_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/3088/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2020 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

судді Маломуж А.І.,

за участю секретаря судового засідання Абухіної Н.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК» (місцезнаходження: Одеська обл., м. Чорноморськ, просп. Миру, 28) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

23.06.2020 року ПАТ «МТБ БАНК» звернулося в суд із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 716,81 дол. США. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, 14 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «МОРСЬКИЙ ТРАНСПОРТНИЙ БАНК» (далі Банк або Позивач) та ОСОБА_1 (далі-Відповідач або позичальник) був укладений Кредитний договір №01110/RО (далі Кредитний договір) з терміном погашення по 13 серпня 2015 року включно, у сумі 67201,36 дол. США (далі Кредит), зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 13,5% відсотка, яка є фіксованою процентною ставкою.

Банк повністю виконав взяті на себе за Кредитним договором зобов`язання щодо видачі кредитних коштів позичальнику.

Проте, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором виконував неналежно, порушував строки по сплаті платежів в рахунок погашення кредиту, нарахованих за користування кредитом відсотках.

В зв`язку з чим банк звернувся до Київського районного суду м. Одеси із позовом про дострокове стягнення суми кредиту у повному обсязі і рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14.12.2012 р. позов банку був задоволений у повному обсязі і стягнув з відповідача на користь Банку заборгованість в розмірі: 31683,88 дол. США, що в еквіваленті дорівнює 253249,25 грн. - заборгованість за кредитом, 2395,11 дол. США, що в еквіваленті дорівнює 19144,11-заборгованість по відсоткам, 103367,24 грн - заборгованість за пенею, 5487,81 заборгованість по сплаті штрафу, а також 3219,00 грн. - в рахунок відшкодування судових витрат, а всього 384467,41 грн.

З 14.12.2012 р. по сьогоднішній день відповідачем була сплачена заборгованість у розмірі 26 121,69 дол. США, з яких 23726,58 дол. США зарахована як сплата боргу за основним боргом, а 2 395,11 дол. США зарахована як сплата боргу за відсотками.

Як зазначає позивач залишок заборгованості складає: 34078,99 дол. США (заборгованість за основним боргом та процентами відповідно до рішення суду від 14.12.2012) - 26 121,69 дол. США (сплачена заборгованість відповідачем) - 7957,30 дол. США, а також 103367,24 грн. - заборгованість за пенею 5487,81 грн. заборгованість по сплаті штрафу.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Маломуж А.І.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Маломуж А.І. від 03.07.2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по вказаній цивільній справі. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник позивача повторно в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою, в якій просив відкласти судове засідання.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав клопотання про відкладення розгляду справи, в матеріалах справи наявний відзив відповідно до якого, відповідач просить у задоволені позову відмовити, посилаючись на те, що відповідачем була сплачена заборгованість ще у лютому 2016 року, просив також застосувати строки позовної давності.

Відповідно до ст..275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи строки розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними матеріалами справи.

Суд, дослідивши матеріали позовної заяви, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Суд встановив, що 14 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «МОРСЬКИЙ ТРАНСПОРТНИЙ БАНК» (далі Банк або Позивач) та ОСОБА_1 (далі-Відповідач або позичальник) був укладений Кредитний договір №01110/RО (далі Кредитний договір) з терміном погашення по 13 серпня 2015 року включно, у сумі 67201,36 дол. США (далі Кредит), зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 13,5% відсотка, яка є фіксованою процентною ставкою.

Банк повністю виконав взяті на себе за Кредитним договором зобов`язання щодо видачі кредитних коштів позичальнику.

Проте, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором виконував неналежно, порушував строки по сплаті платежів в рахунок погашення кредиту, нарахованих за користування кредитом відсотках.

В зв`язку з чим банк звернувся до Київського районного суду м. Одеси із позовом про дострокове стягнення суми кредиту у повному обсязі і рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14.12.2012 р. позов банку був задоволений у повному обсязі і стягнув з відповідача на користь Банку заборгованість в розмірі: 31683,88 дол. США, що в еквіваленті дорівнює 253249,25 грн. - заборгованість за кредитом, 2395,11 дол. США, що в еквіваленті дорівнює 19144,11-заборгованість по відсоткам, 103367,24 грн - заборгованість за пенею, 5487,81 заборгованість по сплаті штрафу, а також 3219,00 грн. - в рахунок відшкодування судових витрат, а всього 384467,41 грн.

З 14.12.2012 р. по сьогоднішній день відповідачем була сплачена заборгованість у розмірі 26121,69 дол. США, з яких 23726,58 дол. США зарахована як сплата боргу за основним боргом, а 2 395,11 дол. США зарахована як сплата боргу за відсотками.

