Справа № 724/286/20
Провадження № 2/724/418/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 листопада 2020 року Хотинський районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді: Єфтеньєва О.Г.
при секретарі: Бабій Ю.В.
за участю сторін:
позивача: ОСОБА_1
відповідача: ОСОБА_2
її представника: ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хотині Чернівецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 звернулася до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 15 вересня 2014 року ОСОБА_2 взяла в неї в борг 1500 доларів США. Даний факт підтверджується розпискою, власноручно написаною ОСОБА_2 , яка датується 15 вересня 2014 року. Зазначену суму коштів ОСОБА_2 зобов`язалася їй повернути в строк до 25 грудня 2014 року, однак станом на день звернення до суду ОСОБА_2 вказану суму так і не повернула.
Зазначила, що станом на 03.04.2015 року 100 доларів США відповідно до офіційного курсу НБУ складала 2350,9492 грн., тому 1500 доларів США становила - 35 264,23 грн.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, суду пояснила, що розписка писалась в її кабінеті, були присутні при написанні розписки вона, ОСОБА_2 та її колишній чоловік - зі слів ОСОБА_2 . Вказала, що в ОСОБА_2 часто були борги, вона то затримувала виплату, то віддавала, коли брала в борг ці гроші під розписку не мотивувала нащо, кошти передавалися на вулиці, це було 15 вересня 2014 року. Коли ОСОБА_2 саме покинула проживання в її квартирі вона не пам`ятає, та у зв`язку з тим, що не могла із нею зв`язатися та витребувати від неї вказані кошти.
Відповідач ОСОБА_2 , будучи також допитаною в судовому засіданні і в якості свідка суду пояснила, що вона у ОСОБА_1 винаймала квартиру, там проживала, робила ремонт, кожного місяця сплачувала тій за проживання по 250 доларів США, коли вона писала розписку в той час народила доньку, тому немала змоги платити за квартиру, коли до неї прийшла ОСОБА_1 зі своєю подругою, та диктували їй як написати розписку, вона писала так, як ті їй диктували, оскільки в неї не було іншого вибору, так як вона не мала де проживати на той час. Під час написання розписки був присутнім і її чоловік, розписку писала під примусом, так як їй диктувала ОСОБА_1 , однак кошти вона у борг не брала.
Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні.
Вислухавши пояснення сторін, представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що 15 вересня 2014 року на підставі укладення договору позики позивач ОСОБА_1 надала відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в борг в сумі 1500 (доларів США).
На підтвердження отримання боргу відповідач ОСОБА_2 власноручно написала письмовий, фінансовий документ - розписку, в якій підтвердила отримання нею від позивача ОСОБА_1 грошей в сумі 1500$ (а.с.4)., які зобов`язалась повернути до 25 грудня 2014 року, про що зазначила в розписці.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики, одна сторона передає у власність іншій стороні кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму коштів. Договір позики вважається укладеним з моменту передачі грошей.
Згідно із ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 18 жовтня 2017 року у справі № 6-1662цс17.
Як встановлено судом, та підтверджено матеріалами справи в розписці написаній відповідачем ОСОБА_2 , остання зобов`язувалась повернути суму боргу ОСОБА_1 в розмірі 1500 (доларів США) до 25 грудня 2014 року, проте станом на день звернення до суду відповідач борг позивачу так і не повернула та ухиляється від повернення суми боргу до цього часу (оригінал вищевказаної розписки від 15 вересня 2014 року був пред`явлений для огляду в судовому засіданні позивачем).
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику - кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором між ними.
Однак, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 у встановлений строк, тобто, як саме було зазначено в розписці до 25.12.2014 року зобов`язань за договором позики не виконала, та борг позивачу не повернула.
В підготовчому судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 визнала, що розписку писала під диктовку ОСОБА_1 та її подруги, та що вказана розписка стосується саме валюти в «доларах США».
Згідно ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
При встановлених обставинах, які визнаються сторонами відповідач ОСОБА_2 визнала, що розписку писала вона особисто і дана розписка, як зазначено вище стосується доларів США.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином та відповідно до умов договору чи закону.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.
Судом під час розгляду справи, не встановлено належних та допустимих доказів, і такі не надані суду, що відповідач в дійсності не отримувала від позивача суму коштів, зазначену у розписці.
При цьому, наявність таких правовідносин сторін не спростовує факт укладення договору позики та реальність цього договору, оскільки в силу ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину. Відповідач таку презумпцію не спростувала, договір позики з 2014 року не оспорила, що вона визнала в судовому засіданні.
При цьому, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями ст. 545 ЦК України свідчить про те, що зобов`язання з повернення позики позичальником до цього часу не виконано.
Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
А тому, поясненнями свідка не можна спростувати факт отримання боргу.
Доводи відповідача з приводу того, що вона була змушена написати розписку, оскільки немала де проживати, та зі слів, як диктувала їй на той час ОСОБА_1 зі своєю подругою є необґрунтованими та не доведеними в судовому засіданні належними та допустимими доказами.
Окрім того, судом встановлено, що знаходження оригіналу розписки у позикодавця свідчить про непогашення боргу позичальником перед нею, та не доведено відповідачем, що кошти від позивача вона не отримувала, при цьому остання визнала що писала розписку.
Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
При цьому, заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.
Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду в справі №373/2054/16-ц від 16 січня 2019 року.
Тобто, стягнення судом в рахунок повернення боргу саме в іноземній валюті, як те зазначено в розписці є правомірним.
Таким чином, з урахуванням викладеного, суд вважає, що з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути суму боргу за договором позики в розмірі 1500 (доларів США).
Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути судові витрати в розмірі 352,64 гривень судового збору.
На підставі викладеного, та керуючись ч. 1 ст. 259, ст. ст. 526, 530, ст. ст. 1046 -1047, 1049 ЦК України, ст. ст. 10, 57-60, 141, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 77, 78, 80, 89, 141, 263-265 країни, суд,-
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облакової картки платника податків: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт серія НОМЕР_2 , позику згідно розписки від 15 вересня 2014 року в розмірі 1500 (доларів США).
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облакової картки платника податків: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт серія НОМЕР_2 , судовий збір в розмірі - 352,64 гривень.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду через Хотинський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 13.11.2020 року.

Суддя: О.Г. Єфтеньєв