Справа № 567/1278/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2020 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Венгерчук А.О.

секретар - Клімович О.О.

за участі позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Острозі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визання особи такою, що встратила право на користування житловим приміщенням

в с т а н о в и в

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в якому просить визнати останніх такими, що втратили право на користування житловим будинком, що розташований в АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 .

У вказаному житловому будинку, зареєстровані, але більше одного року не проживають відповідачі - син ОСОБА_2 , та його колишня дружина ОСОБА_3 .

Зазначає, що реєстрація відповідачів у належному їй будинку створює перешкоди у здійсненні нею у повному обсязі права користування і розпорядження своїм майном. Окрім того, даний факт унеможливлює отримання нею субсидії на відшкодування витрат на газопостачання для опалювання будинку.Просить позов задовольнити та визнати ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - будинком, за адресою: АДРЕСА_1 .

26.11.2019 ухвалою суду відкрите провадження по даній справі, призначено розгляд проводити у порядку спрощеного позовного провадження, справа призначена до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач підтвердила свої позовні вимоги в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві та пояснила, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 .

В даному будинку зареєстровані ОСОБА_2 , який є її сином, та ОСОБА_3 , яка є її колишньою невісткою. Відповідачі зареєстровані та проживали в будинку, проте добровільно виїхали, забрали усі свої речі та більше не поверталися. На даний час син ОСОБА_2 проживає в АДРЕСА_1 . АДРЕСА_2 невістка ОСОБА_3 проживає АДРЕСА_1 . За останній рік відповідачі жодного разу по місцю своєї реєстрації не з`являлися, їх особистих речей в будинку немає, ніхто з сусідів протягом цього часу їх в належному їй будинку не бачив. Участі в утриманні будинку та оплаті комунальних послуг вони не приймають.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, заперечень щодо позову до суду не подали, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

У відповідності до положень ст. ст. 280-282 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи, суд вважає, що в матеріалах справи, є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті заочно.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що він проживає в с.Могиляни Острозького району Рівненської області та є сусідом позивача по справі. Він знає ОСОБА_1 та постійно спілкується з нею. Зазначив, що відповідач ОСОБА_2 є сином позивачки, а відповідач- ОСОБА_3 колишньою невісткою. Відповідачів по місцю їх реєстрації він не бачив більше одного року. Запевнив суд в тому, що відповідачі по справі в будинку за адресою АДРЕСА_1 не проживають, а є лише зареєстровані.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, вона проживає в с.Могиляни Острозького району Рівненської області по сусідству. Вона тривалий період часу знає позивача, спілкується з нею та її сім`єю. Вказала, що відповідачі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживають у селі Могиляни Острозького району Рівненської області, але зовсім за іншими адресами, ніяких робіт пов`язаних з господарством не проводили. Запевнила суд в тому, що відповідачі в будинку за адресою АДРЕСА_1 не проживають, а є лише зареєстровані.

Суд, вислухавши позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, визначивши юридичну природу правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши в судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази у їх сукупності, вважає встановленими такі обставини.

З досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 за свідоцтвом про право на спадщину за законом №191 від 04.02.2009 року, витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №158392441 від 04.03.2019 року, випискою з погосподарсько книги № 808 від 26.07.2019 року (а.с.8,9,10).

У вказаному житловому будинку з надвірними будівлями, що розташовані в АДРЕСА_1 , зареєстровані відповідачі, але не проживають понад рік, за довідкою Могилянівської сільської ради Острозького району Рівненської області № 1124 від 17.09.2019 (а.с.6)

Факт непроживання відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у спірному житлі більше одного року також підтверджується:

-актами обстеження Могилянівської сільської ради Острозького району Рівненської області № 817 від 31.07.2019 та № 898 від 21.08.2019 за якими встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований в АДРЕСА_1 , але фактично за даною адресою не проживає, його особистих речей у будинку не виявлено; (а.с.11,13).

-актами обстеження Могилянівської сільської ради Острозького району Рівненської області № 818 від 31.07.2019 та № 896 від 21.08.2019 за якими встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрована в АДРЕСА_1 , але фактично за даною адресою не проживає, її особистих речей у будинку не виявлено; (а.с.12,14).

-актом обстеження Могилянівської сільської ради Острозького району Рівненської області № 1125 від 17.09.2019 за якими встановлено, що ОСОБА_2 проживає в АДРЕСА_1 з 2000 року (а.с.15).

-актом обстеження Могилянівської сільської ради Острозького району Рівненської області № 1126 від 17.09.2019 року за якими встановлено, що ОСОБА_3 проживає в АДРЕСА_1 з листопада місяця 2015 року. (а.с.16).

В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідачі є зареєстрованими в АДРЕСА_1 , в будинку, який належить позивачу.

З пояснень позивачки, свідків в судовому засіданні, письмової заяви відповідача ОСОБА_2 , встановлено, що відповідачі понад один рік в будинку АДРЕСА_1 не проживають.

В судовому засіданні встановлено, що договору найму житлового приміщення між сторонами не укладалось.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 6 ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності житловий будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

В той же час, ч. 2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено між ним та власником житла чи законом.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналізуючи зазначену норму права Верховний Суд України у постанові від 16.11.2016 по справі № 6-709цс16, зазначив, що зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до п. 34 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом [стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК], то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72,109, 110, 116 ЖК України. У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72,116,156 ЖК України; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 понад один рік без поважних причин не проживають в будинку АДРЕСА_1 , на даний час не є членом сім`ї власника будинку, в спірному будинку не проживають, договору на користування житлом з власником будинку не укладали і відповідно до ст. 150 ЖК України, ст.405 ЦК України за ними житлове приміщення не зберігається, реєстрація відповідачів за місцем проживання у будинку, належному позивачу є перешкодою для розпорядженню нею своїм майном, а тому ОСОБА_2 та ОСОБА_3 слід визнати такими, що втратили право на користування зазначеним житловим приміщенням.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 264-265, 280-282 ЦПК України, ст. 116, 156 ЖК України, ст.ст. 319, 346, 383, 405 ЦК України, суд,

у х в а л и в

позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована в АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований в АДРЕСА_3 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована в АДРЕСА_3 ) про визання особи такою, що встратила право на користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - будинком, за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 21 лютого 2020 року.

Суддя Острозького районного судуВенгерчук А.О.