Як зазначає позивач залишок заборгованості складає: 34078,99 дол. США (заборгованість за основним боргом та процентами відповідно до рішення суду від 14.12.2012) - 26 121,69 дол. США (сплачена заборгованість відповідачем) - 7 957,30 дол. США, а також 103 367,24 грн. - заборгованість за пенею 5 487,81 три. заборгованість по сплаті штрафу.

Предметом позову у цій справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3 % річних, нарахованих за період 05.06.2017 по 04.06.2020 року за невиконання грошового зобов`язання щодо погашення кредитної заборгованості, підтвердженої рішенням суду.

Зважаючи на викладене і відхиляючи приведені вище доводи відповідача щодо необґрунтованості позовних вимог, суд зазначає наступне.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання та поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Так, ст. 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, якщо кредитор використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18.

Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

За висновками Верховний Суд України у постанові від 26.04.2017 року у справі №3-1522гс16, постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц вимоги про стягнення грошових коштів передбачених ст. 625 ЦК України не є додатковими вимогами, в розумінні ст. 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу строку позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення строку позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних витрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливо до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Суд встановив, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14.12.2012 р. по справі № 1512/9047/12 залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 28.10.2013 р. за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , позов Публічного акціонерного товариства МАРФІН БАНК» (з 05.03.2018 р. МТБ Банк) задоволено частково. Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «МАРФІН БАНК» 31683 (тридцять одна тисяча шістсот вісімдесят три) долара 88 (вісімдесят вісім) центів США, що в еквіваленті дорівнює суму 253249 (двісті п`ятдесят три тисячі двісті сорок дев`ять) гривень 25 (двадцять п`ять) копійок в рахунок відшкодування заборгованості за кредитом, 2395 (дві тисячі триста дев`яносто п`ять) доларів 11 (одинадцять) центів США, що в еквіваленті дорівнює сумі 19144 (дев`ятнадцять тисяч сто сорок чотири) гривні 11 (одинадцять) копійок в рахунок відшкодування заборгованості по відсоткам, 103367 (сто три тисячі триста шістдесят сім) гривень 24 (двадцять чотири) копійки в рахунок відшкодування пені 5487 (п`ять тисяч чотириста вісімдесят сім) гривень 81 (вісімдесят одну) копійку в рахунок відшкодування штрафу, а також 3219 (три тисячі двісті дев`ятнадцать) гривень в рахунок відшкодування судових витрат, а всього 384467 (триста вісімдесят чотири тисячі чотириста шістдесят сім) гривень 41 (сорок одну) копійку.

Вказані рішення судів ПАТ «МАРФІН БАНК» свого часу не оскаржувало.

Фактично не погоджуючись з розміром грошових коштів, що сплачувались ОСОБА_1 за рішенням суду, та намагаючись оскаржити цей розмір коштів, 21.05.2015 р. представник ПАТ «МАРФІН БАНК» подає до Київського районного суду м. Одеси клопотання про роз`яснення рішення суду з проханням «роз`яснити резолютивну частину рішення Київського районного суду м. Одеси від 14.12.2012 р. по справі № 1512/9047/12 за позовом ПАТ «МАРФІН БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками, виклавши її частину в наступній редакції», за якою стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «МАРФІН БАНК» 31683,88 долара США, в рахунок відшкодування заборгованості за кредитом, 2395,11 доларів США, в рахунок відшкодування заборгованості по відсоткам, 103367,24 грн. в рахунок відшкодування пені, 5487,81 грн. в рахунок відшкодування штрафу, а також 3219 грн. в рахунок відшкодування судових витрат.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 09. 06.2015р., залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14.07.2015р. (номер провадження: 22- ц/785/6447/15) за апеляційною скаргою представника ПАТ «МАРФІН БАНК», відмовлено ПАТ «МАРФІН БАНК» у роз`ясненні рішення Київського районного суду м. Одеси від 14.12. 2012 р. у цивільній справі за позовом ПАТ «МАРФІН БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Суд першої та другої інстанцій, відмовляючи представнику ПАТ «МАРФІН БАНК» у роз`ясненні рішення суду, виходили з того, що фактично представник банку просить внести зміни в резолютивну частину рішення суду, виключивши з його змісту посилання на гривневий еквівалент, а також зазначив, що представник банку апеляційну скаргу на рішення суду не подавав, крім того в постанові старшого державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження від 20.10.2014 р. сума стягнення зазначена в українській гривні, яка не оскаржена, і тому суд вважав, що фактично при поданні заяви про роз`яснення рішення представник банку не погоджується з розміром грошових коштів, стягнутих з ОСОБА_1 та намагається її оскаржити.

