потреби сім`ї, з урахуванням прав та інтересів позивача.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на ту обставину, що спірні грошові кошти були зняті з банківського рахунку відповідачкою - 27.12.2019 року, а ОСОБА_1 звернувся у суд з первісним позовом про визнання за ним права власності на Ѕ частину грошових коштів, розташованих на банківських рахунках, відкритих на ім`я відповідачки - 24.12.2019 року, що також спростовує доводи відповідачки.

З огляду на викладене суд дійшов правильного висновку про те, що поділу між подружжями підлягають грошові кошти, які були розміщені на депозитних рахунках, відкритих на ім`я відповідача, проте зняті останньою без згоди на це позивача, оскільки відсутні докази використання вказаних коштів в інтересах сім`ї.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що при ухваленні рішення судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389,390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 серпня 2020 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук