КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 365/3249/15
Головуючий у суді першої інстанції: Пархоменко О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

05 листопада 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.

секретар - Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом першого заступника прокурора Київської області до Гостомельської селищної ради Київської області, ОСОБА_1 , треті особи: Комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство», ОСОБА_2 , про визнання недійсним рішення ради, державного акту на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки,

за апеляційною скаргою заступника прокурора Київської області на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 18 серпня 2017 року,

встановив:

у травні 2015 року перший заступник прокурора Київської області звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним рішення Гостомельської селищної ради Київської області від 11 березня 2010 року №1298-50-V «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», яким було передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,1500 га, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:101:0010, виданий ОСОБА_2 , витребувати з володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі Кабінету Міністрів України вказану земельну ділянку.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 18 серпня 2017 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, заступник прокурора Київської області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення прокурора, представника Гостомельської селищної ради, представника ОСОБА_1 , - ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував, що перевіркою законності розпорядження землями лісогосподарського призначення виявлено порушення законодавства при відведенні Гостомельською селищною радою земельних ділянок у приватну власність громадянам для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд. Зокрема, рішенням Гостомельської селищної ради від 11.03.2010 №1298-50-V «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», яким було передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 . На підставі вказаного рішення ОСОБА_2 було видано Державний акт серії ЯЛ №217559 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:101:0010, площею 0,15 га. На підставі договору купівлі-продажу від 28.11.2012 ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 придбав зазначену земельну ділянку. Позивач вказував, що Гостомельська селищна рада Київської обл. діяла з перевищенням визначених законом повноважень та в порушенням вимог стст. 12, 20, 38, 39, 84, 116, 118, 122, 149 ЗК України, ст. 33, 57 Лісового Кодексу України, п. 34 ст. 36 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», оскільки вказана земельна ділянка відносилась до земель лісогосподарського призначення, поза межами селища Гостомель, без вилучення у постійного користувача. Прийнятим рішенням було порушено право власності держави на земельну ділянку лісогосподарського призначення, а крім того, наразі спірна земельна ділянка відноситься до території національного природного парку, оскільки Указом Президента України від 01.05.2014 №446/2014 «Про зміну меж національного природного парку «Голосіївський» його територію було розширено на 6 462,62 га за рахунок земель Київського комунального об`єднання земельного будівництва та експлуатації зелених насаджень «Київзеленбуд». Розширення зазначеного заказника відбулось за рахунок лісових земель КП «Святошинське лісопаркове господарство», в тому числі кварталу №12, в якому знаходиться спірна земельна ділянка. Тому наразі земельна ділянка відноситься до земель природно-заповідного фонду. Органом, уповноваженим розпоряджатися спірною земельною ділянкою є Кабінет міністрів України. За таких обставин, позивач в інтересах держави, уповноваженим органом якої є Кабінет Міністрів України, просив визнати недійсним рішення Гостомельської селищної ради Київської області від 11 березня 2010 року №1298-50-V «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», яким було передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,1500 га, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:101:0010, виданий ОСОБА_2 , витребувати з володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі Кабінету Міністрів України вказану земельну ділянку.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 18 серпня 2017 року в задоволенні позову було відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 29 листопада 2017 року рішення Ірпінського міського суду Київської області від 18 серпня 2017 року було залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 30 травня 2018 року ухвалу Апеляційного суду Київської області від 29 листопада 2017 року було скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Київського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року рішення Ірпінського міського суду Київської області від 18 серпня 2017 року було скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов було задоволено, визнано недійсним рішення Гостомельської селищної ради Київської області №1298-50-V від 11 березня 2010 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», яким передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1500 га. Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку ЯЛ №217559, виданий ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:101:0010 площею 0,1500 га з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_1 . Витребувано з володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку з кадастровим номером :01:101:0010. Вирішено питання про судові витрати.

Постановою Верховного Суду від 01 липня 2020 року постанову Київського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року було скасовано та передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на момент відведення спірна земельна ділянка згідно з інформацією КП «Святошинське лісопаркове господарство» та ВО «Укрдержліспроект» перебувала у постійному користуванні лісгоспу та відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування знаходилась у кварталі №12 Київського лісництва.

За інформацією Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» від 08.10.2014 спірна територія була лісами ще з радянських часів. Так, на підставі Постанови ЦК КПУ і Ради Міністрів УРСР від 20.06.1956 № 673 та рішення виконкому Київської міської ради від 07.08.1956 №1186 створено Святошинське лісопаркове господарство, яке ввійшло до складу зеленої зони м. Києва. Загальна площа Святошинського лісопаркового господарства на момент створення становила 14167 га, вказані землі передано без вилучення із Держлісфонду України.

Однак в задоволенні позовних вимог було відмовлено, оскільки відповідачем - Гостомельською селищною радою та представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 зроблено заяви про застосування строків позовної давності (а/с 55 т. 1). Посилання позивача на ту обставину, що про порушення прокуратура дізналась лише після проведення перевірки додержання вимог земельного законодавства, проведеної на підставі постанови про проведення перевірки в порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів від 16.05.2014 № 51, а тому строк позовної давності прокуратурою не пропущено, спростовується відповіддю КП «Святошинське лісопаркове господарство» від 21.11.2014 № 873, в якій зазначено, що з листа прокуратури м. Києва їм стало відомо, що протягом 2011-2012 року було пред`явлено 18 позовів про скасування рішень Гостомельської селищної ради, державних актів та повернення земельних ділянок загальною площею 2,7 га.

Крім того, на адресу Гостомельської селищної ради прокурором м. Ірпеня прокуратури Київської області неодноразово направлялись вимоги про надання належним чином завірених копій рішень Гостомельської селищної ради щодо передачі у власність земельних ділянок по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 із наданням повного пакету документів, на підставі яких приймалися вказані рішення, а саме: 06.10.2010 №8802 вимога про надання матеріалів у зв`язку з проведенням прокуратурою м. Ірпеня перевірки оригіналів рішень Гостомельської селищної ради про надання у власність громадянам земельних ділянок в АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1, а також повний пакет документів, на підставі яких приймалися вказані рішення; 13.01.2011 за № 312 у строк до 14.01.2011 на виконання термінового завдання прокуратури Київської області за зверненням народного депутата України ОСОБА_6 щодо законності надання радою земельних ділянок; 11.02.2011 за № 1425 у строк до 11.02.2011 за зверненням народного депутата України; 04.07.2011 за № 5081 у строк до 05.07.2011 на виконання завдання прокуратури Київської області.

При цьому суд першої інстанції посилався на положення ч. 1 ст. 261 ЦК України, в якій передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України встановлено, що на вимогу власника або іншої особи визнання незаконним правового акту органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право позовна давність не поширюється. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» № 4176-ІУ від 20.12.11 р., пункт 4 ч. 1 статті 268 ЦК України виключено. В п. 5 Перехідних положень вищевказаного Закону передбачено, що протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи.

Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» набрав чинності 15.01.2012 року, а отже, саме з цієї дати почався відлік трирічного строку, який сплинув 15.01.2015 року. Таким чином, на час звернення заступника прокурора Київської області з вказаним позовом вже не діяли положення ч. 4 ст. 268 ЦК України, а отже строк позовної давності сплив.

Однак повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції неможливо, оскільки він зроблений з порушенням норм матеріального права .

Як видно з матеріалів справи, селище міського типу Гостомель було утворено відповідно до Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 15 листопада 1938 року № 39/22 в існуючих межах Гостомельської сільради. Відповідно до рішення виконавчого комітету Київської обласної ради депутатів трудящих від 22 липня 1967 року № 566 село Мостище віднесено до складу і в підпорядкування Гостомельської селищної ради Київської області.

Згідно з рішенням виконавчого комітету Київської обласної ради депутатів трудящих від 28 жовтня 1968 року № 791 «Про затвердження адміністративних меж міських (селищних) Рад депутатів трудящих Київської області» затверджено адміністративні межі Ірпінського регіону разом із адміністративними межами селища Гостомель, який входив до складу міста Ірпінь.

Рішенням Гостомельської селищної ради Київської області від 11 березня 2010 року № 1298-50-V «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 , передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

На підставі вказаного рішення Гостомельської селищної ради Київської області ОСОБА_2 14.05.2010 отримала державний акт на право приватної власності на земельну ділянку №58.

28.11.2010 ОСОБА_2 відчужила ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Нельзіним М.С.

Указом Президента України «Про зміну меж національного природного парку «Голосіївський» від 01 травня 2014 року змінено межі національного природного парку «Голосіївський» шляхом розширення його території на 6 462,62 гектара за рахунок земель Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд», що включаються до складу національного природного парку «Голосіївський» без вилучення у землекористувача.

