Провадження № 2/761/121/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Гриб Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Громадської організації «Всеукраїнська народна рада протидії корупції та громадської експертизи влади» в особі Голови правління - Будніка Анатолія Костянтиновича до журналістки спеціального проекту Телеканалу новин «24» «Центр Розслідувань Україна» Дочірнього підприємства ПрАТ «Телерадіокомпанія Люкс» ОСОБА_1 , Телеканалу новин «24» Дочірнього підприємства в м. Києві ПрАТ «Телерадіокомпанія Люкс» про захист честі, гідності і ділової репутації та спростування недостовірної інформації, -

В С Т А Н О В И В:

06 жовтня 2016 року до суду надійшла зазначена позовна заява, яка була розподілена судді ОСОБА_2 .

Згідно розпорядження керівника апарату Шевченківського районного суду м.Києва Марчук М.В. щодо повторного автоматичного розподілу справи №01-08-5 від 28.01.2019 року та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 28.01.2019 року у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_2 в провадження судді Притули Н.Г. надійшла зазначена цивільна справа.

В позовних вимогах, з урахуванням уточненої позовної заяви від 16.08.2019 року, позивач просить:

визнати такою, що не відповідає дійсності (є недостовірною) та такою, що завдає шкоди діловій репутації Громадської організації «Всеукраїнська народна рада протидії корупції та громадської експертизи влади» інформація, висвітлена журналісткою спеціального проекту Телеканалу новин «24» «Центр розслідувань Україна» (ЦРУ) Дочірнього підприємства Приватного акціонерного товариства «Телерадіокомпанія Люкс» (АТ «ТРК Люкс») ОСОБА_1 в телепродукті під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (режим доступу ІНФОРМАЦІЯ_2 ), що опубліковано ІНФОРМАЦІЯ_3 о 21 год. 52 хв. безпосередньо на сторінці Інтернет мережі, в розділі «Корупція, політика, Розслідування, гроші, ЦРУ», а в подальшому показано в телепередачі ІНФОРМАЦІЯ_6 о 21 год. 30 хв.;

зобов`язати відповідачів протягом 10-ти днів з дати набрання законної сили рішенням суду здійснити спростування та публічно вибачитись на власній сторінці інтернет мережі та відповідно в телерадіопередачі Телеканалу новин « ІНФОРМАЦІЯ_4 » («ЦРУ») та поширити повідомлення наступного змісту: «Інформація, яка була поширена ІНФОРМАЦІЯ_3 о 21 год. 52 хв. безпосередньо на сторінці Інтернет мережі, в розділі «Корупція, політика, Розслідування, гроші, ЦРУ», а в подальшому показано в телерадіопередачі ІНФОРМАЦІЯ_6 о 21 год. 30 хв., стосовно Громадської організації «Всеукраїнська народна рада протидії корупції та громадської експертизи влади» є недостовірною»;

зобов`язати відповідачів вилучити з мережі інтернет всі наявні первинні та подальші копії зазначеної телепередачі, яка стосується позивача.

Вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 о 21 год. 52 хв. на сторінці відповідача в Інтернет мережі, в розділі «Корупція, політика, Розслідування, гроші, ЦРУ», а в подальшому ІНФОРМАЦІЯ_6 о 21 год. 30 хв. в телетрансляції було опубліковано та відповідно показано репортаж за назвою назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Як зазначає позивач за період даного репортажу - його було публічно дискредитовано як громадянську інституцію, підірвавши авторитет діяльності організації, який проявився в тому, що велика кількість громадян, що співпрацювала з даною громадською партією - відмовилась від співпраці, у зв`язку із звинуваченням в корупції. При цьому, позивач зазначає, що в даній передачі діяльність громадської організації було висвітлено як таку, що здійснює замовні дії. Таким чином, оскільки позивач вважає, що висловлювання у вказаній передачі порушують його честь гідність та ділову репутацію, він звернувся до суду з даним позовом.

Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Разом з тим, до суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи без його участі та за відсутності позивача.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки в судове засідання, суду не повідомили, відзиви на позовну заяву до суду не направили.

А тому на підставі положень статті 223 ЦПК України суд продовжив слухання справи у відсутність сторони, яка не з`явилась в судове засідання.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Вивчивши матеріали позовної заяви, оцінивши в сукупності надані докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог за наступних підстав.

У відповідності з ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

В свою чергу ст.34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України "Про інформацію" реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс , Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання п. 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 Постанови "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27 лютого 2009р. за № 1, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 91 ЦК України, юридична особа здатна мати такі ж права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

За змістом ч. 1 ст. 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі.

У відповідності з ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

У ст. 1 Закону України «Про інформацію», під інформацією розуміється будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді, під документом - матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі.

Як визначено статтею 5 Закону України «Про інформацію», кожна особа має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Частиною 1 статті 7 України «Про інформацію» визначено, що право на інформацію охороняється законом.

Згідно частини 2 наведеної статті, ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» зазначено, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.

Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції з прав людини та основоположних свобод.

Так, позивач зазначає, що відомості, які були поширені журналістом спеціального проекту Телеканалу новин «24» у програмі за назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що опублікована ІНФОРМАЦІЯ_3 о 21 год. 52 хв. безпосередньо на сторінці Інтернет мережі, в розділі «Корупція, політика, Розслідування, гроші, ЦРУ», а в подальшому в телепередачі ІНФОРМАЦІЯ_6 о 21 год. 30 хв. та, які він просить визнати такими, що не відповідають дійсності, в даному випадку - ганьблять його ділову репутацію, при цьому, зазначає, що дана інформація, як наслідок, призвела до того, що особи, які співпрацювали з громадською організацією припинили свою співпрацю з ними, що в свою чергу негативно вплинуло на авторитет позивача.

Звертаючись до суду з позовом, позивач не зазначає, в прохальній частині позовної заяви які саме фрази він вважає недостовірною чи негативною інформацією та просить їх спростувати.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Пункт 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27 лютого 2009р. за № 1 роз`яснив, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Отже, провівши системний аналіз діючого законодавства України, взявши до уваги відповідні роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, суд дійшов до висновків, що в даному випадку інформація, поширена у вказаній телепередачі та опублікована в інтернет-мережі - не стосується позивача та не є для нього наскільки негативною, щоб призвести до порушення його особистих немайнових прав.

Крім того, варто зауважити, що стороною позивача не надано суду доказів, що внаслідок розміщення репортажу, з позивачем було припинено співпрацю багатьма громадянами, що порушило його право на повагу до ділової репутації, як це зазначено у заяві.

При цьому, суду не надано відповідних належних та допустимих доказів, на підтвердження того, що внаслідок поширення інформації відповідачами стосовно громадської організації, позивачу завдана шкода відповідним особистим немайновим благам.

Отже, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 77-83, 89, 95, 259, 263, 265 ЦПК України; ст. ст. 3, 32, 34, 68 Конституції України; ст. ст. 201, 277, 280, 297 ЦК України; ст. 9 Закону України "Про інформацію"; ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до цієї Конвенції; Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27 лютого 2009р. за № 1, суд, -

вирішив:

В позові Громадської організації «Всеукраїнська народна рада протидії корупції та громадської експертизи влади» в особі Голови правління - Будніка Анатолія Костянтиновича до журналістки спеціального проекту Телеканалу новин «24» «Центр Розслідувань Україна» Дочірнього підприємства ПрАТ «Телерадіокомпанія Люкс» ОСОБА_1 , Телеканалу новин «24» Дочірнього підприємства в м. Києві ПрАТ «Телерадіокомпанія Люкс» про захист честі, гідності і ділової репутації та спростування недостовірної інформації - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шевченківський районний суд міста Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 20 вересня 2020 року

Суддя: Н.Г. Притула