ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2616/19
провадження № 2/753/2985/20
ДОДАТКОВЕ Р І Ш Е Н Н Я
"06" листопада 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Мицик Ю.С.
за участю секретаря Пугач Д.С.
сторони не з`явилися
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,-
В судове засідання учасники справи не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку. Від представника позивача ОСОБА_2 надійшла заява, в якій останній просив розгляд заяви про стягнення судових витрат проводити за його відсутності.
Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вважає, що подана заява про стягнення судових витрат підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати , зокрема, на професійну правничу допомогу.
Згідно з частиною першою статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Частиною першою статті 60 ЦПК України передбачено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Відповідно до частини другої статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Частиною четвертою статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17).
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Судом встановлено, що 07.12.2018 між позивачем та адвокатом Сичом О.Ю. було укладено договір про надання правової допомоги.
Відповідно до п. 4.3. даного договору - за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату кошти (гонорар) у вигляді погодинної оплати, виходячи із розрахунку - вартість однієї години становить 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної сплати у місячному розмірі, встановленої законом на момент надання правової допомоги.
28.10.2020 між адвокатом Сичом О.Ю. та позивачем було підписано акт про обсяг наданої правової допомоги по справі №753/2616/19 відповідно до договору про надання правової допомоги від 07.12.2018, відповідно до якого клієнт має сплатити адвокату гонорар у розмірі 33 000 (тридцять три тисячі) гривень.
Разом з тим, суд вважає, що вказаний розрахунок витрат згідно Акту на правничу допомогу не узгоджується із наявними в матеріалах справи доказами.
Так в розрахунку витрат вказано, що на зустріч з клієнтом та надання консультації з приводу правової проблеми Клієнта, підготовка письмової вимоги про усунення перешкод в користуванні ділянкою адвокатом було витрачено 3 год, вартість послуги 4 467,60 грн. Водночас в матеріалах справи міститься вимога про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою за підписом позивача, таким чином, суд вважає, що вказані витрати підлягають виключенню із обсягу витрат на правову допомогу.
В той же час, при вирішенні питання про розмір судових витрат, суд вважає, що підготовка та подання заяви про розгляд справи за відсутності позивача (1 год, вартість 1669,20 грн.), підготовка заяви про продовження розгляду справи у зв`язку з проведенням експертизи (0,5 год., вартість 834,60 грн), не відповідає критерію реальності адвокатських витрат та їх необхідності, а тому стягненню не підлягає.
Крім того, позивачем було укладено договір про надання правової допомоги від 01.09.2020 з адвокатом Голубом Миколою Валерійовичем.
Відповідно до п. 4.3. даного договору - за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату кошти (гонорар) у вигляді погодинної оплати, виходячи із розрахунку - вартість однієї години становить 60 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної сплати у місячному розмірі, встановленої законом на момент надання правової допомоги.
29.10.2020 між адвокатом Голуб М.В. та позивачем було підписано акт про обсяг наданої правової допомоги по справі №753/2616/19, відповідно до якого клієнт має сплатити адвокату гонорар у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень.
На виконання даного акту позивачем було сплачено кошти, що підтверджується виданою адвокатом Голубом М.В. розпискою та квитанцією до прибуткового касового ордеру № 28 від 30.10.2020.
Згідно акту про обсяг наданої правової допомоги адвокатом Голуб М.В. здійснено наступний перелік робіт: правнича допомога складалася з надання консультацій позивачу (2 год., вартість 600 грн.), підготовка заяви про стягнення з відповідача судових витрат (2 год., вартість 600 грн.), підготовка заяви про дотримання розумних строків розгляду справи (2 год., вартість 600 грн.), ознайомлення з матеріалами справи ( 1 год., вартість 3000 грн.).
Враховуючи, що ряд послуг не потребують спеціальних професійних навиків, не відповідають критеріям доцільності, суд дійшов висновку, що з урахуванням розумності розміру таких витрат, виходячи з конкретних обставин справи та обсягу наданих стороні, як клієнту, послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи, витрати на правничу допомогу підлягають зменшенню до 10 000,00 грн.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру позовних вимог.
Враховуючи, що вимоги позову задоволено частково, суд дійшов висновку, що розмір витрат на правничу допомогу підлягає розподілу пропорційно до задоволених вимог. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 18 235,20 грн. (36 470, 40 грн. / 2) витрат на правничу допомогу.
Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати за проведення судової земельно-технічної експертизи, пропорційно до задоволених вимог в сумі 6500 грн. (13 000 / 2).
На підставі викладеного, керуючись стст. 133, 141, 270 ЦПК України, суд,-
Заяву задовольнити частково.
Ухвалити додаткове рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, яким стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в розмірі 18 235,20 грн. та витрати пов`язані із проведенням судової земельно-технічної експертизи в розмірі 6 500,00 грн.
Додаткове рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому додаткове рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому додаткового рішення суду
Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_3 : місце реєстрації: АДРЕСА_3 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 .
Суддя: Ю.С.Мицик