Цим Указом Кабінет Міністрів України було зобов`язано в шестимісячний строк внести зміни до Положення про національний природний парк «Голосіївський», внесення відповідних змін до Проекту організації території національного природного парку «Голосіївський», забезпечити розроблення протягом 2015-2016 років проекту землеустрою з організації та встановлення меж території, що включається до складу національного природного парку «Голосіївський» без вилучення у землекористувача.

Відповідно до Постанови заступника прокурора Київської обл. про проведення перевірки у порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів від 16 травня 2014 року № 51 було проведено перевірку у порядку нагляду за додержанням та застосуванням законів в Гостомельській селищній раді Київської області з питань додержання вимог земельного законодавства під час відведення земельних ділянок у власність громадян для будівництва житлових будинків,загальною площею 12,75 га.

У листі КП «Святошинське лісопаркове господарство» від 21.11.2014 № 873 зазначено, що згідно зі статутом підприємства, зареєстрованим Святошинською районною у м. Києві державною адміністрацією 11.03.2002, підприємство є правонаступником державного лісопаркового господарства, заснованого на комунальній власності та здійснює лісогосподарську діяльність на закріпленій території.

В ч. 2 статті 1 ЛК України (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцем розташування виконують водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Згідно з ч. 2 статті 3 ЗК України земельні відносини, що виникають при використанні, зокрема, лісів регулюються ЗК України, а також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать цьому кодексу. В статті 19 ЗК України (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) закріплено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі землі лісогосподарського призначення.

До земель державної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, належать, зокрема, землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом (пункт «ґ» ч. 4 статті 84 ЗК України).

До земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. Віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства (стаття 5 ЛК України). Повноваження Кабінету Міністрів України у сфері лісових відносин визначені в статтею 27 ЛК України.

Статтею 13 ЗК України передбачено, що саме до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

За інформацією Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» від 08 жовтня 2014 року спірна територія була лісами ще за радянських часів. На підставі Постанови ЦК КПУ і Ради Міністрів УРСР від 20 червня 1956 року № 673 та рішення виконавчого комітету Київської міської ради від 07 серпня 1956 року № 1186 створено Святошинське лісопаркове господарство, яке увійшло до складу управління зеленої зони м. Києва. Загальна площа Святошинського лісопаркового господарства на момент створення становила 14 167,00 га, вказані землі передано без вилучення із Держлісфонду України.

Ліси та землі лісового фонду України є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання, і жодних дій щодо розпорядження спірною земельною ділянкою Кабінет Міністрів України не вчиняв.

Надані позивачем матеріали лісовпорядкування вказують на правовий статус земельної ділянки як такої, що належить до земель лісогосподарського призначення. Згідно з відповіддю на запит прокуратури Київської області Українське державне проектне лісовпорядне виробниче об`єднання «Укрдержліспроект» зазначило, що земельні ділянки з кадастровими номерами, у тому числі земельна ділянка, яка була передана у власність ОСОБА_2 , згідно з публічної кадастрової карти накладаються на квартали №№ 7, 12, 18, 19 Київського лісництва Святошинського лісового та мисливського господарства (а/с 39 т. 1).

Таким чином, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що на момент відведення спірна земельна ділянка згідно з інформацією КП «Святошинське лісопаркове господарство» та ВО «Укрдержліспроект» перебувала у постійному користуванні лісгоспу та відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, знаходилась у кварталі №12 Київського лісництва.

Тому при передачі у власність ОСОБА_2 вказаної земельної ділянки було порушено права Кабінету Міністрів України, оскільки Указом Президента України «Про зміну меж національного природного парку «Голосіївський» від 01 травня 2014 року № 446/2014 розширено територію Національного природного парку «Голосіївський» на 6 462,62 га за рахунок земель Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень «Київзеленбуд», а саме за рахунок лісових земель КП «Святошинське лісопаркове господарство», у тому числі кварталу № 12, за рахунок якого відведено спірну земельну ділянку у приватну власність.

Отже, земельна ділянка, яка відведена Гостомельською селищною радою Київської області під забудову, наразі є територією національного природного парку «Голосіївський» та відноситься до земель природно-заповідного фонду.

Згідно зі статтею 13 ЗК України до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Повноваження Кабінету Міністрів України визначено статтями 122, 149 ЗК України.

Згідно з ч. 9 статті 149 ЗК України Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси площею понад 1 гектар для несільськогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених чч. 5-8 цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

Рішення про право розпорядження спірною земельною ділянкою державної власності було прийняте Гостомельською селищною радою Київської області з перевищенням повноважень, тобто спірна земельна ділянка вибула з володіння власника - держави - поза його волею.

