Номер провадження: 22-ц/813/1556/20
Головуючий у першій інстанції Мазун І. А.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Громіка Р.Д.,

Черевка П.М.,

при секретарі: Павлючук Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Байло Євгена Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2019 року по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,-

В С Т А Н О В И В:

22 жовтня 2019 року ОСОБА_1 , зацікавлена особа ОСОБА_2 , звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису та просить суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 на строк 6 місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав відносно ОСОБА_1 , а саме: заборонити наближення на 50 м. до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; до місця роботи ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 ; видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 на строк 6 місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав відносно ОСОБА_3 , а саме: заборонити наближення на 50 м.; до місця проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 ; до місця навчання Одеська ЗОШ № 100 ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3 .

В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_1 посилається, на те, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 та з 07.05.2008р. перебувають в розлученні. Від шлюбу у них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час спільного проживання з ОСОБА_2 останній постійно підіймав на неї руки, намагаючись завдати шкоди та тілесних ушкоджень, однак внаслідок того, що вона займається професійно спортом, вона чинила опір і його спроби були невдалі. Намагання ОСОБА_2 завдати їй шкоди продовжувались вже і після розлучення. 14.09.2019р. у 16.00 год. ОСОБА_2 попередньо домовившись з нею у телефонному режимі, вирішив зустрітись з сином, що буває рідко, адже він не допомагає ні їй, ні дитині фінансово та не приймає участі у вихованні дитини. Близько 21:30 год. того ж дня додому повернувся їхній син та пояснив, що батько залишив його на декілька годин самого у комп`ютерному клубі «Ра», який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 . Коли дитина зрозуміла, що батько не повернеться, він самостійно без грошей, (адже рюкзак дитини залишився у ОСОБА_2 ) дістався до домівки. Передзвонюючи ОСОБА_2 вона попросили привезти речі дитини. Через десять хвилин задзвонив дзвоник у квартиру і відкривши двері вона отримала удар кулаком у обличчя, її відкинуло всередину квартири і з носа хлинула кров, і вона на декілька секунд втратила свідомість. Прокинувшись почула голос ОСОБА_2 , який погрожував дитині, в разі, якщо син не поїде з ним, він візьме на кухні ніж і приріже її. Прийшовши до тями після удару, вона вибігла до під`їзду і покликала на допомогу. За цей час вона отримала другий удар в ніс і кілька ударів ззаду по голові. На її крик збіглися сусіди і ОСОБА_2 змушений був піти, після чого вона викликала швидку допомогу і поліцію, зафіксувала вказані обставини. 15.09.2019р. вона звернулась до Одеського обласного бюро судової медицини, де було знято побої і на даний час результати ще не надійшли. 18.09.2019р. також звернулась до Одеської міської клінічної лікарні №11, де було проведено повне обстеження та до діагностичного центру «ВИТАМЕД-Д» пройшла додаткове обстеження та отримала висновок осколковий перелом кісток носа, невелика ретенційна кіста лівої верхньощелепної пазухи. 24.09.2019р. їй подзвонив поліцейський ОСОБА_4 , який просив підійти до Поліцейської станції, Малиновського відділу поліції ГУНП в Одеській області, де опитав її та склав Терміновий заборонний припис стосовно ОСОБА_2 25.09.2019 року ОСОБА_5 було проведено оцінку ризиків вчинення домашнього насильства та надано їй копію документів. Таким чином, вважає, що вона є особою, яка зазнала домашнього насильства.

Справу розглянуто за відсутності сторін.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2019 року у задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Байло Є.С. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги заяви, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони по справі не з`явились, але про розгляд справи вони сповіщались належним чином та завчасно, що підтверджено поштовими повідомленнями про отримання ними судових повісток.

Відповідно до ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.

Тому згідно правил ст. 350-5 та ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку, що вказані обставини не перешкоджають розглядові справи у відсутність належно сповіщених сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 20 лютого 2020 року.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису, суд першої інстанції виходив з того, що надані заявником в обґрунтування заявлених вимог докази, не вказують безумовно на вчинення ОСОБА_2 навмисного домашнього насильства, не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності ризиків, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» для встановлення обмежувального припису.

Так, основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Пунктом 3 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно пункту 6 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (пункт 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (пункт 14 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Положеннями частин першої, другої статті 350-6 ЦПК України встановлено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидіюдомашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази з урахуванням їх належності й достовірності, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосування обмежувального припису щодо заінтересованої особи.

Оцінюючи надані заявником докази, на підтвердження фактів вчинення триваючого та системного характеру насильницьких дій ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1 , суд першої інстанції врахував, що заявником не надано суду достатніх доказів для задоволення заяви.

Висновки суду першої інстанції про достатність доказів для задоволення заяви, наявність ризиків вчинення домашнього насильства у майбутньому є передчасними.

Доводи апеляційної скарги щодо неодноразового, систематичного намагання ОСОБА_2 завдати шкоди шляхом нанесення їй тілесних ушкоджень протягом останніх 12 років не підтверджені жодними доказами.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Враховуючи принцип презумпції невинуватості, закріплений у статті 62 Конституції України, належні докази вчинення ОСОБА_2 стосовно заявниці домашнього насильства, що є необхідною умовою для застосування обмежувального припису, заявником суду не надані.

Апеляційний суд перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, в апеляційному суді не приймаються і не розглядаються вимоги заяви та її підстави, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ст. 367 ч. ч. 1, 6 ЦПК України).

Тобто, апеляційний суд не може брати до уваги обставини, що виникли після ухвалення оскаржуваного судового рішення, які суд першої інстанції не оцінював і які не впливали на ухвалення рішення. Підстав для застосування в даній справі положень ст. 367 ч. 5 ЦПК України немає, а тому колегія суддів не може давати правового висновку акту судово медичного дослідження №2288 від 10.10.2019р..

Відмова суду у видачі обмежувального припису не є абсолютною. За наявності для того у відповідної особи підстав вона не позбавлена права звернутися до суду у належний процесуальний спосіб по новий обмежувальний припис. Така особа може діяти на захист своїх прав, якщо такі порушуються, і в інший спосіб, що забезпечуватиме ефективний захист прав.

За таких обставин, суд першої інстанції дотримавшись вимог норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини, вирішив дану справу згідно до вимог закону, тому підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення і задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382 - 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Байло Євгена Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено: 20 лютого 2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

П.М. Черевко