Справа №295/2098/20
У Х В А Л А

"19" лютого 2020 р.

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Кузнєцова Д.В.,

секретаря с/з Поліщук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, -

ВСТАНОВИВ:

17.02.2020 року гр. ОСОБА_1 через канцелярію суду подано заяву про забезпечення позову на підставі п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України до подання позовної заяви, в якій заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2 на праві власності.

Вивчивши й дослідивши матеріали заяви, суд приходить до наступного висновку.

За змістом ч.ч. 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У пунктах четвертому, шостому постанови від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» Пленум Верховного Суду України роз`яснив судам, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Заявляючи вимоги про забезпечення позову, гр. ОСОБА_1 просив накласти арешт на все рухоме і нерухоме майно гр. ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно із п. 7 ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

У частині першій статті 81 ЦПК України закріплений обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною сьомою даної статті ЦПК України передбачено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином звертаючись із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме й рухоме майно потенційного відповідача законодавцем на сторону майбутнього позивача покладений обов`язок надати суду докази наявності у відповідача такого майна.

Судом звернуто увагу, що в доданих до заяви про забезпечення позову матеріалах відсутні докази належності ОСОБА_2 на праві власності будь-якого рухомого або нерухомого майна, у тому числі й автомобіля Audi 80, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Таким чином оскільки гр. ОСОБА_1 не надав суду будь-які відомості щодо належного потенційному відповідачу рухомого і нерухомого майна та, із урахуванням принципу диспозитивності, не довів співмірності заходів забезпечення позову, на застосуванні яких він наполягав, можливим заявленим у майбутньому позовним вимогам, суд приходить до висновку про можливість відмови ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Враховуючи інтереси не тільки потенційного позивача, а й інших осіб, права яких підлягають обмеженню й можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, суд позбавлений можливості за відсутності відомостей про наявність у гр. ОСОБА_2 рухомого і нерухомого майна надати оцінку співмірності заходів забезпечення позову потенційним позовним вимогам, а отже і застосувати такі заходи.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про неможливість забезпечення позову у спосіб, що заявлений гр. ОСОБА_1 , а саме: шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить гр. ОСОБА_2 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2-5, 10, 13, 81, 149-153 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Богунський районний суд м. Житомира протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Д.В. Кузнєцов