Аналогічні висновки щодо незаконності розпорядження Гостомельською селищною радою Київської області землями КП «Святошинське лісопаркове господарство» та Національного природного парку «Голосіївський» викладені у постановах Верхового Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 367/3246/15-ц; від 30 жовтня 2019 року у справі № 367/3240/15-ц; від 27 листопада 2019 року у справі №367/2525/15-ц; від 11 грудня 2019 року у справі № 367/3487/15-ц.

Враховуючи вказане, загальний інтерес у контролі за використанням земельної ділянки за цільовим призначенням для гарантування безпечності довкілля та непогіршення екологічної ситуації у цій справі переважає приватний інтерес ОСОБА_2 при отриманні права власності на земельну ділянку.

Звертаючись до суду у травні 2015 року, позивач, який діяв в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, посилався на те, що про вказані порушення стало відомо лише після перевірки додержання вимог земельного законодавства, проведеної на підставі постанови про проведення перевірки в порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів від 16.05.2014 № 51.

В матеріалах справи міститься копія листа до Гостомельського селищного голови від Прокуратури міста Ірпеня, датований 06.10.2010 про вимогу надати оригінали рішень ради про надання у власність громадянам земельних ділянок для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд на території АДРЕСА_2 . 1). 11.02.2011 Прокуратура міста Ірпеня також надіслала запит Гостомельському селищному голові про надання завіреним належним чином рішень про надання дозволів на підготовку матеріалів погодження місця розташування земельних ділянок по АДРЕСА_2 (а/с 86 т. 1). 04.07.2011 року Прокуратура міста Ірпеня Київської області надіслала Гостомельському селищному голові вимогу про надання до 05.07.2011, в числі інших, рішення Гостомельської селищної ради Київської області від 11.03.2010 року № 1298-50-У (а/с 87 т. 1).

Матеріали справи не містять доказів виконання Гостомельською селищною радою вказаної вимоги Прокуратури міста Ірпеня Київської області щодо надання рішення Гостомельської селищної ради Київської області від 11.03.2010 № 1298-50-V.

Також відсутні докази про одержання органами прокуратури оспорюваного рішення від 11.03.2010 року №1298-50-V і доданих до нього матеріалів.

Враховуючи викладене вище, слід зробити висновок, що про порушене право власності держави на землі лісового фонду при прийняті рішення Гостомельської селищної ради Київської області від 11.03.2010 року № 1298-50-V прокуратурі стало відомо лише після перевірки додержання вимог земельного законодавства, проведеної на підставі постанови заступника прокурора Київської області І.Грабець про проведення перевірки в порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів від 16.05.2014 року №51.

З даним позовом прокурор звернувся до суду в травні 2015 року.

У ч. 1 статті 261 ЦК України закріплено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до стст. 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

Як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, перебіг позовної давності починається з моменту коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з вказаним позовом, про застосування якого просили відповідачі, колегія суддів вважає помилковим, оскільки він не ґрунтується на встановлених дійсних обставинах справи, досліджених доказах та вимогах стст. 261, 267 ЦК України.

В постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року (справа №367/3385/15-ц) було викладено висновок, згідно якого визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів і обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. У справі, яка переглядалась, позовні вимоги про визнання недійсним рішення селищної ради про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яким було передано у власність особи земельну ділянку, спрямовані на оспорення права власності на земельну ділянку особи, що виникло внаслідок його реалізації. Оскільки прокурор позовних вимог до цієї особи не пред`явив, клопотань про залучення цієї особи до участі в справі як співвідповідача не заявляв, а тому, за таких обставин, відсутні підстави для задоволення позову внаслідок неналежного складу відповідачів.

Відповідно до ч. 3 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

ОСОБА_2 була залучена до розгляду справи в якості третьої особи, а не відповідача.

Позовна вимога про витребування земельної ділянки у ОСОБА_1 залежить від вирішення вимоги щодо законності набуття у власність земельної ділянки ОСОБА_2 , а тому в її задоволенні слід відмовити, як заявленої передчасно.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. 367, 368, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 18 серпня 2017 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким в задоволенні позову першого заступника прокурора Київської області до Гостомельської селищної ради Київської області, ОСОБА_1 , треті особи: Комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство», ОСОБА_2 , про визнання недійсним рішення ради, державного акту на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 12 листопада 2020 року.

Головуючий

Судді