КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/346/18 Головуючий у суді першої інстанції: Шевчук А.В.
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9413/2020 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Рейнарт І.М.

Секретаря судового засідання Рудик О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційними скаргами (скорочений та мотивований текст) ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 10 червня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання та витрат пов`язаних з утриманням дитини.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів,

в с т а н о в и л а:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обгрунтовуючи свої вимоги тим, що з відповідачкою ОСОБА_2 вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 липня 1997 року, мають двох синів - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 08 листопада 2017 року шлюб між подружжям розірвано. Місце проживання дітей, враховуючи побажання самих дітей, визначено разом з ним.

Зазначав, що станом на січень 2017 року він має іншу сім`ю, на його утриманні перебуває дружина ОСОБА_7 та її неповнолітній син від першого шлюбу ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також його батьки похилого віку. У кризовий період йому стало важко утримувати двох синів - неповнолітнього ОСОБА_6 та повнолітнього ОСОБА_5 , а також одноособово оплачувати навчання ОСОБА_5 у Вищому навчальному закладі - Київському університеті туризму, культури і права, що складає 17 200,00 грн.на рік.

Посилаючись на те, що відповідачка працевлаштована, обіцяла приймати участь в оплаті навчання сина, приймати участь в утриманні молодшого сина, але ухиляється від надання матеріальної допомоги, батьківських обов`язків, просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подачі позову (12.01.2018); стягнути з відповідачки на його користь кошти сплачені за навчання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 50% за навчання у сумі 12 900,00 грн. та призначити сплату аліментів у сумі 4 300,00 грн. кожні півроку на час навчання та на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 до досягнення 23 років.

У травні 2018 року відповідачка ОСОБА_2 подала заперечення на позов, у яких вказувала, що з лютого 2017 року неповнолітній син ОСОБА_6 проживає разом з нею, та знаходиться на її утриманні. В частині утримання повнолітнього сина ОСОБА_5 зазначала, що позивач, обираючи місце та форму навчання старшого сина ОСОБА_5 , з нею не радився. Позивач та син приймали рішення одноосібно, вказуючи про самостійну оплату вартості навчання. На пропозиції сина ОСОБА_5 та переконання останнього про можливість навчатися заочно для влаштування на роботу, батько не дозволив. Надала суду платіжні документи на підтвердження перерахування з власної ініціативи грошових коштів сину ОСОБА_5 на його власну грошову картку в міру своїх можливостей та потреб дитини. Звернула увагу, що вона має нефахову роботу з мінімальною заробітною платою 3 740,00 грн. на місяць. Вимоги позову ОСОБА_1 вважала безпідставними та необґрунтованими, просила у їх задоволенні відмовити (а.с. 29-32 том 1).

08 червня 2018 року позивачем до суду подана письмова заява про залишення без розгляду позову в частині вимог про стягнення з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подачі позову (12.01.2018) - а.с. 54 том 1).

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 08 червня 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині вимог про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 12.01.2018 залишено без розгляду (а.с. 57 том 1).

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 10 червня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання та витрат пов`язаних з утриманням дитини відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу (скорочений та мотивований текст).

В апеляційних скаргах порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на його користь витрачені коши на утриманя повнолітнього сина ОСОБА_5 , який продовжує навчання, у сумі 34 440,00 грн. (половину вартості навчання), мотивуючи тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, ухвалено з порушенням норм процесуального та неправильного застосування судом норм матеріального права.

В обґрунтування доводів апеляційних скарг зазначав, що повнолітній син ОСОБА_5 проживає разом з ним та перебуває на його утриманні. Надані відповідачкою докази про перерахування коштів сину не є співрозмірними з його витратами, до того ж не є цільовими для оплати навчання повнолітнього сина. Докази про доходи відповідачки у вважає сфальшованими, а зі слів дітей знає, що відповідачка не змінювала місце роботи, працює у ТОВ «Гранд Рітейл Компані» та її заробітна плата складє не менше 11 000,00 грн., що значно вище його заробітної плати у розмірі 3 330,00 грн., а відтак вважає незаконною та надуманою мотивацію суду про врахування матеріального стану відповідачки.

Вказував, що відповідачка обіцяла приймати участь в оплаті навчання сина, приймати участь в утриманні сина, але ухиляється від надання матеріальної допомоги, батьківських обов`язків. Ним надані суду усі платіжні документи, які прямо підтверджують оплату навчання старшого сина. Дані обставини також підтвердив у суді син ОСОБА_5 . Син навчається на четвертому курсі у Київському Університеті туризму, культури і права на денній формі навчання і на сьогоднішній день сплачена сума за навчання складає розмір 60 200,00 грн., з яких Ѕ частина у розмірі 30 100,00 грн. підлягає стягненню з відповідачки на його користь та ще 4 300,00 грн. - половина вартості останнього семетру навчання, так як ОСОБА_5 був відрахований з можливістю поновлення на останній семестр навчання за умови сплати до 01 січня 2021 року.

Безпідставиними вважає посилання суду про те, що він відмовився від позову в частині стягнення аліментів на неповнолітнього сина, оскільки він повідомив суд лише про неактуальність цієї вимоги, у зв`язку з ухваленням судового рішення Оболонським районним судом міста Києва про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 .

