Справа № 706/1547/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2020 року Христинівський районний суд Черкаської області

в складі:

головуючого - судді Олійника М.Ф.,

за участі секретаря Рибчинецької Я.А.,

позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Христинівці Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя.

Прізвище позивача змінене з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 » у зв`язку з розірванням шлюбу з відповідачем у справі.

Просила:

- визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель по АДРЕСА_1 та виділити в натурі згідно з варіантом розподілу, який буде розроблений за висновком судової будівельної експертизи, виділивши ОСОБА_3 другу половину житлового будинку з надвірними будівлями;

- визнати за нею право власності на Ѕ частину присадибної земельної ділянки по АДРЕСА_1 загальною площею 0,2376 га для ведення особистого селянського господарства та виділити її в натурі згідно з висновком судової технічної експертизи, виділивши ОСОБА_3 другу половину земельної ділянки;

- розділити інше майно подружжя, виділивши їй мотоблок «Кентавр», вартістю 9503 грн., холодильник двокамерний, вартістю 4500 грн., та виділивши ОСОБА_3 автомобіль «СЕНС», д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 30000 грн., електромлин, вартістю 2500 грн., бензокосу «Старт», вартістю 2500 грн.;

- стягнути з ОСОБА_3 на її користь за перевищення частки у майні 10998 грн. та 8000 грн. з відсотковими нарахуваннями боргу;

- стягнути з ОСОБА_3 на її користь судові витрати по сплаті судового збору та оплаті правничої допомоги.

В обґрунтування позову позивач ОСОБА_1 посилалась на такі обставини.

20.06.2014 р. між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбних відносин в них є син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проживання однією сім`єю припинено 04.04.2018 р. В одноосібному володінні ОСОБА_3 залишилось усе майно, яке набуте ними у шлюбі. Зокрема, на підставі договорів купівлі-продажу від 22.11.2016 р., посвідчених нотаріусом, на ім`я ОСОБА_3 ними за 100000 грн. куплені у спільну сумісну власність житловий будинок, загальною площею 65,8 кв. м, господарські будівлі та присадибна земельна ділянка площею 0,2376 га по АДРЕСА_1 . Крім того, на її ім`я за кошти, отримані в кредит в Христинівському відділенні «ПриватБанку» куплений мотоблок «Кентавр» МБ 207ОБ/М2. Станом на 04.04.2018 р. за нього сплачено 9503 грн. 01.05.2018 р. нею до повного розрахунку за мотоблок доплачено 1050 грн. На ім`я ОСОБА_3 куплений автомобіль «Сенс», д.н.з. НОМЕР_1 , (конфіскат «А-Банку»), за який виплачений вступний внесок та провадились щомісячні платежі з кредитної кртки ОСОБА_3 по 2000 грн. Станом на 04.04.2018 р. виплачено не менш як 30000 грн. Також куплений холодильник в 2014 р. за 4500 грн., електромлин за 2500 грн., бензокоса «Старт» за 2500 грн. За погодженням сторін для потреб сім`ї на її кредитну картку в «ПриватБанку» за № НОМЕР_2 отримано кредит, розмір якого станом на 04.04.2018 р. становить 16000 грн. Таким чином, всього сторонами набуто майна на загальну суму 149003 грн. та є спільний борг на суму 16000 грн. з нарахованими процентами. Взаємної згоди щодо розподілу майна немає. ОСОБА_3 не допускає її до майна. В грошовому виразі частка кожної із сторін становить 74501 грн. 50 коп., а у боргах - 8000 грн. з нарахуваннями відповідних відсотків. Набуте майно має бути розподілене в натурі. Житловий будинок з господарськими будівлями може бути технічно розподілений на дві квартири. Вона не має житла в м. Христинівці, хоч працює педагогом в Христинівській ЗОШ І-ІІІ ступенів № 1. Тому з дитиною вона має проживати у виділеній їй Ѕ частині житлового будинку з надвірними будівлями. Мотоблок «Кентавр» має бути виділений їй, автомобіль «Сенс» має бути виділений відповідачу. Їй має бути виділений холодильник, а відповідачу - електромлин та бензокоса. На її користь має бути стягнута з відповідача грошова компенсація за перевищення Ѕ частини у майні та 8000 грн. з відсотковими нарахуваннями боргу. Борг створений за погодженням сторін. ОСОБА_3 ухилявся від праці, не мав джерела доходу в останній рік спільного проживання, тому був отриманий кредит на утримання сім`ї.

Ухвалою суду від 29.10.2020 р. позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя в частині вимог про виділення в натурі Ѕ частини житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель по АДРЕСА_1 та Ѕ частини земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 0,2376 га, наданої для ведення особистого селянського господарства, залишений без розгляду.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 у судовому засіданні позов в іншій частині підтримали, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Позивач ОСОБА_1 крім того пояснила, що житловий будинок був придбаний за 100000 грн., з них 40000 грн. - з весілля, 12000 грн. - виплати на дитину, інше - заощадження в сімейному житті за два роки спільного проживання з 2014 р. до 2016 р. ОСОБА_3 неофіційно працював, кошти на придбання житлового будинку він не позичав. При розгляді апеляційним судом іншої справи у судовому засіданні ОСОБА_3 говорив, що розписка про позику коштів не має стосунку до придбання житла.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнав повністю. Пояснив, що житловий будинок був придбаний лише за кошти його батька ОСОБА_7 . Власних коштів для придбання будинку не було і не могло бути. Кредитні кошти з рахунку позивача та його рахунку призначались на ремонт будинку в с. Великій Севастянівці. Автомобіль «Сенс» був повернутий товариству, яке вказано в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, за автомобіль було сплачено близько 8000 грн. Ціни на рухоме майно, які зазначені у позовній заяві, не відповідають дійсності.

Представник відповідача ОСОБА_8 у судовому засіданні позов не визнав повністю. При вирішенні справи у судове засідання не з`явився. Відповідач ОСОБА_3 у зв`язку з цим звернувся до суду з письмовою заявою з проханням подальший розгляд справи проводити без участі його представника ОСОБА_8 .

За таких обставин суд вважає за можливе вирішити справу за відсутності представника відповідача ОСОБА_8 .

Заслухавши пояснення учасників справи та їх представників, показання свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , дослідивши письмові докази: копії свідоцтва про шлюб сторін, договору купівлі-продажу житлового будинку від 22.11.2016 р., договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22.11.2016 р., свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ЗАЗ-ДЕУ, д.н.з. НОМЕР_1 , договору фінансового лізингу від 02.06.2017 р. та додатків до нього, виписки АТ КБ «ПриватБанк» з рахунків позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3 , виписку АТ «Альфа-Банк» з рахунка відповідача ОСОБА_3 , акт обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї позивача, інші письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони з 20.06.2014 р. перебували у зареєстрованому шлюбі, що стверджується копією свідоцтва про шлюб сторін. З 04.04.2018 р. сторони припинили спільне проживання, що стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї позивача.

Відповідно до договорів купівлі-продажу від 22.11.2016 р., тобто під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, відповідачем ОСОБА_3 було придбано житловий будинок по АДРЕСА_1 та земельну ділянку по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:003:0066, площею 0,2376 га, надану для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Презумпція спільної сумісної власності подружжя закріплена також в ч. 3 ст. 368 ЦК України, де зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки вказане майно набуте подружжям за час шлюбу, то воно належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Враховуючи зазначені обставини, необхідно визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами та на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер :01:003:0066, площею 0,2376 га, наданої для ведення особистого селянського господарства, по АДРЕСА_1 .

Заперечення відповідача ОСОБА_3 про те, що житловий будинок був придбаний лише за кошти його батька ОСОБА_7 , судом не можуть бути взяті до уваги, оскільки показання свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які є відповідно батьком, сестрою та чоловіком сестри відповідача, а тому є зацікавленими особами, на підтвердження вказаної вище обставини спростовуються показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , батьків позивачки. Крім того, за твердженням свідка ОСОБА_7 гроші на придбання житлового будинку у нього позичали обоє - відповідач та позивач, що вказує на те, що кошти на придбання будинку надавались саме сім`ї для придбання майна у спільну сумісну власність подружжя.

Позов в частині розподілу рухомого майна подружжя, а саме,мотоблоку «Кентавр», холодильника двокамерного, електромлина, бензокоси «Старт», не підлягає задоволенню, оскільки позивачем та її представником не надані письмові докази на підтвердження вартості вказаного майна. Стороною позивача не заявлялось клопотання про призначення у справі судової товарознавчої експертизи для встановлення вартості майна. Крім того, стороною позивача не надані паспорти на зазначене майно. Стороною позивача наданий документ АТ КБ «ПриватБанк» на оформлення послуги «Миттєва розстрочка» для придбання мотоблоку «Кентавр», однак у ньому зазначено, що заявка виконана 30.07.2018 р., тобто поза межами часу спільного проживання сторін, крім того, у ньому зазначено про розстрочку на суму 10553 грн., а не на суму 9503 грн., як зазначено у позовній заяві.

Позов в частині розподілу рухомого майна подружжя - автомобіля «Сенс» не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як випливає зі змісту заяви про приєднання до публічного договору № АВН0АІ00000072 від 02.06.2017 р. та додатків № 1 та № 2 до нього, копії яких надані АТ «Акцент-Банк» на виконання ухвали суду про витребування доказів та наявні в матеріалах справи, відповідач ОСОБА_3 (лізингоодержувач) приєднався до публічного договору про надання фінансового лізингу з ТОВ «Автокредит Плюс» (лізингодавець), відповідно до якого предметом лізингу є автомобіль «ЗАЗ-ДЕУ СЕНС Т13110». Строк лізингу - 36 місяців з моменту підписання додатку № 2 до договору.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу, копія якого наявна в матеріалах справи, власником останнього є ТОВ «Автокредит Плюс».

