Справа № 450/580/20 Провадження № 2/450/952/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2020 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Добош Н.Б,

при секретарі Гев`як Ю.С.

за участі представника позивача Ільків М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» про предмет спору : стягнення з відповідача на користь позивача : страхове відшкодування у розмірі 25 038, 00 грн. моральної шкоди; пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 469, 29 грн.; 3 % річних у розмірів 57, 61 грн.,-

стислий виклад позиції позивача та відповідача :

підстава позову (позиція позивача): 21.07.2019 року приблизно о 11 год. 15 хв., на автодорозі Київ-Чоп в населеному пункті Козьова, Сколівского району Львівської області, сталась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки «Daf» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , який здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , яка від отриманих травм померла на місці пригоди. Згідно лікарського свідоцтва про смерть №128 від 22.07.2019, смерть ОСОБА_3 настала внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди. Відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки «Daf» реєстраційний номер НОМЕР_1 , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована згідно полісу № АО3588678 у ПрАТ «СК «Перша». 02 вересня 2019 року на адресу ПрАТ «СК «Перша» надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах доньки загиблої - ОСОБА_1 . Загальна сума страхового відшкодування з урахуванням встановленого ліміту страхового відшкодування складає 55 656,00 грн., що включає 50 076,00 грн. - моральної шкоди та 5 580,00 грн. - витрат на поховання. 17.01.2020 року ПрАТ «СК «Перша» проведено часткову виплату страхового відшкодування, а саме виплачено 25 038,00 грн. страхового відшкодування доньці загиблої ОСОБА_1 . Зазначена сума становить 50% від заявленої згідно заяви про виплату суми страхового відшкодування суми за заподіяну моральну шкоду (50 076 грн.). У виплаті 50% від заявленої суми страхового відшкодування за заподіяну моральну шкоду відмовлено. У витратах на поховання страховою компанією відмовлено в повному обсязі. В обґрунтування відмови у виплаті 50% страхового відшкодування страховик посилається на наявність провини пішохода ОСОБА_3 у настанні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої остання загинула. Однак, відмову ПрАТ «СК «Перша» у виплаті 50% страхового відшкодування позивач вважає неправомірною та такою, що не ґрунтується на нормах закону. Смерть потерпілої настала в результаті наїзду на неї одного автомобіля. Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 26.09.2019 року в даній дорожній обстановці з моменту виникнення небезпеки для руху, водій автомобіля марки «Daf», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода. Про те, що причиною ДТП стало порушення правил дорожнього руху пішоходом ОСОБА_4 в постанові про закриття кримінального провадження не зазначено. Причому інформація щодо наявності умислу потерпілого чи непереборної сили у настанні дорожньо-транспортної пригоди в постанові про закриття кримінального провадження відсутня. Відповідальність за шкоду заподіяну джерелом підвищеної небезпеки у даній дорожньо-транспортній пригоді покладається на водія транспортного засобу, за участю якого відбулась дорожньо-транспортна пригода, а у даному випадку - на страховика забезпеченого транспортного засобу - ПрАТ «СК «Перша» в повному обсязі. Згідно ст. 36.5 Закону, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. На підставі наведеного, вважають, що є законні підстави стягнення з відповідача пені із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України за період з 17.01.2020 року по 13.02.2020 року у розмірі 469 грн. 29 коп. та за період з 17.01.2020 року по 13.02.2020 року три проценти річних від простроченої суми боргу в розмірі 57 грн. 62 коп.

В судове засідання позивач не з`явилась, однак з`явився її представник ОСОБА_5 який заявлені позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовні заяві та відповіді на відзив. Також просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею витрати на правничу допомогу в розмірі 9 000, 00 грн.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а саме шляхом скерування судової повістки на юридичну адресу відповідача та електронну на адресу представника відповідача ОСОБА_6 . Однак в попередніх судових засідання представник відповідача ОСОБА_6 , щодо задоволення позовних вимог заперечив, просив в задоволенні таких відмовити з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Зокрема представник відповідача у відзиві покликається на те, що оскільки у спірних правовідносинах мало місце порушення правил дорожнього руху пішоходом, страховою компанією на підставі п. 36.3. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» правомірно було зменшено суми відповідних відшкодувань на половину.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

19.02.2020 року ухвала суду про відкриття провадження у справі; 13.03.2020 року клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи; 16.03.2020 року ухвала про відкладення розгляду справи; 17.03.2020 року клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи; 20.03.2020 року відзив на позовну заяву; 08.04.2020 року клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи; 10.04.2020 року клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі; 09.06.2020 року заперечення представника позивача про зупинення провадження у справі; 10.06.2020 року ухвала про відмову в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі; 23.07.2020 року клопотання представника відповідача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції; 23.07.2020 року відзив на позовну заяву; 28.07.2020 року ухвала про проведення судового засідання в режимі відеоконференції; 30.07.2020 року клопотання представника відповідача про участь в судовому засіданні в режимі відео конференції; 30.07.2020 року відзив на позовну заяву; 06.08.2020 року детальний опис наданих послуг представником позивача; 10.08.2020 року клопотання представника відповідача про участю в судовому засіданні в режимі відео конференції; 10.08.2020 року ухвала про проведення судового засідання в режимі відеоконференції; 13.08.2020 року відповідь на відзив; 14.08.2020 року клопотання представника відповідача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції; 14.08.2020 року ухвала про проведення судового засідання в режимі відеоконференції; 18.08.2020 року заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву; 09.09.2020 року ухвала про відкладення розгляду справи; 10.09.2020 року клопотання представника відповідача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції; 10.09.2020 року ухвала про проведення судового засідання в режимі відеоконференції; 01.10.2020 року клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи; 01.10.2020 року ухвала про відкладення розгляду справи; 21.10.2020 року ухвала про відкладення розгляду справи.

Суд на підставі позовної заяви, а також долучених письмових доказів, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно копії лікарського свідоцтва про смерть № 128 від 22.07.2019 року, ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

21.07.2019 приблизно о 11 год. 15 хв., на автодорозі Київ-Чоп в населеному пункті Козьова, Сколівского району Львівської області, сталась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки «Daf» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , який здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , яка від отриманих травм померла на місці пригоди.

21.07.2019 року слідчим відділом ВРЗуСТ СУ ГУ НП у Львівській області зареєстровано кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000607 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Постановою слідчого ВРЗуСТ СУ ГУ НП у Львівській області Рокошевського А.М. від 26.09.2019 кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000607 від 21.07.2019 року закрито у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 КК України.

Зі змісту постанови слідчого про закриття кримінального провадження вбачається, що за результатами проведених слідчих дій та зібраних вихідних даних, була призначена та проведена судова автотехнічна експертиза обставин та механізму розвитку ДТП, з висновку експерта № 3838 від 19.09.2019 року, вбачається, що причиною настання даної ДТП, з технічної точки зору, є факт виходу пішохода ОСОБА_3 на смугу руху вантажного автомобіля марки «Даф» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 на такій віддалі, яка вже була недостатньою для уникнення наїзду. Враховуючи те, що пішохід ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження від яких померла зі своєї вини, тому у даному випадку відсутній склад кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 КК України.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля марки «Daf» реєстраційний номер НОМЕР_1 станом на 21.07.2018 року була застрахована в ПрАТ «СК «Перша».

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ч.5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України врегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - також «Закон»).

У відповідності до ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з вимогами п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За правилами ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Оскільки цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля марки «Daf» реєстраційний номер НОМЕР_1 станом на 21.07.2019 року була застрахована, суд приходить до висновку, що дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, є страховим випадком, тому Відповідач повинен виплатити страхове відшкодування заподіяної шкоди.

02.09.2020 року донька потерпілої ОСОБА_3 - ОСОБА_1 через свого представника звернулась до ПрАТ «Страхова компанія «Перша» із заявою про виплату страхового відшкодування, в якій просила виплатити 50 076 грн. страхового відшкодування, пов`язаного із заподіянням моральної шкоди, та 5 580 грн. витрат на поховання.

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» в 2019 році на момент ДТП становила 4 173, 00 грн.

Таким чином, Відповідач ПАТ «Страхова компанія «Перша» зобов`язаний був провести виплату страхового відшкодування, пов`язаного з моральною шкодою 50 076, 00 грн.

Вказану подію визнано страховим випадком, у зв`язку із чим ПрАТ «Страхова компанія «Перша» 17.01.2020 року виплатила страхове відшкодування в сумі 25 038, 00 грн.

Дані обставини сторонами не оспорюються та доказуванню не підлягають, відповідно до вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

Листом ПрАТ «Страхова компанія «Перша» від 06.02.2020 року повідомлено представника позивача про часткове задоволення заяв про виплату страхового відшкодування, та виплат сум страхового відшкодування з урахуванням положень п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Як підставу для виплати такої суми представник Відповідача посилається на приписи п.36.3 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на підставі чого Відповідачем поділено навпіл суму відшкодування обох виплат у зв`язку з наявністю вини пішохода у його смерті, на думку відповідача (що встановлено постановою слідчого про закриття кримінального провадження).

Так, п.36.3 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Якщо дорожньо-транспортна пригода сталася за участю декількох транспортних засобів, що перебували у з`єднанні між собою (у складі одного транспортного составу або під час буксирування із застосуванням жорсткого зчеплення чи з частковим навантаженням буксируваного транспортного засобу на платформу або на спеціальний опорний пристрій), виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком, який уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності щодо тягача, а в разі якщо цей тягач незабезпечений, регламентна виплата здійснюється МТСБУ.

Якщо водії транспортних засобів скористалися правом, передбаченим пунктом 33.2 статті 33 цього Закону, страховик відшкодовує виключно шкоду, визначену статтями 29 та 30 цього Закону.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до частини 2 статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Таким чином, оскільки цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля застрахована, дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, в порядку ст. 1167 ч. 2 ЦК України Позивачу слід відшкодувати недоплачене страхове відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 25 038, 00 грн. на підставі п. 27.3 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Покликання представника відповідача про те, що на підставі пункту 36.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова компанія повинна відшкодувати лише половину заподіяної шкоди є безпідставними та необґрунтованими, виходячи з наступного.

За змістом пункту 36.3 статті 36 вказаного Закону у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Відтак, положення пункту 36.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до спірних правовідносин застосуванню не підлягають, оскільки у ній йдеться про поділ розміру заподіяної шкоди між особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, а цивільно-правова відповідальність пішохода ОСОБА_3 не була і не може бути застрахована відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 7 постанови від 01.03.2013 № 4 Про деякі питання застосування судами шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки зазначає, що якщо груба необережність потерпілого, сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено Правила дорожнього руху .

Суд зазначає, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18).

У постанові про закриття кримінального провадження від 26.09.2019р. немає вказівок про порушення Правил дорожнього руху України з боку ОСОБА_3 . Суд вважає, що дії потерпілої ОСОБА_3 під час дорожньо-транспортної пригоди не свідчить про грубу необережність потерпілої, враховуючи її вік та обставини ДТП.

У вказаній справі не встановлено, що дорожньо-транспортна пригода трапилась внаслідок умислу потерпілої ОСОБА_3 або непереборної сили, а тому суд вважає, що існували правові підстави для відшкодування позивачам моральної шкоди з боку страховика.

Таким чином, на думку суду, у відповідача були відсутні підстави для поділу навпіл суми страхового відшкодування завданої моральної шкоди.

Частинами 1-4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Так, статтею 81 ЦПК України встановлено правила обов`язку доказування і подання доказів в цивільній справі.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 5 вказаної статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).

Згідно ж з частиною 7 статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

У разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом (ст. 992 ЦК України).

За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ), особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц зазначила, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Отже законодавством передбачене нарахування пені за прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика у разі його наявності.

Тому, зважаючи на характер спірних правовідносин сторін, у разі прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика застосовуються положення ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Встановивши, що страхова компанія не виконала у належний строк та в належному розмірі своїх зобов`язань щодо виплати страхового відшкодування, відповідач повинен сплатити позивачу пеню та 3 % річних за прострочення виплати страхового відшкодування.

Звертаючись до суду позивач просить стягнути пеню за період з 17.01.2020 року по 13.02.2020 року в розмірі 469, 29 грн. та 3 % річних за період з 17.01.2020 року по 13.02.2020 року в розмірі 57, 61 грн.

Проведений позивачем розрахунок відповідає вимогам чинного законодавства щодо розрахунку пені та 3 % річних, і не спростований відповідачем, тому заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до частин 4-6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.

Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Позивачем надано ордер на надання правової допомоги серії ЛВ № 171472 від 13.02.2020 року виданого на підставі договору про надання правової допомоги від 30.07.2019 року; детальний опис наданих послуг, яким визначено надані послуги та розмір їх оплати, та квитанцію від 06.08.2020 року про сплату за надану правову допомогу у загальному розмірі 9 000 гривень.

За таких обставин, враховуючи встановлені частинами 4-6 ст. 137 ЦПК України критерії співмірності, сплачена позивачем адвокату сума гонорару підлягає відшкодуванню в розмірі 9000,00 грн., що, на думку суду, відповідає зазначеним критеріям.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 страхове відшкодування у розмірі 25 038, 00 грн. (двадцять п`ять тисяч тридцять вісім гривень) грн. моральної шкоди.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 пеню у розмірі 469, 29 грн. (чотириста шістдесят дев`ять гривень 29 коп.) та 3 % річних у розмірі 57, 61 грн. (п`ятдесят сім гривень 61 коп.).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 понесені нею витрати на правничу допомогу в розмірі 9 000, 00 (дев`ять тисяч гривень 00 коп.) грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» в дохід держави 840, 80 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду через Пустомитівський районний суд Львівської області.

Позивач : ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2

Відповідач : Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Перша», м. Київ, вул. Фізкультури, 30, .

Повний текст судового рішення складено 20.11.2020 року.

СуддяН. Б. Добош