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка просила рішення Оболонського районного суду міста Києва від 10 червня 2020 року залишити без змін, посилаючись на те, що ніякої домовленості з колишнім чоловіком щодо оплати навчання сина ОСОБА_5 у неї не було. Зі своєї сторони вона фінансово підтримує дитину, це кошти на продукти, оплата зв`язку, проїзд, ліки, одежа, взуття та інше. Також на її утриманні знаходиться молодший син ОСОБА_6 . Просила врахувати, що позивач приховує свої доходи, ухиляється від сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 у розмірі 1050,00 грн на місяць.

У судовому засіданні 05 жовтня 2020 року позивач підтримав доводи апеляційної скарги, в наступні судові засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності (а.с. 64-65 том 5).

Відповідачка ОСОБА_2 - заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила рішення Оболонського районного суду міста Києва від 10 червня 2020 року залишити без змін.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги (скорочений та мотивований текст) приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 липня 1997 року, мають двох синів - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5, 6, 7 том 1).

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 08 листопада 2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 10 том 1).

Сторони у справі працевлаштовані та мають регулярний дохід у вигляді заробітної плати (а.с. 9, 33, 87 том 1).

Судом першої інстанції встановлено та учасниками не заперечується, що неповнолітній син ОСОБА_3 проживає з матір`ю ОСОБА_2 , повнолітній син ОСОБА_4 проживає з батьком ОСОБА_1 .

ОСОБА_4 є студентом денної форми навчання юридичного факультету Київського університеті туризму, економіки і права, термін навчання з 01 вересня 2016 року до 30 червня 2020 року (а.с. 11 том 1).

Відповідно до рахунку-фактури № УТ-0002743 Київського університеті туризму, економіки і права вартість оплати за 1 семестр навчання становить розмір 8 600,00 грн. (а.с. 13 том 1).

Позивачем до матеріалів справи долучені платіжні документи про сплату на рахунок Київського університеті туризму, економіки і права вартість послуг за навчання сина ОСОБА_4 за період з 11 серпня 2016 року по 10 грудня 2019 року (44-48, 86,190 том 1).

Із наданих відповідачкою банківських квитанції вбачається, що остання регулярно здійснює переказ грошових коштів на особисту картку повнолітнього сина ОСОБА_4 (62-64, 88-99, 116-188, 191-193 том 1). Зазначала, що фінансово підтримує дитину у придбані продуктів, оплату зв`язку, проїзду, ліків, одягу, взуття тощо. Також на її утриманні знаходиться молодший син ОСОБА_6 . Заперечила існування домовленості з колишнім чоловіком про оплату навчання сина ОСОБА_5 .

Допитаний в суді першої та апеляційної інстанцій як свідок ОСОБА_4 підтвердив, що він перебуває на утриманні матері та бабусі, а навчання оплачує батько. Пояснив, що з приводу оплати навчання було погоджено з батьком, який пообіцяв йому, що у разі вступу до вищого навчального закладу він буде оплачувати його навчання. Зазначив, що з березня 2020 року він відрахований з університету, бажає продовжити навчання, у зв`язку з чим подав заяву на поновлення навчання в закладі.

Досліджуючи вимоги позивача, які пов`язані зі стягненням з відповідачки половини вартості сплачених позивачем коштів за навчання сина ОСОБА_4 , що становить розмір 12 900,00 грн., з призначенням сплати аліментів у сумі 4 300,00 грн. ( 50% від 8 600,00 грн. - семестрової оплати вартості за навчання) кожні півроку на час навчання повнолітнього сина ОСОБА_4 до досягнення 23 років, та надаючи оцінку зібраним у справі доказам, судом першої інстанції встановлено, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що між ним та відповідачкою були узгоджені питання щодо навчання сина ОСОБА_5 , з компенсацією частини вартості навчання та по семестрової оплати до закінчення навчання сина ОСОБА_5 за рахунок відповідачки.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з навчанням сина ОСОБА_5 , суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає, що позов ОСОБА_1 не ґрунтується на вимогах закону, оскільки позивач просить стягнути зазначені суми, обґрунтовуючи це як обов`язок відповідачки брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, тоді як вартість навчання не відносяться до таких витрат, виходячи з такого.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Разом з тим, статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання).

Саме такі висновки щодо застосування статті 185 СК України висловлені в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року № 6-1296цс15.

Отже, у вказаній цивільній справі, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановлене з урахуванням статей 81, 264, 265 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги позивача були предметом перевірки судом першої інстанції, їм надана належна оцінка, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Твередження позивача про посилання суду першої інстанції щодо відмови позивача від позову в частині стягнення аліментів на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є безпідставними.

Із змісту судового рішення Оболонського районного суду міста Києва від 10 червня 2020 року вбачається й це підтверджується матеріалами справи, що 08 червня 2018 року позивачем до суду подана письмова заява про залишення без розгляду позову в частині вимог про стягнення з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подачі позову (12.01.2018) - а.с. 54 том 1).

Як передбачено статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасники справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд - частина третя статті 13 ЦПК України.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Позивач вправі подати заяву про залишення позову без розгляду до всіх або частини позовних вимог. Закріплене за позивачем право на подання такої заяви є абсолютним, тому суд зобов`язаний залишити заяву без розгляду, якщо позивач звернувся з таким клопотанням.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 08 червня 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині вимог про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 12.01.2018 залишено без розгляду (а.с. 57 том 1).

Стислий виклад позиції позивача, у тому числі, щодо залишення за заявою позивача без розгляду вимог в частині стягнення аліментів на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначено судом першої інстанції в описовій частині оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги (скорочений та мотивований текст) ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги (скорочений та мотивований текст) ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 10 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: