Житомирський апеляційний суд
Справа №296/5374/20 Головуючий у 1-й інст. Адамович О.Й.
Категорія 68 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді: Миніч Т.І.

суддів: Микитюк О.Ю.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Ковальської Я.В.

з участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 08 вересня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Адамовича О.Й.

у цивільній справі №296/5374/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини доходів відповідача до повноліття дітей, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. В обґрунтування поданого позову зазначала, що з 10.08.2010 року вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Проте, близько одного року вона з відповідачем проживає окремо. Діти проживають з нею. Оскільки вона самостійно не має можливості забезпечити належний рівень життя дітям, просила суд позов задовольнити.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 08 вересня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25.06.2020 і до їх повноліття.

Допущено негайне виконання рішення про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про стягнення аліментів у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема вказує, що суд першої інстанції залишив поза увагою ті обставини, що він є інвалідом 2-ї групи, отримує пенсію по інвалідності, яка є єдиним джерелом його доходів, розмір пенсії становить 2100,00 грн. Крім того, він проживає із матір`ю, яка також є інвалідом 2-ї групи. Він є співвласником двокімнатної квартири, розмір частки у праві власності якої становить 1/3, іншого нерухомого майна не має. Також вказує, що має фінансові зобов`язання за кредитним договором, укладеним з АТ КБ «Приватбанк», та станом на 03.09.2020 року має заборгованість в сумі 3 553,17 грн. На думку апелянта, у разі стягнення з нього визначеного судом розміру аліментів, його щомісячний дохід становитиме менше ніж визначений законом прожитковий мінімум для непрацездатної особи, що покладе на нього надмірний фінансовий тягар. Зазначає, що державою передбачено сплату державної допомоги на дітей в разі, якщо платник ухиляється від сплати аліментів або розмір аліментів є меншим від мінімального розміру аліментів, визначеного законом. Проте, суд на це уваги не звернув.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 10.08.2010 відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний запис №1163 (а.с.5).

Від зареєстрованого шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження від 04.01.2011р. (а.с.7) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження від 24.01.2014р. (а.с.6), які проживають разом із позивачкою та знаходяться на її утриманні.

Обставина проживання дітей з позивачкою визнана представником відповідача, а тому відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Матеріали справи свідчать про те, що згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії ЖИА №121899 ОСОБА_1 має другу групу інвалідності загального захворювання з 26 січня 2010 року безтерміново; згідно пенсійного посвідчення серія НОМЕР_1 від 27.09.2020 року він отримує пенсію по інвалідності; згідно довідки про доходи №9441 4341 6386 1470 сума пенсії за період з 01.04.2020р по 31.10.2020р. складає 12 500,00 грн.; відповідно до довідки від 20.10.2020р. № 1147 до складу сім`ї відповідача входить мати ОСОБА_5 (згідно довідки сер.МСЕ №037634 є інвалідом 2-ї групи з 01.07.2003 року безтерміново), та брат ОСОБА_6 ; згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_1 володіє 1/3 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 ; згідно довідки від 03.09.2020 року, виданої АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 має заборгованість перед банком у розмірі 3 553,17 грн. (а.с.37-39,41,42,44-46).

Крім того, в матеріалах справи міститься довідка від 07.09.2020 року, видана КНП «Обласний медичний центр психічного здоров`я», згідно якої ОСОБА_1 спостерігається лікарем-психіатром з приводу хронічного психічного захворювання і потребує постійного підтримуючого лікування (а.с.18).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що інвалідність відповідача не звільняє його від обов`язку утримувати дітей.

Так,Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст.51 Конституції України).

Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У відповідності із ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 1 ст.183 СК України визначено що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст.27 Конвенції про захист прав дитини, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст.18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до частини другої статті 182 СК України, до якої внесено зміни Законом України від 17 травня 2017 року N2037- VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

При цьому, відповідно до ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років на момент вирішення спору становить 2318 грн.

Відповідно мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину становить 1159 грн. (50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку).

Відповідно до ч.2 ст.183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Частиною 5 статті 183 СК України визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Згідно ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

В постанові Великої Палата Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі №682/3112/18 вказується, що Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Таким чином, стягнення з відповідача 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не суперечить вимогам закону та є мінімальним гарантованим розміром аліментів, встановленим на законодавчому рівні.

Крім того, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31.07.2020 у справі №234/15413/17 вказується, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця (частина друга, п`ята, шоста статті 48 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини першої статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до статті 81 СК України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Аналіз положень СК України, зокрема положень статті 81, частини третьої статті 181, частини другої статті 182, статті 183 СК України, свідчить про те, що законодавець ототожнює поняття «заробітку» та «доходу», передбачаючи можливість стягнення на користь дитини мінімального рекомендованого розміру аліментів з різних джерел отримання грошових коштів. Аналогічна ситуація відображена і в положеннях ЦК України, який також ототожнює поняття «заробітку» та «доходу», зокрема у відносинах щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

В Постанові КМУ "Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб" від 26.02.1993р. №146, а саме в п.12 визначено види доходів, з яких утримання аліментів не провадиться. Однак, пенсія по інвалідності у такий перелік не входить. Натомість в п.1 Постанови визначено, що утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з одержуваної пенсії, за винятком надбавок до пенсії, що виплачуються особам з інвалідністю першої групи на догляд за ними.

Крім того, не входить дохід у вигляді пенсії і до переліку коштів, на які не може бути звернуто стягнення згідно ст.73 Закону України «Про виконавче провадження».

Разом з тим, в ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. При цьому, з пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти).

За наведених обставин суд першої інстанції правильно вважав, що пенсія є лише одним з видів доходу, з якого підлягають стягненню аліменти. А тому, зважаючи на встановлений розмір аліментів на двох дітей, а також гарантований державою мінімальний розмір аліментів, беручи до уваги вимоги ст.182 СК України, суд дійшов обгрунтованого висновку про можливість стягнення з відповідача аліментів на двох дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При цьому апеляційний суд також звертає увагу на те, що інвалідність встановлена відповідачу ще до народження дітей.

Призначення аліментів в меншому розмірі призведе до обмеження прав дітей на утримання, оскільки розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей та не може бути меншим від мінімального гарантованого розміру.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 08 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і з цього дня протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 18.11.2020 року.