При наведених обставинах у ОСОБА_1 по рішенню суду виникло зобов`язання перед ПАТ «МАРФІН БАНК» сплатити за кредитним договором від 14 серпня 2008 року № 01110/RO заборгованість у гривні (по тілу кредиту, відсоткам, пені та штраф) усього у розмірі 384493,05 гривні 05 коп. Ця заборгованість ОСОБА_1 була остаточно сплачена ще у лютому 2016 р., так останній платіж був зроблений 22.02.2016 року. Ця обставина підтверджується квитанціями: № 63-101А/1 від 10.12.2013р. на суму 7993,00 грн.; № 114-101А/1 від 10.01.2014 на суму 79930,00грн.; № 67- 101М/1 від 22.07.2014р. на суму 35010,09 грн.; № 97-1014/1 від 04.09.2014р. на суму 25057,52 грн.: № 45-101КУ1 від 20.10.2014р. на суму 25902,44 грн.; від 18.03.2015р. на суму 60 000,00 грн.; № 142-101G/1 від 16.02.2016р. на суму 142600,00грн.; № 118-101М/1 від 22.02.2016р. на суму 8000,00 грн., копії яких надано відповідачем.

У червні 2016 р. ПАТ «МАРФІН БАНК» звернулось до Київського районного суду м. Одеси з цивільним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 01110/RO від 14 серпня 2008 року (справа № 520/6628/16-ц), тобто про той самий предмет і з тих самих підстав, що і у справі № 1512/9047/12. Та лише після отримання остаточного рішення суду по справі № 520/6628/16-ц не на свою користь заявник, як зазначалось вище, звернувся до суду за отриманням дублікату виконавчого листа.

У червні 2019 року ПАТ «МТБ БАНК» звернулось до Київського районного суд м. Одеси із заявою про видачу дублікату виконавчого листа по справі № 1512/9047/12 та поновлення строку для його пред`явлення (надалі за текстом - заява ПАТ «МТБ БАНК») в м. Одеси. Та представник ПАТ «МТБ БАНК» у своєї заяві замовчав обставину того, що судове рішення Київського районного суду м. Одеси від 14.12.2012 р. по справі № 1512/9047/12 відповідачем у повному обсязі виконано ще 22.02.2016 року та на рахунок позивача було сплачено 384493,05 грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 17.04.2019 заяву ПАТ «МТБ БАНК» було задоволено. Суд ухвалив видати Публічному акціонерному товариству «МТБ Банк» дублікат виконавчого листа виданого 21.01.2013р. у справі №1512/9047/2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «МАРФІН БАНК» 31683 (тридцять одна тисяча шістсот вісімдесят три) долара 88 (вісімдесят вісім) центів США, що в еквіваленті дорівнює суму 253249 (двісті п`ятдесят три тисячі двісті сорок дев`ять) гривень 25 (двадцять п`ять) копійок в рахунок відшкодування заборгованості за кредитом, 2395 (дві тисячі триста дев`яносто п ять) доларів 11 (одинадцять) центів США. що в еквіваленті дорівнює суму 19144 (дев`ятнадцять тисяч сто сорок чотири) гривні 11 (одинадцять) копійок в рахунок відшкодування заборгованості по відсоткам, 103367 (сто три тисячі триста шістдесят сім) гривень 24 (двадцять чотири) копійки в рахунок відшкодування пені, 5487 (п`ять тисяч чотириста вісімдесят сім) гривень 81 (вісімдесят одну) копійку в рахунок відшкодування штрафу, а також 3219 (три тисячі двісті дев`ятнадцять) гривень в рахунок відшкодування судових витрат, а всього 384467 (триста вісімдесят чотири тисячі чотириста шістдесят сім) гривень 41 (сорок одну) копійку, поновивши строк для його пред`явлення.

Оскільки заборгованість у розмірі 384493,05 ОСОБА_1 була сплачена ще в лютому 2016р., виконавче провадження відкрите 08.08.2019 року було закінчене Державним виконавцем 27.12.2019р. після остаточної сплати боржником виконавчого збору у розмірі 38715,8 грн.

Оскільки відповідач мав грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується матеріалами справи та не оспорюється сторонами, та порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення, передбачених статтею 625 ЦК України за період до повного погашення заборгованості, тобто до лютого 2016 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

При розгляді справи, відповідач надав заяву про застосування строку позовної давності, передбаченого ст. 267 ЦК України.

При розгляді вимог відповідача щодо застосування позовної давності, суд виходить з роз`яснень п. 1.1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до якого - встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові на цих підставах, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Враховуючи те, що в процесі розгляду справи судом встановлено, що банк не мав право стягувати 3% річних на суму заборгованості за період 05.06.2017 по 04.06.2020 оскільки сума заборгованості була погашена у лютому 2016 році, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позову у зв`язку з його необгрунтованістю.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 610, 611, 625 ЦК України, керуючись ст. ст. 12,13, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви Публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК» (місцезнаходження: Одеська обл., м. Чорноморськ, просп. Миру, 28) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання Одеському апеляційному суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст виготовлено 03.11.2020 року.

Суддя Маломуж А. І.