КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 752/8453/19 Головуючий у І інстанції Плахотнюк К.Г.
Провадження №22-ц/824/3859/2020 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 лютого 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:Таргоній Д.О., Ігнатченко Н.В., Голуб С.А., розглянув в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання,

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, апеляційний суд, -

У С Т А Н О В И В :

в квітні 2019 року ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона є дочкою відповідача ОСОБА_1 та навчається у Навчально-науковому гуманітарному інституті Таврійського національного університету ім. В.І. Вернадського на денній формі навчання.

Оскільки, даний навчальний заклад є платним, стипендії позивач не отримує, також несе витрати на орендну плату за проживання у гуртожитку, розмір якої складає 500,00 грн. щомісячно, а відповідач ніякої допомоги дочці не надає, тому ОСОБА_3 просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення двадцяти трьох років.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2019 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у зв`язку з продовженням навчання в розмірі у розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 17 квітня 2019 року і по 30 червня 2022 року включно.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недотримання судом вимог процесуального законодавства, а саме, всебічності та повноти з`ясування дійсних обставин справи, прав та обов`язків сторін в даних правовідносинах, належної правової оцінки наданих сторонами в справі доказів та з застосуванням відповідних норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої дитини в розмірі 1/8 частини усіх видів заробітку щомісячно до 30 червня 2022 року.

Зокрема в апеляційній скарзі зазначено, що відповідач перебуває в офіційному шлюбі з ОСОБА_4 , від якого мають малолітнього сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утриманні відповідача перебуває батько-пенсіонер ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також 13 березня 2019 року відповідачем було оформлено кредит №1742-0145 для придбання транспортного засобу на суму 194550,00 грн. (строк 24 місяці) та споживчий кредит №1743-0145 на сплату КАСКО в розмірі 38845,15 грн.

10 лютого 2020 року на адресу Київського апеляційного суду від представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій остання просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2019 року залишити без змін.

Зокрема, у відзиві зазначено, що обов`язок відповідача щодо виховання та утримання своїх дітей перед кожною дитиною малолітньою та повнолітньою, незалежно від їхнього віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є дочкою відповідача ОСОБА_1 (а.с.5).

Відповідно до довідки №16/0248/19, виданої 05 березня 2019 року Навчально-науковим гуманітарним інститутом Таврійського національного університету імені В.І. Вернадського, ОСОБА_3 є студентокою першого курсу Навчально-наукового гуманітарного інституту денної форми навчання.

Термін навчання з 01 вересня 2018 року по 30 червня 2022 року, навчання платне, стипендію не отримує. (а.с.9).

Зі змісту довідки №102, виданої 07 березня 2019 року Таврійським національним університетом імені В.І. Вернадського, ОСОБА_3 навчається в Таврійському національному університеті імені В.І. Вернадського за спеціальністю «Психологія», за її навчання в 2018 році сплачено 6 275, 00 гривень (а.с.10).

27 серпня 2018 року Державним житлово-комунальним підприємством НАНУ та ОСОБА_3 було укладено договір 65/08-18 про надання ліжко-місця у гуртожитку, за яким ОСОБА_3 надано ліжко-місце у гуртожитку НОМЕР_1 Національної академії наук України, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 , орендна плата за проживання в поточному місяці встановлюється у розмірі 500 гривень на місяць з урахуванням ПДВ плюс плата за комунальні послуги, строк дії договору до 30 червня 2019 року (а.с.77-78).

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідач з 08 січня 2006 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , від якого має малолітню сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів, виходив з потреби позивача у матеріальній допомозі та можливості відповідача таку допомогу надавати.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статей 181, 182 СК України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов'язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

Статтею 199 СК України встановлено, що, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Згідно п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Умовою стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, є недостатність забезпечення коштами як для навчання, так і для інших необхідних потреб (маються на увазі побутові потреби - харчування, одяг, користування транспортом, придбання навчальної літератури, посібників).

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ОСОБА_3 навчається на денній формі навчання, стипендію не отримує, факт потреби останньої у матеріальній допомозі є безумовним.

Так, необхідність отримання належної освіти позбавляє позивача можливості працевлаштуватися та заробляти кошти на власне утримання. Крім того, указана особа, яка ще не закінчила відповідного навчального закладу, не має необхідного обсягу професійних знань та навичок, які необхідні для такого працевлаштування.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі 753/13390/16-ц від 24 жовтня 2018 року.

З матеріалів справи слідує, що відповідач є працездатною особою, а отже, зобов`язаний приймати участь в матеріальному забезпеченні дітей.

Відповідачем не надано суду будь-яких доказів, які б свідчили про те, що його матеріальний стан не дає йому змоги приймати участь в матеріальному утриманні дитини, що продовжує навчання та яка такої допомоги потребує.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача аліментів на дитину, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що позов заявника підлягає задоволенню, оскільки встановлено, що повнолітня дочка навчається на денній формі за контрактом у навчальному закладі й потребує матеріальної допомоги, тому є всі підстави для стягнення з батька аліментів на утримання дочки на період навчання.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач, не знаючи наміри дочки щодо подання позову про стягнення аліментів на період навчання, оформив 13 березня 2019 року кредит №1742-0145 для придбання транспортного засобу на суму 194550,00 грн. (строк 24 місяці) та споживчий кредит №1743-0145 на сплату КАСКО в розмірі 38845,15 грн., не є підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки не звільняє від обов`язку відповідно до ст. 199 СК України.

Доводи представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що на його утриманні знаходиться ще одна дитина та батько-пенсіонер не звільняє його від обов`язку утримувати дочку, яка продовжує навчання.

Крім того батько відповідача одержує пенсію, а доказів про те, що останій потребує догляду не надано, в зв`язку з чим такі обставини не можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтується на доказах та законі і не спростовують висновків суду.

Колегія суддів, з огляду на зазначене, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 18 лютого 2020 року.

Судді: Д.О. Таргоній

Н.В. Ігнатченко

С.А. Голуб