П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2020 року

м. Рівне

Справа № 570/2657/19

Провадження № 22-ц/4815/1117/20

Головуючий у Рівненському районному суді

Рівненської області: суддя Красовський О.О.

Рішення суду першої інстанції проголошено

(вступна і резолютивна частини):

об 11 год. 09 хв. 23.07.2020 у м. Рівне Рівненської області

Повний текст судового рішення складено: 28.07.2020.

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: Шпанівська сільська рада Рівненського району Рівненської області;

представники учасників справи:

позивача - адвокат Курило Роман Миколайович;

відповідача - адвокат Курганська Олена Вікторівна;

за участі: відповідача та представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 23 липня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: Шпанівська сільська рада Рівненського району Рівненської області; про визнання недійсними державних актів про право власності на земельні ділянки,

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року в суд звернувся ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: Шпанівська сільська рада Рівненського району Рівненської області; про визнання недійсними державних актів про право власності на земельні ділянки.

Мотивуючи вимоги, вказувалося про укладення 28 травня 2008 року позивачем договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу Відкритого акціонерного товариства "Рівнельон" (далі - ВАТ "Рівнельон"), що посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Круліковським А.І., на підставі чого ОСОБА_1 набув право власності на артезіанську свердловину №4 та будівлю свердловини №4 по АДРЕСА_1 . Під час розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки НОМЕР_1 , 8 га на території Великожитинської сільської ради Рівненського району Рівненської області шляхом викупу для обслуговування артезіанських свердловин і трансформаторної підстанції за рахунок земель ВАТ "Рівнельон", дозвіл на що було надано розпорядженням голови Рівненської обласної державної адміністрації від 02.11.2009 №419, з`ясовано, що частина даної земельної ділянки належить відповідачу відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку площею 025 га для будівництва і обслуговування житлового будинку серії ЯЖ №098371 від 28.11.2008.

ОСОБА_1 вважає, що спірна частина земельної ділянки у розмірі 0, 849 га в порушення правил ст.ст. 116, 118 ЗК України була незаконно передана у власність ОСОБА_2 , оскільки не знаходилася у її користуванні, а обліковувалася за ВАТ "Рівнельон" і її не було попередньо вилучено в останнього.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 12 березня 2011 року у справі №1-409/11, що набрала законної сили, директора ПП "Грінвіч" (підприємства, яке виготовляло технічну документацію щодо відведення земельних ділянок на користь відповідача) ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України. Встановлено, що засуджений, діючи в інтересах ОСОБА_2 , використовуючи службове становище, вчинив дії, в результаті яких складено протокол обстеження земельної ділянки, що не відповідає її фактичному розташуванню, а також затвердив і видав завідомо неправдивий документ, кадастровий план земельної ділянки в АДРЕСА_1 , який не відповідав фактичному розташуванню земельної ділянки та згодом був використаний для одержання державно акту на право власності відповідачем.

Ці обставини уже встановлено рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 30 червня 2017 року у справі №570/5719/16-ц, що набрало законної сили, яким визнано незаконним і скасовано рішення Великожитинської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 31 липня 2007 року №136 "Про передачу у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0, 50 га, з них для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - 0, 25 га, для ведення селянського господарства - 0, 25 га в с. Бармаки Рівненського району Рівненської області".

Тому відповідач набула право власності на спірні земельні ділянки на підставі уже визнаного незаконним і скасованого рішення Великожитинської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 31.07.2007 №136 " Про передачу у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0, 50 га, з них для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - 0, 25 га, для ведення селянського господарства - 0, 25 га в с. Бармаки Рівненського району Рівненської області". Тобто оспорювані державні акти, на думку позивача, також є незаконними.

Рішенням Рівненського районного суду від 23 липня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №098371, виданий 28.11.2008 щодо земельної ділянки площею 0, 25 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 56246815:00:06:000:0521, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право користування землею, договорів оренди землі №49, власник - ОСОБА_2 .

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №098372, виданий 28.11.2008 щодо земельної ділянки площею 0, 2522 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: 56246815:00:06:000:0522, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право користування землею, договорів оренди землі №50, власник - ОСОБА_2 .

