Справа № 183/3807/19
№ 2/183/893/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 лютого 2020 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря Пащенко А.С.,
розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-
У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики від 26.05.2018 року у розмірі 7000 доларів США в еквіваленті у гривні на день винесення рішення суду за офіційним курсом НБУ.
Позов обґрунтований тим, що 26 травня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, у відповідності до якого позивач передала відповідачеві грошові кошти в сумі 7000 доларів США. Факт отримання коштів також посвідчувався власноручною розпискою відповідача. Відповідач зобов`язувалася придбати для позивача однокімнатну квартиру в АДРЕСА_1 . На момент пред`явлення позову до суду означена квартира не була придбана, борг ОСОБА_2 також не повернула. 24.04.2019 року на адресу відповідача позивачем направлено претензію про повернення коштів, однак ОСОБА_2 вимогу ОСОБА_1 не виконала.
Таким чином, позивач зауважує, що нею вживалися заходи щодо повернення коштів, відповідач ухилявся від виконання своїх зобов`язань, тому ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом.
16 липня 2019 року ухвалою суду відкрите провадження у справі.
Представник позивача до початку розгляду справи по суті звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, відзив на позовну заяву не подала, надавала суду повідомлення про неможливість явки до суду за станом здоров`я, тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи.
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.
Суду надано копію договору позики від 26.05.2018 року, у відповідності до якого ОСОБА_1 (надалі Позикодавець) передала, а ОСОБА_2 (надалі Позичальник) прийняла 7000 доларів США для придбання однокімнатної квартири за адресою : АДРЕСА_1 (а.с. 6).
24.04.2019 року на адресу відповідача позивачем направлено претензію щодо повернення коштів (а.с. 8)
До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми закону, а саме.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зазначений вище договір, відповідно до вимог ч.1 ст. 1047 ЦК України є договором, що укладений в письмовій формі, оскільки його сума більш, ніж у 10 разів перевищує розмір неоподаткованого мінімуму громадян.
Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
У відповідності до вимог ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Судом встановлено, що в порушення умов договору, відповідач взятих на себе зобов`язань за договором позики не виконала, даних про придбання квартири суду не подано, доказів повернення отриманих коштів позивачу суду також не подано.
Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню та з урахуванням вимог ст. 524 ЦК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача борг за договором позики у розмірі 170965,2 грн. Такий розрахунок боргу був здійснений судом, з урахуванням офіційного курсу валют, встановлених на момент прийняття рішення. (7000 доларів США х 24,4236).
Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений позивачем при подачі позову судовий збір у розмірі 1849,42 грн. (а.с.1).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12,76-82,89,141,263,265,280 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , суму боргу за договором позики від 26 травня 2018 року у розмірі 170965 гривень, 20 копійок (сто сімдесят тисяч дев`ятсот шістдесят п`ять гривень, 20 копійок).
Стягнути з з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір в розмірі 1849,41 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сорока О.В.