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про фінансовий лізинг» якщо сторони договору лізингу уклали договір купівлі-продажу предмета лізингу, то право власності на предмет лізингу переходить до лізингоодержувача в разі та з моменту сплати ним визначеної договором ціни, якщо договором не передбачене інше.

Договором між відповідачем ОСОБА_3 та ТОВ «Автокредит Плюс» інше не передбачене, тобто право власності на автомобіль мало перейти до ОСОБА_3 в разі та з моменту сплати останнім визначеної договором ціни.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що за автомобіль ним було сплачено близько 8000 грн., що значно менше за повну вартість автомобіля, яка вказана в додатку № 2 до договору фінансового лізингу, сам автомобіль ним був повернутий ТОВ «Автокредит Плюс». Сторона позивача на спростування цих обставин не надала суду жодного доказу.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_3 не набув права власності на автомобіль, зазначений в позові, вказаний автомобіль не належить сторонам на праві спільної сумісної власності, а тому у задоволенні позову в частині розподілу автомобіля необхідно відмовити.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову в частині розподілу рухомого майна, тому відповідно необхідно відмовити і в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 10998 грн. за перевищення частки у майні.

У задоволенні позову в частині стягнення 8000 грн. з відсотковими нарахуваннями необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з ч.3 ст.61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частинами 1, 2 ст. 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

При цьому з правового висновку Великої Палати Верховного Суду у справі №638/18231/15-ц від 30.06.2020 р. вбачається, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї. Велика Палата Верховного Суду погодилася з відповідним висновком Верховного Суду України, викладеним у постановах від 27.04.2016 р. у справі № 537/6639/13-ц та від 14.09.2016 р. у справі № 334/5907/14-ц про солідарний характер відповідальності подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, якщо інше не передбачене такими правочинами.

За нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержано за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору в інтересах сім`ї, а не у власних, не пов`язаних із сім`єю інтересів одного з подружжя. Таким чином, якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права і обов`язки за цим договором виникають в обох з подружжя.

З аналізу чинного законодавства України вбачається, що договір подружжя презюмується таким, що укладений в інтересах сім`ї, протилежне потребує належного спростування у встановленому законом порядку та відповідними доказами.

Позивач ОСОБА_1 у позовній заяві зазначила, що за погодженням сторін для потреб сім`ї на її кредитну картку в «ПриватБанку» за № НОМЕР_2 отримано кредит, розмір заборгованості за яким станом на 04.04.2018 р. становив 16000 грн. Цей борг є спільним.

Позивачем до позовної заяви була долучена виписка АТ КБ «ПриватБанк» з її рахунків за період 01.01.2012 р. - 01.07.2018 р.

З вказаної виписки випливає, що заборгованість за рахунком № НОМЕР_2 станом на 01.07.2018 р. позивачем погашена не була. Інших документів про погашення заборгованості за рахунком позивачем надано не було. За таких умов право на стягнення заборгованості за кредитним договором з подружжя як солідарних боржників має банк. Право на зворотну вимогу (регрес) до іншого солідарного боржника у позивача ОСОБА_1 могло б з`явитись у разі виконання солідарного обов`язку, однак доказів цього нею подано не було. Тому у неї відсутнє право на стягнення в порядку зворотної вимоги (регресу) з іншого з подружжя заборгованості за вказаним рахунком.

З відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 412,50 грн.

Позивач ОСОБА_1 також просила стягнути з відповідача ОСОБА_3 на її користь судові витрати по оплаті правничої допомоги.

На підтвердження понесення вказаних судових витрат вона надала угоду про надання правничої допомоги та представництво в суді від 12.11.2018 р., в пункті 3.1. якої передбачена сума оплати правничої допомоги (гонорару) в розмірі 3000 грн., та квитанція до прибуткового касового ордеру № 49 від 12.11.2018 р. при прийняття від неї 3000 грн., що має відбиток печатки адвоката Кулинича О.І., але на якій відсутні будь-які підписи осіб, що прийняли ці кошти.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Сторона позивача разом з позовною заявою в порушення вказаних вимог не подала до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивачем ОСОБА_1 в порушення вказаної вимоги не поданий суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Враховуючи зазначені обставини, суд вважає за необхідне відмовити позивачу ОСОБА_1 у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 60, 61 ч. 1, ч. 3, 63, 65 ч. 1, ч. 2, 70 ч. 1 СК України, ст. ст. 368 ч. 3, 372 ч. 2 ЦК України, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст. ст. 81, 89, 134 ч. 1, ч. 2, 137 ч. 3, 141 ч. 1, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ), до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ) про розподіл майна подружжязадовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку з належними до нього будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:003:0066, площею 0,2376 га, наданої для ведення особистого селянського господарства.

У задоволенні решти вимог позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 412 (чотириста дванадцять) грн. 50 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду через Христинівський районний суд Черкаської області шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційної скарги.

Суддя М.Ф. Олійник