Вирішено питання про судові витрати у справі.

У поданій апеляційній скарзі відповідач покликається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, які полягали у порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначалося про те, що рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 червня 2017 року у справі №570/5719/16-ц не створює преюдиційності обставин для вирішення справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорення державних актів про право власності на землю. Так, права позивача уже повністю поновлені через визнання незаконним і скасування рішення органу сільського самоврядування, а тому суд повинен був встановлювати наявність інших порушених прав ОСОБА_1 , а не покликатися на вже відновлені права. При цьому суд зобов`язаний був дати правову оцінку доводам відповідача, що зроблено не було.

Вважає, що при розгляді справи судом не враховано те, що на спірній земельній ділянці розташований належний їй житловий будинок (садиба), право власності на який зареєстроване за заявником. Тобто оскаржуваним рішенням позбавлено її права на житло, що є порушенням ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Європейський суд з прав людини у своїх у справах "Спорронг і Льоннрот проти Швеції"у рішенні від 23 вересня 1982 року, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" у рішенні від 21 лютого 1986 року, "Щокін проти України" у рішенні від 14 жовтня 2010 року, "Сєрков проти України" у рішенні від 07 липня 2011 року, "Колишній король Греції та інші проти Греції" у рішенні від 23 листопада 2000 року, "Булвес" АД проти Болгарії" у рішенні від 22 січня 2009 року, "Трегубенко проти України" у рішенні від 02 листопада 2004 року, "EastAlliance Limited" проти України" у рішенні від 23 січня 2014 року вказує про наявність трьох критеріїв, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном, а саме, чи є втручання законним, чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес та чи є такий захід пропорційним визначеним цілям. Між тим, позивачем не було надано, а судом не здобуто доказів того, що позбавлення заявника права власності на майно - житловий будинок (садибу) здійснено в інтересах суспільства.

ОСОБА_2 переконує, що висновок суду про переривання перебігу позовної давності з огляду на пред`явлення позову щодо оспорення рішення Великожитинської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 31 липня 2007 року №136 16 грудня 2016 року є необґрунтованим. Так, вважає, що позивач дізнався про факт порушення свого права не з дати заявлення позовних вимог 16 грудня 2016 року, а значно раніше, адже 29 листопада 2010 року він вже звертався до суду з позовом в порядку адміністративного судочинства. Саме з цих міркувань суд у попередній справі визнав причини пропуску позовної давності поважними. Тому вважає, що необхідно було застосувати наслідки спливу позовної давності і на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України відмовити в позові.

Не погоджується заявник і з твердженнями про відсутність мотивів для закриття провадження у справі, оскільки справу за позовом ОСОБА_1 до Великожитинської сільської ради та ОСОБА_2 про оспорення рішення органу сільського самоврядування вже вирішено остаточно і тому п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України передбачає таку процесуальну дію у разі, якщо збігаються предмет і підстава позову.

На думку ОСОБА_2 , суд помилково зазначає про порушення прав позивача видачею державного акту серії ЯЖ №098372 на земельну ділянку з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства. Так, з наявних у справі графічних матеріалів видно, що спірна земельна ділянка взагалі не накладається на належну заявнику земельну ділянку, кадастровий номер 060000522 з таким самим цільовим призначенням.

З викладених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове - про відмову позивачу в задоволенні позову.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції правильно виходив із доведеності та обґрунтованості позову, оскільки рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 30 червня 2017 року у справі №570/5719/16-ц задоволено вимоги позивача про визнання незаконним і скасування рішення Великожитинської сільської ради Рівненського району від 31 липня 2007 року №136, на підставі якого видано оспорювані державні акти, та встановлено обставини, які є преюдиційними при вирішенні справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: Шпанівська сільська рада Рівненського району Рівненської області; про визнання недійсними державних актів про право власності на земельні ділянки.

Оскільки ОСОБА_2 набула право власності на спірні земельні ділянки відповідно до рішення органу сільського самоврядування, яке визнано незаконним і скасовано, а ОСОБА_1 надав належні й допустимі докази про порушення права користування земельною ділянкою, на якій розташоване належне йому на праві власності нерухоме майно, тому позов задоволено і визнано недійсними два державні акти на право власності на земельну ділянку, видані на ім`я відповідача.

