Справа № 510/836/19
Провадження № 2/510/193/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.02.2020 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

- за участю секретаря Тєрєщенко С.М.,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідачка позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності.

Позивачка на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; копія свідоцтва про шлюб ОСОБА_5 із ОСОБА_6 ; копія свідоцтва про народження ОСОБА_7 ; копія свідоцтва про шлюб ОСОБА_8 із ОСОБА_9 ; копія свідоцтва про народження ОСОБА_6 ; копія заповіту ОСОБА_4 від 15.12.2000р., оформленого на ім`я ОСОБА_2 ; копія заповіту ОСОБА_3 від 26.02.2002р., оформленого на ім`я ОСОБА_2 ; копія домової книги; копія державного акту серії ІІ-ОД №071305 від 05.05.2003р. на право приватної власності на землю земельні ділянки загальною площею 3,97 га, оформленого на ім`я ОСОБА_3 ; копія нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по АРК Крим та по областях згідно з наказом №605 від 18.12.2018р. МАППУ; копії протоколів опитування свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 ; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.04.2019р.; копія розпорядження Ренійської РДА Одеської області №401/А-2004 від 01.12.2004р. про затвердження списку членів РАКП ім. Чапаєва на передачу земельних ділянок у спільну часткову власність на території Ренійської міської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в якому значиться ОСОБА_4 , затверджено право на земельну ділянку площею 0,497 га, розташовану на території Ренійської міської ради Ренійського району Одеської області.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка у справі ОСОБА_1 є онукою нині померлих ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , відповідачка донькою померлих. За життя:

ОСОБА_4 (дідусю позивачки) на підставі розпорядження Ренійської РДА Одеської області №401/А-2004 від 01.12.2004р. про затвердження списку членів РАКП ім. Чапаєва на передачу земельних ділянок у спільну часткову власність на території Ренійської міської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва належало - право на земельну ділянку площею 0,497 га, розташовану на території Ренійської міської ради Ренійського району Одеської області, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

ОСОБА_3 на підставі державного акту серії ІІ-ОД №071305 від 05.05.2003р. на право приватної власності на землю належали земельні ділянки загальною площею 3,97 га, розташовані на території Лиманської сільської ради Ренійського району Одеської області (масиви № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , земельні ділянки № НОМЕР_3 , № 351), виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

На випадок смерті ОСОБА_4 розпорядився належним йому майном, 15.12.2000р. склав заповіт на ім`я своєї доньки ОСОБА_2 (відповідачки у справі), ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на вищезазначене майно.

У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини ані ОСОБА_3 (вдова), ані ОСОБА_2 (донька) не звернулися до нотаріальної контори із заявою про її прийняття. ОСОБА_3 на прийняття спадщини не претендувала, знаючи, що існує заповіт чоловіка на ім`я доньки не заперечувала щодо прийняття нею спадщини. На час смерті ОСОБА_4 його донька ОСОБА_2 та онука ОСОБА_1 мешкали із ним. Відповідачка - матір позивачки не реалізувала свого спадкового права щодо спадщини батька, відмовилася від неї на користь позивачки. Таким чином, позивачка прийняла спадщину після смерті дідуся за законом, як спадкоємиця п`ятої черги (ст. 1265 ЦК України), в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , за життя вона також склала заповіт на ім`я своєї доньки ОСОБА_2 (заповіт від 26.02.2002р.). Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне їй майно. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини ОСОБА_2 (донька) не звернулася до нотаріальної контори із заявою про її прийняття за заповітом. На час смерті ОСОБА_3 її донька ОСОБА_2 та онука ОСОБА_1 мешкали із нею. Відповідачка - матір позивачки не реалізувала свого спадкового права щодо спадщини матері, відмовилася від неї на користь позивачки. Таким чином, позивачка прийняла спадщину після смерті бабусі за законом, як спадкоємиця п`ятої черги (ст. 1265 ЦК України), в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

В даний час оформити прийняття спадщини позивачкою неможливо у зв`язку із тим, що в неї відсутні відповідні оригінали правовстановлюючих документів, крім того, щодо права дідуся на належну йому земельну ділянку, то воно взагалі не було оформлено державним актом на право власності на землю.

