Номер провадження: 22-ц/813/5224/20
Головуючий у першій інстанції Петренко В. С.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 523/8573/18

Номер апеляційного провадження: 22-ц/813/5224/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Бикової К.А.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, за апеляційною скаргою адвоката Дячука Павла Миколайовича, діючого від імені ОСОБА_2 , на рішення Київського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Петренка В.С. о 15 годині 25 хвилині 10 грудня 2019 року, повний текст рішення складено 13 грудня 2019 року,

встановив:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідачки на його користь суму боргу за договором позики у розмірі - 1 240 800,00 грн., що в еквіваленті по курсу НБУ на день звернення до суду становить - 47 000,00 доларів США.

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що 26 січня 2014 року між ним - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики за умовами якого ОСОБА_2 отримала грошові кошти на загальну суму 30 000,00 доларів США.

Позивач вказує, що в підтвердження отримання грошових коштів ОСОБА_2 власноручно було складено розписку про отримання від нього вищевказаної грошової суми.

Також позивач зазначає, що ОСОБА_2 отримала кошти в позику на строк три місяці під 5 % щомісячно.

10.05.2019 року, як вказує позивач, ОСОБА_2 було видано йому нову розписка на погоджену суму - 47 000 доларів США з урахуванням відсотків за користування коштами, що в еквіваленті на момент звернення до суду становить - 1 240 800 грн. по курсу НБУ (1 долар США - 26,40 грн.).

З 20.05.2019 року, як стверджує позивач, він неодноразово звертався до відповідачки з вимогою про повернення позики, однак, до цього часу відповідачка не повернула суму позики посилаючись на відсутність коштів.

З урахуванням викладеного, оскільки в порушення умов укладеного договору позики (розписки), відповідачка ухиляється від виконання зобов`язань, борг у встановлений строк не повертає, ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом (а. с. 1 - 3).

У судовому засіданні суду першої інстанції адвокат Доніна Л.А., діюча від імені ОСОБА_1 , ОСОБА_1 особисто підтримали доводи та вимоги позову

Інші учасники справи у судове засідання суду не з`явились (а. с. 104 - 108).

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 10 грудня 2019 року вищевказані позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики (розписки) у розмірі - 1 113 359,50 грн., що станом на 10.12.2019 року складає еквівалент - 47 000,00 доларів США.

Рішення суду першої інстанції мотивовано необхідністю часткового задоволення позову з огляду на те, що в порушення приписів закону та договору позики відповідачкою - ОСОБА_2 не було повернуто у встановлений строк ОСОБА_1 позику, а саме: грошові кошти у розмірі - 47 000,00 доларів США, що є істотним порушенням умов договору(а. с. 111 - 117).

В апеляційній скарзі адвокат Дячук П.М., діючий від імені ОСОБА_2 , просить скасувати рішення Київського районного суду міста Одеси від 10 грудня 2019 року. Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленим, з порушенням норм процесуального права.

Апелянт вказує на низку порушень норм процесуального права, які були допущені судом першої інстанції під час розгляду справи. Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надійшло.

У жовтні 2020 року до апеляційного суду надійшла заява адвоката Дячука П.М., діючого від імені ОСОБА_2 , про відкладення, призначеного на 29.10.2020 року, розгляду справи. Між тим, від адвоката ОСОБА_3 , діючої від імені ОСОБА_1 , до апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача.

Апеляційний суд не вбачає підстав для прийняття вказаних у попередньому абзаці заяв, з огляду на наступне.

Частинами першою - третьою статті 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.

14.02.2019 року Велика Палата Верховного Суду, переглядаючи справу № 9901/43/19, зазначила, що саме електронний цифровий підпис є головним реквізитом такої форми подання електронного документу. Відсутність такого реквізиту в електронному документі виключає підстави вважати його оригінальним.

Матеріалами справи, зокрема відомостями заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за відсутності сторони позивача, не підтверджується наявність електронного цифрового підпису у вказаних заявах. Крім того відміткою на вказаних заявах підтверджується відсутність електронного цифрового підпису зазначених електронних документів. Такі заяви не містять підпису заявників.

Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, на всій території України установлено карантин.

Рада суддів України рекомендувала у період карантину встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами (Лист Ради суддів України від 16.03.2020 року, адресований Верховному Суду, Вищому антикорупційному суду, місцевим та апеляційним судам).

На підставі рішення зборів суддів Одеського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року, відповідно до частини 2 статті 29 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», постанов Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (зі змінами) та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами), рішення Ради суддів України за №19 від 17 березня 2020 року, постанови головного державного санітарного лікаря України №16 від 09 травня 2020 року, рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайної ситуації від 15 жовтня 2020 року, у зв`язку з ускладненням епідеміологічної ситуації в місті Одесі та із підтвердженням у працівників Одеського апеляційного суду діагнозу COVID-19, з метою запобігання поширенню захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, серед співробітників та відвідувачів Одеського апеляційного суду та забезпечення безпечних умов праці працівникам суду ухвалено розпорядження Голови Одеського апеляційного суду № 12 від 16.10.2020 року «Про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи суду».

