Справа № 336/6849/19
Провадження № 2/336/659/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

19 лютого 2020 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючої судді Жупанової І.Б., за участю секретарки судового засідання Палубінської К.М., позивачки ОСОБА_1 , адвокатки - Лічман І.І., розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовної заяви позивачка зазначила, що їй на праві власності належить будинок АДРЕСА_1 . Право власності на зазначений будинок вона набула на 1/3 його частину в порядку спадкування після смерті її батька та на 2/3 частини на підставі договору дарування. У вказаних документах її прізвище зазначено як « ОСОБА_3 », однак після укладення шлюбу вона змінила своє прізвище на « ОСОБА_4 ».

Як зазначає позивачка, відповідачка ОСОБА_2 була співмешканкою її сина, з якою він у 2014 році переїхав жити до неї в її будинок та на їх прохання вона надала дозвіл на реєстрацію відповідачки в належному їй будинку, де вона проживала до 2017 року.

За твердженням позивачки, у січні 2017 року її син розійшовся з відповідачкою, остання зібрала свої речі та виїхала на постійне місце проживання до своїх батьків. Точне місце проживання відповідачки на даний час позивачці невідоме, попереднє місце реєстрації останньої була адреса проживання її батьків: Запорізька область, Велико-Білозерський район, с. В-Білозірка. З часу виїзду відповідачки вони більше не спілкувались та не бачились, в будинку вона більше не проживала, її особистих речей у будинку немає.

Відповідачка у добровільному порядку не припинила свою реєстрацію у вказаному будинку, що створює позивачці перешкоди у праві володінні та користуванні її власністю. Окрім того позивачка несе додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, що вираховуються в залежності від зареєстрованих за адресою осіб та не має змоги оформити субсидію на їх сплату.

Ухвалами Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09.12.2019 року провадження у справі відкрито, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та звільнено позивачку від сплати судового збору за подання даного позову до суду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.01.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивачка та її представниця в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, підтвердили обставини зазначені в нього, просили позов задовольнити.

Відповідачка в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки поштою на останню відому адресу її зареєстрованого місця проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки суду невідомі, відзиву або будь-яких заяв до суду не подавала, а тому на підставі статей 280 282 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи без участі відповідачки за згодою позивачки.

Свідка ОСОБА_5 , допитана в судовому засіданні, яка є сусідкою позивачки та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , пояснила, що в будинку, який належить позивачці проживали, окрім останньої, її син ОСОБА_6 та його співмешканка на ім`я ОСОБА_7 . Вона бачила як остання у січні 2017 року залишала вказаний будинок, вивозила свої речі. Після цього вона більше її не бачила.

Свідка ОСОБА_8 , допитана в судовому засіданні, яка є сусідкою позивачки та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , пояснила, що на теперішній час у будинку за адресою: АДРЕСА_1 проживає позивачка та її син. До цього часу разом з ними мешкала співмешканка її сина ОСОБА_7 , яка у 2017 року виїхала з будинку та більше там не проживає, де перебуває на даний час їй не відомо.

Заслухавши пояснення позивачки, її представниці, свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачці ОСОБА_1 на праві приватної власності належить будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадкування за законом від 05.08.1976 року (а.с.3), копією договору дарування від 23.12.1976 року (а.с.4-7).

Відповідно до копії витягу № 0 від 22.10.2019 року підтверджено, що позивачка мала дошлюбне прізвище « ОСОБА_3 », яке зазначено у вищезазначених правовстановлюючих документах на будинок та яке змінила на « ОСОБА_4 » у зв`язку з укладенням 12.09.1980 року шлюбу з громадянином ОСОБА_9 (а.с.8).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме інформації, що отримана з Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 06.12.2019 року (а.с.24) та записів у будинковій книзі (а.с.9-11), відповідачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 05.04.2014 року по теперішній час.

Згідно з актом щодо не проживання особи від 03.10.2019 року (а.с.12) складеного сусідами позивачки, останні засвідчують, що відповідачка ОСОБА_2 у будинку за адресою: АДРЕСА_1 з 10.01.2017 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року фактично не проживала. Вказаний акт засвідчено та підписано головою квартального комітету Шевченківського району м Запоріжжя № 125.

Частиною 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Відповідно до частини 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною 2 статті 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з статтею 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Як зазначає позивачка в позові, відповідачка не мешкає у будинку, що належить їй на праві приватної власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з січня 2017 року, її особистих речей у житлі немає. Зазначені обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки. Доказів на спростування даних обставин суду не надано.

На підставі вищевикладеного суд вважає вимоги позивачки правомірними, оскільки відповідачка у зазначеному будинкуне мешкає з січня 2017 року, домовленостей між сторонами щодо збереження права користування будинком не було,відтак, суд вважає за доцільне визнати відповідачку такою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд враховує приписи статті 141 Цивільного процесуального кодексу України.

Позивачка була звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду відповідно до ухвали суду від 09.12.2019 року, відтак, з відповідачки підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 768, 40 грн., що підлягав би сплаті за подання даного позову до суду.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП не встановлено) такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір в дохід держави у розмірі 768, 40 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: І.Б.Жупанова