Справа № 138/2667/19
Провадження №:2/138/104/20
РІШЕННЯ

Іменем України

13 лютого 2020 року м. Могилів-Подільський

Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Холодової Т.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Коняги В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

21.10.2019 ОСОБА_1 звернулась до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 01.07.2003 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя у сторін народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час подружні відносини між сторонами припинені, і дитина сторін проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку не надає належну матеріальну допомогу на утримання дитини, хоча фізично здоровий, працює старшим інспектором зміни відділу митного оформлення «Бронниця» митного поста «Дністер» та отримує дохід. Позивачу важко самостійно утримувати дитину і з метою одержання від відповідача аліментів 21.08.2019 вона звернулась до Могилів-Подільського міськрайонного суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. 30.08.2019 суд видав такий судовий наказ, однак в подальшому скасував його за заявою ОСОБА_2 . За таких підстав, з урахуванням вимог ст. 191 СК України, позивач просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути аліменти за минулий час за період з дати звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, тобто з 21.08.2019 по день звернення до суду із даним позовом.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 28.10.2019 відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено розгляд справи по суті та надано відповідачу строк для подання відзиву.

27.11.2019 та 28.01.2020 до суду надійшли відзиви на позовну заяву відповідача та його представника. Враховуючи, що дані відзиви були надані з пропуском установленого судом строку, а причини пропуску такого строку судом визнані неповажними, суд ухвалами від 04.12.2019 та від 31.01.2020 залишив дані відзиви без розгляду. Відтак відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

13.02.2020 у судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Совгира Л.В. не з`явились. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала повністю з підстав, зазначених у позовній заяві, та просила позов задовольнити.

13.02.2020 у судове засідання відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 , належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не з`явились. Відповідач подав до суду заяву, в якій вказав, що не заперечує проти розгляду справи у його відсутність у разі ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, починаючи з 11.12.2019, коли відповідач припинив своє проживання разом з сином. В іншому випадку ОСОБА_2 просив відкласти судове засідання на іншу дату, так як разом зі своїм представником адвокатом Путіліним Є.В. буде перебувати на розгляді іншої цивільної справи у Вінницькому апеляційному суді.

Дослідивши зміст такої заяви відповідача та доданих до неї документів, суд приходить до такого висновку.

Пункт 2 ч. 1 ст. 43 ЦПК України визначає, що сторони мають право брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом. Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Системний аналіз даних норм свідчить про те, що участь у судовому засіданні є правом, а не обов`язком сторони і зловживання таким правом з метою затягування судового розгляду справи не допускається. В ухвалі від 31.01.2020 (а.с. 92-93) суд вже звертав увагу відповідача на те, що його клопотання про відкладення судових засідань з різних підстав розцінюються судом як зловживання своїми процесуальними правами. Разом з тим, відповідач у черговий раз подав заяву, в якій не виклав чітку позицію щодо бажання особисто приймати участь у судовому засіданні, а визначив можливість розгляду справи у його відсутність лише за умови прийняття судом рішення про задоволення позову в тій частині, в якій його визнає відповідач. Вказане, на думку суду, свідчить про те, що відповідач продовжує зловживати своїми процесуальними правами з метою затягування судового розгляду справи. Крім цього, на підтвердження поважності причин своєї та свого представника неявки у дане судове засідання відповідач надав роздруківку з сайту Судової влади України, де вказано, що 13.02.2020 у Вінницькому апеляційному суді призначений розгляд справи № 138/2557/19. Сторонами по справі серед інших є і ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 ОСОБА_4 серед учасників даної справи не зазначений, а тому не був позбавлений можливості з`явитися до Могилів-Подільського міськрайонного суду на розгляд цієї справи. Будь-яких заяв, клопотань та повідомлень про неможливість з`явитися до суду з поважних причин ОСОБА_4 не подавав.

З урахуванням викладених обставин та належного повідомлення відповідача та його представника про дату, час та місце судового засідання, суд вважає за можливе розглянути справу без участі останніх. При цьому суд враховує позицію відповідача про часткове визнання позову і те, що відповідач не заперечує щодо наявності у позивача права на стягнення аліментів, однак вважає, що таке право у ОСОБА_1 виникло лише з 11.12.2019 (дата затвердження мирової угоди судом між сторонами в справі № 138/2557/19).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

01.07.2003 сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 8).

В даному шлюбі у сторін народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказане підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 10).

Згідно з копією довідки відділу надання адміністративних послуг Могилів-Подільської міської ради Вінницької області № 5691 від 21.10.2019 сторони та їхня дитина ОСОБА_3 зареєстровані за однією адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний обов`язок є рівним для обох батьків і покладається на них, не зважаючи на те, з ким із батьків проживає дитина.

Проте за змістом ч. 3 ст. 181 СК України з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини може звернутися лише той з батьків, разом з яким проживає дитина.

Актом обстеження умов проживання дитини ОСОБА_3 від 26.09.2019, проведеним психологом та головним спеціалістом служби у справах дітей, сім`ї та молоді Могилів-Подільської міської ради, встановлено, що дитина ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 в одній кімнаті, а батько ОСОБА_2 в іншій. Дитина з матір`ю харчуються окремо від батька, окремо купують продукти харчування та дитина перебуває на повному утриманні матері (а.с. 3). Вказане також підтверджується копією протоколу бесіди з дитиною від 26.09.2019 (а.с. 4). Також згідно і з інформацією, наданою Гімназією № 1 м. Могилева-Подільського Вінницької області у листі № 05-22/53 від 23.09.2019, мати ОСОБА_1 забезпечує дитину ОСОБА_3 харчуванням у даному навчальному закладі (а.с. 5).

Вказане дає суду підстави вважати, що, незважаючи на фактичне проживання за однією адресою та в одній квартирі разом з матір`ю та батьком, дитина ОСОБА_3 фактично проживає лише з матір`ю та перебуває на її утриманні.

Відповідач в добровільному порядку не надає позивачу матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини у розмірі, достатньому для забезпечення її потреб. За таких обставин позивачу важко самій створити умови для належного утримання дитини, її фізичного та духовного розвитку.

Вказане дає суду підстави вважати, що відповідач зобов`язаний сплачувати на користь позивача аліменти на утримання спільної дитини.

При визначенні розміру аліментів, суд виходить з такого.

Мінімально необхідний рівень матеріального забезпечення дитини відповідного віку встановлений на законодавчому рівні.

Частина 2 ст. 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 3 ст. 181 СК визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Визначаючи розмір аліментів, відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини сторін, відсутність доказів наявності на утриманні відповідача інших осіб та на рівний обов`язок батьків утримувати дитину, та, зважаючи на визнання відповідачем позову в частині розміру аліментів, приходить до висновку, що достатніми та фінансово можливими для відповідача для забезпечення належного рівня життя дитини будуть аліменти у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно.

Щодо часу, з якого мають бути присуджені аліменти, суд зазначає таке.

Стаття 191 СК України визначає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Позивач просила суд стягувати аліменти на дитину, починаючи з 21.08.2019, тобто з дати, коли вона звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 . Вважає, що таким зверненням до суду вона вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача. Однак відповідач аліменти сплачувати не бажав та подав до суду заяву про перегляд даного судового наказу за нововиявленими обставинами та його скасування, чим ухилявся від сплати аліментів.

Відповідач ОСОБА_2 вважає, що право на стягнення аліментів у позивача виникло з 11.12.2019, коли він припинив спільне проживання з дитиною ОСОБА_3 .

Виходячи із положень ст. 191 СК України, для стягнення аліментів за минулий час позивач має довести, що мали місце: а) власні дії позивача, спрямовані на одержання аліментів; б) дії відповідача щодо ухилення від надання утримання дитині.

При цьому під ухиленням від сплати аліментів розуміють як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне чи часткове ухилення від сплати аліментів: приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплаті аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання. Ухилення від сплати аліментів завжди припускає винні навмисні дії (бездіяльність). Тому позивач має надати суду докази того, що у той чи інший спосіб відповідач свідомо прагнув ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання дитини.

Такої позиції притримується ВС у своїх постановах, ухвалених за наслідками розгляду справ даної категорії.

Разом з тим, позивач не довела суду належними та допустимими доказами, що відповідач ухилявся від сплати аліментів на утримання дитини сторін. Звернення до суду із заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами є правом відповідача і свідчить про його незгоду із судовим рішенням, а не про ухилення від сплати аліментів. Більше того, під час розгляду цієї справи відповідач позов в частині стягнення аліментів визнав та не заперечував щодо їх сплати. Відтак суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення аліментів за минулий час є необґрунтованим та недоведеним належними та допустимими доказами, а тому задоволенню не підлягає.

Також суд не вважає доведеними ті обставини, що право на стягнення аліментів виникло у позивача лише з 11.12.2019, коли відповідач припинив спільне проживання з дитиною. Доказів на підтвердження цього відповідач суду не надав, а, як вбачається із Акту обстеження умов проживання дитини, на який суд вже посилався вище, навіть під час проживання відповідача в одній квартирі з дитиною, остання фактично проживала з матір`ю ОСОБА_1 та перебувала на її утриманні. Такі обставини існували ще до 11.12.2019.

При цьому судовий наказ від 30.08.2019 про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини ухвалою суду від 21.10.2019 був скасований з тих підстав, що на час винесення даного судового наказу ОСОБА_1 вказані вище докази суду не надала і суд на той час не міг встановити наявність у позивача права на звернення до суду про стягнення аліментів. Дана ухвала суду сторонами не оскаржувалась та набрала законної сили.

За таких підстав, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 191 СК України, суд вважає, що аліменти на користь позивача мають стягуватися з відповідача з дати звернення позивача до суду з даним позовом, тобто з 21.10.2019.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір у сумі 768,40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь Державної судової адміністрації України, а судовий збір у сумі 768,40 грн. необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 180, 181 ч. 3, 182 ч. 1, 183 ч. 1, 191 СК України, ст. 12, 43 ч. 1 п. 2, 44 ч. 1, 76-81, 141 ч. 1, 6, 178 ч. 8, 247 ч. 2, 259 ч. 1, 2, 6, 263-265, 273, 430 ч. 1 п. 1 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 21 жовтня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь Державної судової адміністрації України судовий збір у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Судовий збір у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду через Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Представник позивача: адвокат Совгира Людмила Вікторівна, місце перебування: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_3 .

Представник відповідача: ОСОБА_4 , місце перебування: АДРЕСА_4 .

Суддя: Т.Ю.Холодова

Повне судове рішення складене 20.02.2020.