З`ясовано, і ці обставини сторонами не оспорюються, що 28 травня 2008 року між позивачем і ВАТ "Рівнельон" укладено договір купівлі-продажу цілісного майнового комплексу ВАТ "Рівнельон", який посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Круліковським А.І., зареєстровано в реєстрі за №848.

За умовами договору, крім іншого, покупець придбав будівлю свердловини АДРЕСА_2 . До цілісного майнового комплексу ВАТ "Рівнельон" відповідно до переліку входить артезіанська свердловина №4, будівля свердловини №4 за тією ж само адресою, електропостачання артсвердловини, лінії електропередач 10 кВт до артсвердловини, кабеля лінії електропередач 10 кВт від РУ-10 до трансформаторної підстанції №4, напорний трубопровід від артсвердловини.

На підставі цього правочину 17 червня 2008 року за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на будівлю свердловини №4 по АДРЕСА_1 .

02 листопада 2009 року голова Рівненської обласної державної адміністрації своїм розпорядженням №419 надав позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки НОМЕР_1 , 8 га на території Великожитинської сільської ради Рівненського району Рівненської області у власність громадянину шляхом викупу для обслуговування артсвердловин та трансформаторної підстанції за рахунок земель ВАТ "Рівнельон".

Рішенням Великожитинської сільської ради Рівненського району від 31 липня 2007 року №136 передано ОСОБА_2 у власність земельну ділянку площею 0, 50 га, в т.ч. 0, 25 га з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та земельну ділянку площею 0, 25 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства в с. Бармаки Рівненського району Рівненської області.

В подальшому рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 30 червня 2017 року у справі №570/5719/16-ц, що набрало законної сили, визнано незаконним і скасовано рішення Великожитинської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 31 липня 2007 року №136 "Про передачу у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0, 50 га, з них для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - 0, 25 га, для ведення селянського господарства - 0, 25 га в с. Бармаки Рівненського району Рівненської області".

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу видачі ОСОБА_2 на підставі рішення Великожитинської сільської ради Рівненського району від 31 липня 2007 року №136, що визнано незаконним і скасоване, 28 листопада 2008 року державного акту серії ЯЖ №098371 на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 56:246:6815:00:06:000:0521, площею 0, 25 га з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, держ реєстраційний номер 49, та державного акту серії ЯЖ № 098372 на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 56:246:815:00:06:000:0522, площею 0, 2522 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, держ. реєстраційний номер 50 в с. Бармаки Рівненського району Рівненської області.

Згідно зі ст.ст. 116, 152, 155 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови прав власності на землю.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов, визнавши недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №098371, виданий 28.11.2008 щодо земельної ділянки площею 0, 25 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 56246815:00:06:000:0521, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право користування землею, договорів оренди землі №49, власник - ОСОБА_2 та визнавши недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №098372, виданий 28.11.2008 щодо земельної ділянки площею 0, 2522 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: 56246815:00:06:000:0522, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право користування землею, договорів оренди землі №50, власник - ОСОБА_2 .

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що обставини, які встановлені рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 30 червня 2017 року у справі №570/5719/16-ц, не є такими, що не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи, то з ними погодитися не можна.

Так, за змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, преюдиційний зв`язок рішень у господарських, цивільних чи адміністративних справах має місце у разі, коли одні й ті самі факти можуть тягнути за собою різні юридичні наслідки. При цьому даною нормою відмежовуються випадки: коли особи брали участь у одній і тій самій справі і потім беруть участь у іншій, то встановлені судом обставини вважаються такими, що не підлягають доказуванню, та коли особи не брали участі у попередній справі, то встановлені судом обставини не мають для них обов`язкового характеру.

Оскільки сторони брали участь у справі №570/5719/16-ц, де 30 червня 2017 року Рівненським районним судом Рівненської області ухвалено рішення про визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого видано оспорювані державні акти, тому очевидно і безумовно ті обставини, які встановлено цим судовим рішенням, що набрало законної сили, є преюдиційними і такими, що не підлягають доказуванню.

Не можна погодитися із аргументами заявника про позбавлення права власності на належну їй садибу, яка складається із земельної ділянки та житлового будинку, що на ній розміщений, оскільки оскаржуване рішення не спрямоване на недодержання речових прав ОСОБА_2 , а на судовий захист та відновлення порушених прав позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених ,невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Не заслуговують на увагу і твердження автора апеляційної скарги про хибність висновків суду щодо позовної давності. Так, судом попередньої інстанції детально, чітко і зрозуміло наведено підстави, з яких клопотання відповідача про застосування позовної давності не може бути задоволеним.

16 грудня 2016 року ОСОБА_1 звертався до суду з позовом про визнання незаконним і скасування рішення органу сільського самоврядування.

Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За правилами частини другої ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного з кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Між тим, з позовом про визнання недійсними державних актів про право власності на земельні ділянки ОСОБА_1 звернувся 29 травня 2019 року, тобто у межах трирічного матеріально-правового строку, встановленого для цієї категорії спорів.

Спростовуються відсутністю такої ознаки як "тотожність" доводи заявника про необхідність закриття провадження у справі. У справі №№570/5719/16-ц брали участь ОСОБА_1 як позивач та Великожитинська сільська рада Рівненського району і ОСОБА_2 як відповідачі, а предметом спору було визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування.

Тобто суб`єктний склад, підстави та предмет позову у цій справі та у справі №570/5719/16-ц очевидно відрізняються і не є тотожними.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Колегія суддів не згодна і з аргументами апеляційної скарги про відсутність у справі графічних матеріалів про те, що земельна ділянка, виділу якої бажає позивач, не накладається на належну заявнику земельну ділянку з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства.

Так, з рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 30 червня 2017 року у справі №570/5719/16-ц вбачається те, що довідка Рівненського районного відділу земельних ресурсів від 02 березня 2000 року №169 свідчить, що згідно зі звітом про наявність земель та розподілу їх по землекористувачах власникам землі та угіддях Рівненського району станом на 01 січня 2000 року за ВАТ "Рівнельон" обліковується 0, 8 га, в т.ч. землі промисловості 0, 8 га. За змістом довідки Великожитинської сільської ради Рівненського району від 03 березня 2010 року №327, згідно зі звітом 6-зем про наявність земель та розподіл їх за власниками землі, землекористувачами, угіддями та видами економічної діяльності станом на 01 січня 2010 року за ВАТ "Рівнельон" обліковується земельна ділянка загальною площею 0, 80 га, з них забудованих земель (землі) промисловості - 0, 80 га. На цих земельних ділянках фактично розташовані будівлі та споруди водопостачання артезіанські свердловини №1, №2, №3 і №4.

Відповідно до план-схеми земельної ділянки промислового призначення (свердловина №4), яка знаходиться у користуванні ВАТ "Рівнельон" на території Великожитинської сільської ради Рівненського району, розробленої ПП "Геопростір", земельна ділянка, що перебуває в користуванні ВАТ "Рівнельон", накладається на ділянку, яка знаходиться у власності ОСОБА_2 площею 0, 0849 га.

Тому ці обставини правильно взяті судом до уваги як преюдиційні.

З приводу доводів апеляційної скарги про порушення норм процесуального права, то апеляційний суд бере до уваги таке.

Згідно із абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Помимо викладеного, чіткий і вичерпний перелік випадків, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового, наведено у ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Однак будь-яких доказів про існування таких процесуально-правових дефектів, що спонукали би до цілком (повністю) хибного розв`язання спірних правовідносин, чи інших обставин, які є обов`язковим мотивом для унеможливлення законності та обґрунтованості судового рішення, заявником зазначено не було, матеріали справи не містять, а колегією суддів не здобуто.

В решті аргументи відповідача спростовуються правильністю висновків суду першої інстанції.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio - дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Спонуканнями для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст. ст. 368, 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 23 липня 2020 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 17.11.2020

Головуючий : С.В. Хилевич

Судді: С.В.Боймиструк

Н.М.Ковальчук