Дата документу 15.12.2020
Справа № 937/4141/20
Провадження №2/937/2098/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 грудня 2020 року м. Мелітополь
Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Бахаєва І.М.
за участі секретаря судового засідання Фурсової Л.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь борг у сумі 13 000 доларів США та 33 000 грн., три відсотки річних у сумі 406,03 долара США та 480, 08 грн. та судові витрати.
У зв`язку із несвоєчасним поверненням боргу позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних за прострочення виконання зобов`язання, що з 30.05.2019 по 12.06.2020 складає 406,03 долара США, за період з 13.12.2019 по 12.06.2020 складає 480 грн. 08 коп.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник не з`явились. Від представника позивача адвоката Ігнатова Є.Є. до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання, призначене на 15.12.2020 на 14-00 год., не з`явився без повідомлення причин своєї неявки, про дату, час та місце судових засідань повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідач про поважні причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило. З урахуванням викладеного, суд визнає неявку відповідача неповажною та вважає можливим розглянути справу за його відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому у цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.
Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
04.02.2019 року ОСОБА_1 надав у борг ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 13 000 (тринадцять тисяч) доларів США, на підтвердження чого ОСОБА_2 власноруч написав йому розписку про отримання грошових коштів з зобов`язанням повернути вказану суму 30.05.2019 року, про що свідчить копія розписки/а.с.9/,.
10.12.2019 року ОСОБА_1 надав у борг ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 33 000 (тридцять три тисячі) гривень, на підтвердження чого ОСОБА_2 власноруч написав йому розписку про отримання грошових коштів з зобов`язанням повернути вказану суму 13.12.2019 року, про що свідчить копія розписки /а.с.10/.
Розписки від імені ОСОБА_2 про одержання від ОСОБА_1 грошових коштів та зобов`язання їх повернути, суд визнає як письмовий доказ укладання договорів позики між сторонами.
На момент звернення до суду із вказаним позовом відповідач ОСОБА_2 не виконав перед позивачем ОСОБА_1 свої боргові зобов`язання.
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених Цивільним кодексом, а саме: з договорів та інших правочинів.
Статтею 627 ЦПК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагенту та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У силу ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
Згідно із ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у Постанові від 16.01.2019 р. у справі №373/2054/16-ц, згідно якого Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
У матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_2 виконав свої зобов`язання за договором позики від 04 лютого 2019 року, договором позики від 10 грудня 2019 року та повернув грошові кошти.
Таким чином відповідач ОСОБА_2 не виконав взяті на себе зобов`язання за договором позики від 04 лютого 2019 року, договором позики від 10 грудня 2019 року та не повернув отримані ним в якості позики гроші, чим порушив умови договору, що в свою чергу призвело до неналежного виконання передбаченого ст. 526 ЦК України обов`язку та настання відповідних правових наслідків для позичальника.
Факт невиконання відповідачем взятого на себе зобов`язання згідно договору позики від 04.02.2019 та договору позики від 10.12.2019 доведено.
Відповідно до загального правила на кредитора (позикодавця) покладається обов`язок підтвердити прийняття виконання. Позикодавець, як кредитор, повинен видати позичальнику розписку в отриманні виконання або повернути отриманий при укладенні договору борговий документ. Згідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася.
Отже, грошові кошти за розпискою від 04.02.2019 року в сумі 13 000 (тринадцять тисяч) доларів США та розпискою від 10.12.2019 року в сумі 33 000 (тридцяти трьох тисяч) гривень; а також 3% річних у сумі 406,03 доларів США за період з 30.05.2019 року по 12.06.2020 року та 3% річних у сумі 480 грн. 08 коп. за період 13.12.2019 року по 12.06.2020 року повинні бути стягнені з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає позовні вимоги позивача ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу за розписками такими, що підлягають задоволенню.
Крім того, позивачем ОСОБА_1 при зверненні до суду також був сплачений судовий збір у сумі 3906 грн. 33 коп., що підтверджується доданою до матеріалів справи квитанцією /а.с.1, який підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 у відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 8, 9, 10, 18, 141, 223, 247, 258, 264, 265, 268, 280, 352-356 ЦПК України, ст.ст. 11, 509, 526, 530, 543 ЦК України, Постановою від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц Великої Палати Верховного Суду, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу по розписці від 04.02.2019 року у розмірі 13 000 (тринадцять тисяч) доларів США, та 3% річних в сумі 406,03 долара США.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу по розписці від 10.12.2019 року у розмірі 33 000 (тридцять три тисячі) гривень та 3% річних в сумі 480,08 гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 3906 грн. 33 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
Заочне рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області протягом 30 днів з дня вручення повного заочного рішення суду.
Повні відомості учасників справи:
позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;
відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ,
Повний текст заочного рішення складено 28 грудня 2020 року.
СУДДЯ: І.М. БАХАЄВ