Справа № 242/1158/20
Провадження № 2/242/780/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2020 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Черкова В.Г., при секретарі Кідрон О.М., розглянувши в підготовчому засіданні в місті Селидове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Селидівської міської ради, про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

17.03.2020 р. позивач звернулася до суду із зазначеним позовом.

Стислий виклад позиції позивача.

В обґрунтування позову зазначила, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають дитину. З 2017 р. разом не мешкають, в провадженні суду перебуває позовна заява про розірвання шлюбу.

Враховуючи уточнення, просила визначити місце проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , судові витрати розподілити відповідно до норм ЦПК України.

Процесуальні дії у справі.

31.03.2020 р. було відкрито провадження по справі. Розгляд справи здійснюється в порядку загального позовного провадження.

У судове засідання сторони не з`явилися, про день слухання справи повідомлялися належним чином.

Позивач надала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності.

Відповідач надав заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Третя особа - Служба у справах дітей Селидівської міської ради - у судове засідання не з`явилася, про день слухання справи повідомлялася належним чином. Надала заяву, в якій не заперечувала проти задоволення позову, просила розглянути справу за відсутності представника.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дитина мешкає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , та є учнем 1-Б класу Селидівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 1.

ОСОБА_1 є власницею квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Віфдповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до Висновку, орган опіки та піклування селищної ради вважає доцільним визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у матері ОСОБА_1 .

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до чч.2, 8, 9, 10 ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства і мають здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі ст.8 закону «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів.

Відповідно до ст.15 зазначеного Закону дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ним регулярних, періодичних чи систематичних побачень. Можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання. Місце та час спілкування визначається з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, його інтересами.

СК України встановив, що питання, які так чи інше стосуються виховання дитини, повинні вирішуватися батьками спільно.

Так, зідно зі ст.141 СК мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст.157 СК питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Мати не має права забороняти батькові спілкуватися та зустрічатися зі своєю дитиною. Дитина незалежно від волі її батьків або окремого з них, має право на спілкування із обома батьками, дідусями, бабусями, іншими родичами, які перебувають у родинних відносинах, що мають спільних предків до прадідів та прабабусі.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно зі стст.18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою ВР від 27.02.91, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини.

У п.1 ст.9 конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, виконують їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 конвенції).

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

У ст.2 Протоколу №4 до Конвенції «Про захист прав людина і основоположних свобод» передбачено, що кожна, яка законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на вільне пересування та свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно із законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей.

Суд повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, надані докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Таким чином, суд, враховуючи те, що мати та батько, які проживають окремо, дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, виходячи з визнання позову відповідачем, враховуючи найкращі інтереси дитини, які мають першочергове значення, те, що дитина проживає тривалий час із матір`ю, яка має належні побутові умови для проживання, виховання та розвитку дитини, також суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини, а тому вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини з матір`ю.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 258, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , третя особа - Служба у справах дітей Селидівської міської ради, код ЄДРПОУ э04052962, розташована за адресою: Донецька область, м.Селидове, вул..К.Маркса, 8, - задовольнити.

Визначити місце проживання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (з урахуванням п. 3 розділу ХІІ «Прикінцевих положень» ЦПК України). Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя