Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2020 року Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Ковальчук Т.А.

при секретарі Хорольській І.П.

за участю

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Магдалинівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Магдалинівської селищної ради Магдалинівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_3 до Магдалинівської селищної ради Магдалинівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно.

Позивач посилається на те, що на підставі розпорядження керівника органу приватизації № 9 від 27.05.1997 року їй та батьку була передана у спільну часткову власність по Ѕ частина двокімнатної квартири по АДРЕСА_1 . 30.05.1997 року органом приватизації було видане свідоцтво про право власності на житло, яке зареєстровано в Магдалинівському БТІ у реєстровій книзі за № 196-2.

З метою реєстрації права власності на належну частину квартири в серпні 2020 року позивач подала відповідні документи до органу державної реєстрації прав на нерухоме майно. 14.08.2020 року органом державної реєстрації винесена постанова про відмову у державній реєстрації прав, оскільки у свідоцтві про право власності на житло міститься виправлення дати його видачі.

Вказані обставини перешкоджають позивачеві як власнику нерухомого майна здійснити його реєстрацію.

На підставі наведеного, позивач звертається до суду та прохає визнати за ним право власності на Ѕ частину квартири по АДРЕСА_1 .

Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову, зазначивши, що позивач є власником квартири та вказане право не оспорюється, неможливість реєстрації права власності зумовлено технічними причинами.

Вислухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши докази, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 30.05.1997 року власником Ѕ частини квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 (а. с. 5).

Постановою державного реєстратора прав на нерухоме майно від 14.08.2020 року на підставі п. 3 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» позивачеві відмовлено у державній реєстрації прав, оскільки у свідоцтві про право власності на житло міститься виправлення дати видачі свідоцтва про право власності на житло (а. с. 7).

Виходячи зі змісту позовних вимог та матеріалів справи, позивач звертається до суду із вимогами про визнання права власності на квартиру, оскільки не може зареєструвати права на вказаний об`єкт нерухомості у відповідному державному реєстрі.

Згідно п. 14 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Можливість звернення до суду за захистом своїх прав або охоронюваних законом інтересів пов`язується як процесуальним, так і матеріальним законом, з порушенням, оспорюванням, а також невизнанням цих прав іншими особами, виникненням у них сумнівів у належності, зокрема майна позивачеві, чим створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності.

Частиною 2 статті 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Виходячи з матеріалів справи вбачається, що позивачем не наведено обставин і доказів, які б свідчили про порушення її матеріального права. Доказів, що її право власності на квартиру не визнається іншими особами суду не надано. Крім того, зі змісту позовної заяви вбачається, що перешкодою у державній реєстрації права власності є виправлення дати видачі правовстановлюючого документу, яке є відповідним юридичним фактом від якого залежить виникнення відповідного права власності.

Виходячи з наведених обставин, суд вважає, що право вимоги щодо визнання права власності на нерухоме майно заявлено необґрунтовано та позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Магдалинівської селищної ради Магдалинівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно- відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 04 січня 2021 року.

Суддя Т.А.Ковальчук