Останні роки перед смертю ОСОБА_4 та ОСОБА_3 позивачка мешкала разом із ними, доглядала за ними, як за дідусем та бабусею. Відповідачка на спадщину не претендує, не заперечує, щоб її оформила позивачка.

Пізніше, при зверненні позивачки до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів на вищевказані земельні ділянки, про що 19.04.2019р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_3 це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на земельні ділянки, як на об`єкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець.

Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, що залишилася після померлих ОСОБА_4 та ОСОБА_3 і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інший спадкоємець на неї не претендує.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За ст. 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Як було встановлено судом, позивачка у справі є спадкоємицею п`ятої черги за законом (ст. 1265 ЦК України).

У передбачений законом строк для прийняття спадщини позивачка не зверталася до нотаріальної контори із відповідною заявою для прийняття спадщини за законом. Як зазначила позивачка, після смерті дідуся та бабусі у неї були відсутні правовстановлюючі документи на спадкові земельні ділянки. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідні свідоцтва позивачка також не має можливості у зв`язку із відмовою нотаріуса з причини відсутності правовстановлюючих документів.

Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину фактично, оскільки її воля, як спадкоємиці за законом, була виражена у її діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання копій правовстановлюючих та інших документів на земельні ділянки, розпорядження щодо їх цільового використовування тощо).

В ході розгляду справи судом були досліджені також докази протоколи опитування свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 . Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_10 вказали, що позивачка являється їхньою сусідкою,вони один одного знають вже багато років, будинок позивачки межує із будинком покійних ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , після смерті даних осіб там мешкають батьки позивачки. Свідки зазначили, що фактично ці два житлові будинку утворюють спільне домоволодіння, між будинками немає межового паркану. Раніше вони всі вели одне спільне господарство, позивачка на час смерті дідуся та бабусі мешкала в їхньому будинку разом із своїми батьками, вона доглядала за старими, приймала участь в їхньому утриманні та забезпеченні. Свідок ОСОБА_8 надав суду аналогічні пояснення при опитуванні, підтвердивши факт спільного мешкання позивачки із нині померлими.

Крім того, щодо питання про прийняття спадщини неоформленого права власності ОСОБА_4 на земельну ділянку суд зазначає наступне.

П.п. 3.5 листу Вищого спеціалізованого суду України від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-1 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30.05.2008р. №7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж,цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч.1 і ч. 2 ст. 126 ЗК).

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

Таким чином, за відсутності у спадкодавця документа, що посвідчує право на землю, представляється можливим отримати землю в спадщину за умови, що право власності на землю виникло у спадкодавця на законних підставах. А комплекс таких доказів, як рішення виконавчого органу, технічна документація, пояснення свідків є основним інструментом для захисту своїх прав у суді.

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК , проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявила про відмову від неї.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, суд вважає, що позивачка є суб`єктом набуття права власності на земельні ділянки (що належали ОСОБА_3 ) та на право на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю (що належала ОСОБА_4 ) з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 200, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 15, 328, 1216, 1217, 1218, 1225, 1226, 1265, 1268, 1270 ЦК України, ст. 125 ЗК України, Постановою ПВСУ від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування», Листом Вищого спеціалізованого суду України від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-1 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданий Ренійським РВ УМВС України в Одеській області 02.08.2000р., КПП ) в порядку спадкування за законом право власності на:

- земельні ділянки загальною площею 3,97 га, розташовані на території Лиманської сільської ради Ренійського району Одеської області (масиви № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , земельні ділянки № НОМЕР_3 , № 351), виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акту серії ІІ-ОД №071305 від 05.05.2003р. на право приватної власності на землю, що належали ОСОБА_12 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 (паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданий Ренійським РВ УМВС України в Одеській області 02.08.2000р., КПП ) в порядку спадкування за законом право на завершення приватизації та одержання правовстановлюючого документу про право власності на земельну ділянку площею 0,497 га, розташовану на території Ренійської міської ради Ренійського району Одеської області, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі розпорядження Ренійської РДА Одеської області №401/А-2004 від 01.12.2004р. про затвердження списку членів РАКП ім. Чапаєва на передачу земельних ділянок у спільну часткову власність на території Ренійської міської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва,- що належало ОСОБА_13 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя В.І. Дудник