Справа №766/3897/19
Пров. №2/766/6090/19
10 лютого 2020 року м. Херсон
Херсонський міський суд Херсонської області в складі: головуючого судді Ус О.В., секретар Неменко Ю.М., з участю позивача ОСОБА_1 , його представника адвоката Сідєльнікової Є.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань міського суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Дніпровської районної у м. Херсоні ради про визначення місця проживання дитини -
Позивач ОСОБА_1 25.02.2019 року звернувся до суду з позовом, в якому просив визначити місце проживання його сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ним. В обґрунтування позову зазначив, що з 03.10.1998 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 . 08.10.2013 року рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу та до червня 2017 року дитина постійно проживала разом з відповідачем. Пізніше з 16.062017 року дитина висловила бажання жити спільно з батьком, перейшовши проживати до нього. З тих пір дитина мешкає разом з позивачем. Позивач запропонував відповідачу передати йому сина на постійне проживання, однак відповідач відмовилась. Позивач зазначає, що має роботу, самостійний дохід та має можливість створити всі необхідні умови для проживання та розвитку дитини, в той час як відповідач ніде не працює та зловживає спиртними напоями зі слів сусідів, в зв`язку з вищенаведеним позивач змушений звернутись до суду.
Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 05.03.2019 р. відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.
Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 30.09.2019 р. закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду, викликано в судове засідання свідків.
В судовому засіданні позивач та його представник вимоги заяви підтримали, дали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явилась про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі.
Представник третьої особи в судове засідання надала заяву в якій зазначила, що підтримує позовні вимоги.
ОСОБА_4 в судовому засіданні висловив свою думку, яка полягає в тому, що він бажає проживати з батьком та фактично проживає з ним та його дружиною з останньої чверті четвертого класу.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд, заслухавши вступне слово позивача, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, приходить до наступних висновків.
Згідно свідоцтва про народження, виданого повторно серії НОМЕР_1 від 31.05.2016 року ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , у графі батьки зазначені: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (арк. справи 5).
Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 08.10.2013 року по справі №666/3165/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено шлюб між сторонами розірвано, зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/3 частина усіх видів його доходу, щомісячно починаючи з 19.06.2013 року і до повноліття дітей. Рішення набрало законної сили (арк. справи 6).

Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 15.03.2017 року по справі №766/11447/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку у спільній сумісній власності подружжя, позовні вимоги задоволено та визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці загальною площею 508 кв.м. Рішення набрало законної сили 28.03.2017 року (арк. справи 7).

Відповідно до акту посвідченого головою квартального комітету №5 Органу самоорганізації населення Антонівської селищної ради від 13.12.2018 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_6 . Фактично проживають ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 16.06.2017 року (арк. справи 9).

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 суду пояснила, що позивач її син, а відповідачка невістка. ОСОБА_4 проживає з батьком з 4 класу, ОСОБА_2 вигнала свого сина. У них належні умови, про дитину піклуються, одягають, навчають, виховують. ОСОБА_4 проживає разом з батьком з останньої чверті 4 класу; він подзвонив батьку та сказав, що мама виганяє його, вони викликали таксі та дитина з речами переїхала до них проживати. Мати не відвідує сина, не лікує, не телефонує, жодної допомоги не надає, у неї завжди не має коштів. Дружина сина слідкує за ОСОБА_4 навчає його. Вони не забороняють ОСОБА_4 спілкуватись з матір`ю, інколи він у неї ночує.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 суду пояснила, що позивач її чоловік, а відповідачка його колишня дружина. ОСОБА_4 був у четвертому класі, та відповідачка вигнала ОСОБА_4 з дому, він став проживати з ними. Вони підтягнули його по навчанню та з п`ятого класу він ходить до школи №12. Відповідачка не цікавилась своїм сином, йому не дзвонила, не з`ясовувала як він себе почуває. На канікули він не мав бажання їздити до матері. Коли він їздить до матері то у нього з нею вічні суперечки, скандали. Вона з чоловіком люблять ОСОБА_4 виховують, перевели до спортивної школи. ОСОБА_2 взагалі його не відвідує, телефонувала тільки коли її викликали до опіки, подарунки не дарувала. Мати ОСОБА_2 (йому бабуся) дарувала іноді ОСОБА_4 подарунки. Дитина коли бажає то спілкується з матір`ю. На всі батьківські збори ходять вони.

Згідно висновку Виконавчого комітету Дніпровської районної у місті Херсоні ради від 16.07.2019 року №2-49/1245 вбачається, що Орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 (арк. справи 42-43).

Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч.1 ст.161 СК України).

Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

У 6-му принципі Декларації прав дитини від 20.11.1959, яку Україною було ратифіковано у встановленому законом порядку та яка діє на час виникнення спірних правовідносин, дитина для повного та гармонійного розвитку має потребу у любові та розумінні. Дитина повинна, коли це можливо, зростати під опікою та під відповідальністю своїх батьків та у всякому випадку в атмосфері любові, а також моральної та матеріальної забезпеченості. Окрім того вказаним принципом закріплено, що малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли наявні виключні до того обставини, бути розлученою із матірю.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням їх інтересів.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі «М.С. проти України» наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у як найращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що батьком створено належні умови для проживання та виховання дитини, позивач має можливість забезпечувати нормальний всебічний розвиток дитини, тому в її інтересах, суд, приходить до висновку про визначення місця проживання малолітнього сина разом із батьком.

Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні.

Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися.

Рішення в повному обсязі складене 20 лютого 2020 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.150, 155, 157, 164, 166, СК України, ст.ст. 6-13, 81,264-265, 280-282 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКППП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Дніпровської районної у м. Херсоні ради (місцезнаходження: м. Херсон, вул. Перекопська, буд. 166) про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , за його місцем проживання.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач та третя особа мають право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Згідно загального порядку оскарження, дане рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи до або через відповідні суди протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

СуддяО. В. Ус