Єдиний унікальний номер справи 754/4268/19
Провадження №22-ц/824/1113/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

судді Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Тімуш Д.І.

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 12 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про припинення обтяження іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, який обґрунтовував наступним:

02.06.2005 року між ним та банком був укладений кредитний договір на купівлю житла. На забезпечення кредитного договору між сторонами був укладений договір іпотеки, за яким квартира передана в іпотеку банку. Станом на січень 2014 року заборгованість за кредитом повністю погашена, будь які зобов`язання перед банком у позичальника відсутні. Після належного виконання позивачем зобов`язань відповідач повинен був виключити обтяження відносно квартири з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та з Державного реєстру іпотек. В той же час, з отриманого позивачем витягу з реєстру вбачається, що обтяження з квартири зняте не було, а іпотекодержателем є іноземна компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ» за договором відступлення права вимоги, укладеного між нею та відповідачем 19.02.2007 року. Оскільки позивачу не було відомо про відступлення права вимоги за договорами, а іноземна компанія з жовтня 2017 року припинила свою роботу, ліквідована без правонаступництва та відсутня в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, він звернувся до суду за захистом свого порушеного права. Просив припинити іпотеку на власне нерухоме майно шляхом вилучення з Державного реєстру іпотек запису про вищевказану іпотеку.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 12 листопада 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим по справі рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, оскаржуване рішення вважає таким, що прийняте внаслідок неповного з`ясування всіх обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує, що висновок суду про те, що позивачем обрано невірний спосіб захисту є помилковим, оскільки судом не взято до уваги судову практику по аналогічним справам, а в інших спосіб захистити порушене право позивача неможливо. За таких умов вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що наведеним вимогам вказане рішення не відповідає.

Звертаючись до суду з позовом, позивач свої вимоги обґрунтовував тим, що після належного виконання зобов`язань перед АТ КБ «ПриватБанк» він не зміг виключити обтяження відносно квартири з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та з Державного реєстру іпотек, оскільки банком було укладено договір відступлення права вимоги на користь іноземної компанії, яка на даний час ліквідована без правонаступництва і в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутня. Зазначення відповідачем у справі саме АТ КБ «ПриватБанк» пов`язане з тим, що позивачу не було відомо про відступлення права вимоги інший юридичній компанії, і допоки не настав час зняття обтяження позивач був впевнений, що іншою стороною є банк. При цьому договір іпотеки було укладено на забезпечення основного зобов`язання саме перед АТ КБ «ПриватБанк».

В ході розгляду справи суд першої інстанції перевірив належне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, відтак наявності права на припинення обтяження свого майна, переданого в іпотеку на виконання кредитного зобов`язання. Також суд зазначив й про те, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, та прийшов до висновку, що обтяжувач майна неправомірно не виконав свої зобов`язання та не припинив спірне обтяження. В той же час суд відмовив в задоволенні позову з підстав невірного обрання позивачем способу захисту, враховуючи недоведеність порушення прав позивача боку банку. В той же час колегія суддів апеляційного суду не може прийняти вказані висновки суду першої інстанції з огляду на наступне:

У відповідності до положень ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право на судовий захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути зокрема припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

З наведеної норми вбачається, що судовому захисту підлягає немайнове або майнове право чи інтерес особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Виключенням є чітко встановлені межі здійснення цивільних прав, зокрема дії, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині, дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Позивач в своєму позові прямо стверджував (і на цьому ґрунтував свої позовні вимоги), що кредитний договір укладений саме з АТ КБ «ПриватБанк», всі платежі за кредитом позивач здійснював саме на користь відповідача по справі, умови договору виконані повністю ще в січні 2014 року. Відповідача не тільки не спростував вказані твердження але й фактично прямо і не заперечував їх. За таких умов з точки зору колегії суддів апеляційного суду підстави для критичного відношення до позиції позивача у суду першої інстанції були відсутні.

Після повного виконання позивачем зобов`язань перед банком, припинення договору іпотеки повинно було відбутися без будь-яких додатковий дій з боку боржника, адже саме на вигодоотримувача після виконання боржнком своїх зобов`язань покладається обов`язок припинити обтяження, накладені з метою виконання кредитного зобов`язання. В той же час, як встановлено наявними в матеріалах справи судовими рішеннями, іноземна компанія, якій банк передав права іпотекодержателя майна позивача, з жовтня 2017 року ліквідована без правонаступництва. За таких умов єдиним ефективним способом захисту своїх прав у позивача залишилося звернення з вимогою до кредитора, на захист чиїх інтересів щодо повернення кредитних коштів й було укладено іпотечний договір, про зняття такого обмеження у зв`язку із повним повернення кредиту та задоволенням інтересів банку.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про невірне обрання позивачем способу захисту, оскільки фактично спір залишився невирішеним, що суперечить статті 5 ЦПК України. По перше: у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги, може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. По друге: право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу. З наведеного випливає, що метою заявлених позовних вимог має бути усунення перешкод у здійсненні права, а її досягненням - визначений спосіб захисту, який би вичерпував себе. Способами захисту права є передбачені законом дії, безпосередньо спрямовані на захист такого права. Оскільки положення Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мають вищу юридичну силу, а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений зокрема положеннями статті 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Неправильне тлумачення судом першої інстанції статті 16 ЦК України суперечить зазначеним положенням і призвело до неправомірної відмови позивачу у реалізації його права на судовий захист. В зв`язку з цим колегія суддів апеляційного суду зауважує, що надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, необхідно зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини наголошував на необхідності ефективного захисту, зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист. Конституційний Суд у своєму рішенні від 30.01.2003 №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України серед підстав для скасування апеляційним судом судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, зважаючи на неврахування судом першої інстанції відсутності у позивача іншого способу захистити порушене право, за наявності вищевказаних обставин у даній справі колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 12 листопада 2019 року скасувати, ухвалити по справі нове судове рішення. Позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про припинення обтяження іпотеки задовольнити.

Припинити іпотеку на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 , шляхом вилучення з Державного реєстру іпотек запису про іпотеку, реєстраційний номер обтяження 2765859, зареєстрований 21.03.2007 13:02:27 реєстратором Приватний нотаріус Ізотова В.А., підстава обтяження: договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити, реєстр №351, 352, виданий 19.02.2007 року, видавник: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіна А.В., іпотекодержатель: «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ» (UKRAINE MORTGAGE LOAN FINANCE №1 PLC).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько