Справа № 486/1238/20
Провадження № 2/486/518/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді - Савіна О.І.

при секретарі - Архіповій К.В.

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування,

без участі сторін,

ВСТАНОВИВ:

14.08.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позову зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 .. На час смерті батько перебував у шлюбі з його матір`ю ОСОБА_2 .. В період шлюбу батьками була придбана квартира АДРЕСА_1 . Оскільки договір купівлі-продажу був оформлений на матір, він позбавлений можливості прийняти спадщину, яка відкрилась після смерті батька у вигляді 1/2 належної йому частки вказаної квартири. У зв`язку з цим просить визнати за померлим право власності на 1/2 частку спірної квартири, а за ним та за матір`ю право власності в порядку спадкування за законом, по 1/4 частці вказаної квартири.

В судове засідання сторони не з`явилися, направили суду письмові заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі. Представник позивача вказав, що підтримує позовні вимоги, відповідач зазначила, що визнає позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Зважаючи на те, що відповідач визнала позовні вимоги у повному обсязі, суд вважає можливим ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні.

У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши письмові матеріали справи, з урахуванням визнання позову відповідачем, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З представлених копій документів вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 17.07.1971 року (а.с 16).

Мають сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 12, 13-14).

В період шлюбу, 26.01.2000 року, подружжя ОСОБА_1 придбали квартиру АДРЕСА_1 , при цьому Договір купівлі-продажу, який 06.01.2000 року посвідчений приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Дмитрієвою В.В., був оформлений на дружину ОСОБА_2 (а.с.17).

Право власності було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23.05.2019 року (а.с. 18).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер у віці 58 років, про що складено відповідний актовий запис за № 125 (а.с. 15).

Згідно положень ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

В подальшому, нотаріусом було відмовлено позивачу та відповідачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , оскільки не визначено правовий режим майна придбаного в період шлюбу, за договором купівлі-продажу, а саме - квартири АДРЕСА_1 (а.с. 20-21).

Згідно довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) від 04.03.2020 року, в спірній квартирі зареєстровані відповідач ОСОБА_2 та син ОСОБА_5 (а.с. 23).

При цьому, як слідує з позовної заяви, ОСОБА_5 від прийняття спадщини відмовився.

За результатами оцінки майна, ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 , складає 388 700.00 грн. (а.с. 23).

Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п.1) ч.2 ст. 16 ЦК України, є визнання права.

Частиною 1 ст. 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Частиною 3 ст. 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом з тим, відповідно до ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Таким чином, в даній статті встановлюється презумпція рівності часток співвласників.

Крім того, згідно положень ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 належало право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , придбаної в період шлюбу з ОСОБА_2 ..

Згідно зі ст.ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1226 ЦК України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. При цьому необхідно визначити якою є доля спадкодавця у праві спільної сумісної власності.

Згідно п. 224 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за №20 від 22.12.1995 року, частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

Аналогічна правова позиція міститься в п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

У зв`язку зі смертю одного із співвласників спірної квартири, позивач не може реалізувати своє право на прийняття спадщини за законом. Після смерті одного із співвласників частка у праві спільної сумісної власності належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У відповідності до ст. 1261 ЦК України, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями першої черги.

Частки у спадщині кожного зі спадкоємців за законом є рівними, що визначено ч.1 ст. 1267 ЦК України.

На підставі викладеного, суд вважає, що право власності на 1/2 частку квартири, належної ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування за законом, належить спадкоємцям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 1/4 частці за кожним.

Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином, з урахуванням визнання позову відповідачем, з огляду на те, що іншим чином, окрім звернення до суду, захистити своє набуте в порядку спадкування право власності на невизначену частку померлого співвласника не можливо, а також з метою забезпечення належної реалізації права власності співвласника у спільному сумісному майні, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 971.75 грн. (а.с. 1), однак питання про відшкодування судового збору ним неставиться.

Керуючись ст.ст. 368, 372, 1268, 1273 ЦК України, ст. 63 СК України, ст.ст. 2-13, 76-81, 141, 200, 206, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування, задовльнити.

Визначити, що частка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в праві спільної сумісної власності подружжя на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , становить 1/2 частку.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та за ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , право власності по 1/4 частці квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за кожним.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Южноукраїнського

міського суду Олександр Іванович Савін