Пунктами 1, 5, 12 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду № 12 від 16.10.2020 року «Про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи суду» передбачено, що тимчасово, на час установлення на території міста Одеси рівня епідемічної небезпеки: «помаранчевий» або «червоний», зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинено їх допуск до залів судових засідань. Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у частинах 1, 2 статті 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. Це розпорядження набрало чинності з 26 жовтня 2020 року.

Отже, вказане розпорядження видано з метою забезпечення здійснення правосуддя Одеським апеляційним судом, забезпечення доступу громадян до правосуддя під час дії установленого державою карантину, установлення на території міста Одеси рівня епідемічної небезпеки: «помаранчевий» або «червоний».

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції оскаржується саме в частині задоволених вимог позову, тому апеляційний суд не вбачає підстав для перегляду оскаржуваного рішення в іншій частині щодо оскарження якої апелянтом не заявлено вимог.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції, на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів, вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищезазначеного висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення боргу за позикою. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 11, 16, 526, 626, 627, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. 16, 526 ЦК України чинних на час виникнення спірних правовідносин) та процесуального (ст. ст. 81, 263, 264 ЦПК України) права. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

На підставі наявних у справі, наданих її учасниками і досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

26 січня 2014 року відповідач - ОСОБА_2 взяла у позивача - ОСОБА_1 в борг грошові кошти у розмірі - 30 000 (тридцять тисяч) доларів США 00 центів під 5 відсотків, які зобов`язалась повернути протягом трьох місяців.

Даний факт підтверджується копією розписки, яка наявна в матеріалах справи (а. с. 11).

Оригінал вказаної розписки було оглянуто судом першої інстанції у судовому засіданні.

Зі змісту вказаної розписки вбачається, що ОСОБА_2 частково повертала отримані у борг грошові кошти, а саме: 14.02.2014 року - 3000,00 грн., 02.09.2014 року - 1 100 доларів США, 15.10.2014 року - 400 доларів США, 18 листопада 2014 року - 1 000 доларів США.

Однак, зі змісту розписки від 10 травня 2019 року вбачається, що ОСОБА_2 підтвердила, що дійсно отримала від ОСОБА_1 готівкові грошові кошти в розмірі - 47 000,00 доларів США, за укладеним договором позики. Грошові кошти отримано повністю. Отримані у позику кошти зобов`язалась повернути за першою вимогою позикодавця (а. с. 12).

Оригінал вказаної розписки також було оглянуто судом першої інстанції у судовому засіданні 19.11.2019 року та 10.12.2019 року (а. с. 12).

У судовому засіданні позивач пояснив, що 47 000,00 доларів США - це основний борг у розмірі - 30 000,00 доларів США та відсотки за користування грошовими коштами з 2014 року, з чим погодилась ОСОБА_2 , склавши розписку у 2019 році.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 умов укладеного договору позики (розписки) щодо повернення грошових коштів, 17.07.2019 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з вимогою повернути борг по договору позики в розмірі - 47 000 доларів США з урахуванням відсотків за користування коштами, яка була надіслана на адресу відповідача, що підтверджується описом вкладення у цінний лист, накладною та фіскальним чеком.

Однак, до теперішнього часу відповідач своє зобов`язання щодо повернення грошей не виконала, у зв`язку з чим, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним позовом.

Між сторонами склалися зобов`язальні правовідносини за договором позики.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За правилами, передбаченими статтями 509, 525, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині 1 статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною 2 статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Крім того, частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Частиною 2 статті 16 ЦК України (чинного на час виникнення спірних правовідносин) зокрема передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути захист цивільного права або інтересу способом, що встановлений договором або законом.

Доводи апеляційної скарги щодо низки порушень норм процесуального права, які були допущені судом першої інстанції під час розгляду справи не мають наслідком задоволення апеляційної скарги, а отже не заслуговують на увагу апеляційного суду.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на низку доказів, які, як на думку останнього, безпідставно долучено судом першої інстанції до матеріалів справи зводяться до переоцінки доказів, є неспроможними.

За правилами частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. ч. 1, 2, 3 ст. 89 ЦПК України).

Апеляційний суд звертає увагу на відсутність в апеляційній скарзі доводів щодо відсутності боргових зобов`язань відповідачки перед позивачем та/або безпідставності суми заборгованості заявленої ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ..

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є неспроможними, апеляційна скарга є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги у суду апеляційної інстанції відсутні.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження вищевказаних судових рішень зазначені в частині 2 статті 389 ЦПК України.

Відповідно до частини 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Дячука Павла Миколайовича, діючого від імені ОСОБА_2 ,- залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду міста Одеси від 10 грудня 2019 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною 2 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 12 листопада 2020 року.

Головуючий суддя: А.П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе