Справа № 495/8008/19
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

10 лютого 2020 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого одноособово судді Заверюха В.О., при секретарі Червинській І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Білгород-Дністровському в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Победа 1» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за час затримки розрахунку по заробітній платі,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ТОВ «Победа 1» заборгованість по заробітній платі у розмірі 96 573 грн. 00 коп. та компенсацію за час затримки розрахунку по заробітній платі у розмірі, обрахованому на момент ухвалення остаточного рішення суду.

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог

Позивач ОСОБА_1 відповідно до Наказу №20 від 07.04.2016 року прийнятий на посаду головного агронома у ТОВ «Победа 1», відповідно до Наказу №16 від 30.07.2019 року звільнений з вказаної посади за угодою сторін п.1 ст.36 КЗпП. Як вбачається із індивідуальних відомостей про застраховану особу Форми ОК-5, починаючи з червня 2018 року по день звільнення позивача, йому нараховувалась заробітна плата, яка в свою чергу не виплачувалась, станом на день звільнення позивача заборгованість по заробітній платі складає 96 573 грн. 00 коп.. В позові позивач зазначає, що факт того, що заробітна плата позивачу нараховувалась, але в день звільнення не була йому виплачена, буде підтверджена відповідними матеріалами та документами, складеними за результатами перевірки (інспекційного відвідування) ГУ Державної праці в Одеській області, які наразі у позивача відсутні через те, що на даний час перевірка триває, що унеможливлює подання зазначених письмових доказів разом із позовною заявою. Крім того, оскільки на час звільнення з ним не було проведено повного розрахунку, відповідач на підставі ст.ст.116, 117 КЗпП України має сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу Форми ОК-5 заробітна плата позивача у травні 2019 року складала 8 000 грн. 00 коп.; у червні 2019 року 4 173 грн. 00 коп.. Таким чином, середньомісячна заробітна плата позивача згідно абз.3 п.2 Розділу II Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, складатиме 6 086 грн. 50 коп.. Згідно листа Міністерства соціальної політики України від 08 серпня 2018 року 78/0/206-18 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2019 рік» та додатку до нього, кількість робочих днів становила у серпні місяці - 21 день, у вересні місяці (на момент звернення до суду) - 2 дні. Таким чином, розмір середньоденної заробітної плати позивача складає 289 грн. 83 коп. (6 086 грн. 50 коп./21 день). Кількість днів, що мають бути оплачені становить 23 дні (на момент звернення до суду, однак у відповідно до вказаних підзаконних актів та роз`яснень міністерства соціальної політики України кількість днів буде зростати і має бути оплачена до моменту вирішення даного спору в суді та постановлення відповідного судового рішення). Таким чином, відповідно до проведених розрахунків, середній заробіток за весь час затримки з боку відповідача сплати належних позивачу сум на час звільнення по день фактичного розрахунку склав 6 666 грн. 17 коп. (за період 01 серпня 2019 року по 03 вересня 2019 року включно та складається з 23 дні х 289 грн. 83 коп., однак даний розрахунок залежно від кількості днів буде зростати до моменту вирішення спору по суті).

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.09.2019 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження та справа призначена до судового розгляду.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.09.2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі №495/8008/19 0264/18 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Победа 1» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за час затримки розрахунку по заробітній платі, шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить ТОВ «Победа 1», , юридична адреса: вул.Пушкіна 70, с.Підгірне, Білгород-Дністровського району, Одеської області, а також грошові кошти ТОВ «Победа 1», , юридична адреса: вул.Пушкіна 70, с.Підгірне, Білгород-Дністровського району, Одеської області, які містяться на рахунках у банківських установах України - відмовлено.

23.01.2019 року на адресу суду від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи на іншу дату в звязку з неможливістю надання додаткових доказів на обґрунтування позовних вимог про які позивач заявляв у позові.

13.11.2019 року на адресу суду від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи на іншу дату в звязку з неможливістю надання додаткових доказів на обґрунтування позовних вимог про які позивач заявляв у позові.

20.11.2019 року на адресу суду від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи на іншу дату в звязку з неможливістю надання додаткових доказів на обґрунтування позовних вимог про які позивач заявляв у позові.

10.12.2019 року на адресу суду від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи на іншу дату в звязку з неможливістю надання додаткових доказів на обґрунтування позовних вимог про які позивач заявляв у позові.

20.01.2020 року на адресу суду від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи на іншу дату в звязку з неможливістю надання додаткових доказів на обґрунтування позовних вимог про які позивач заявляв у позові.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, був повідомлений. 10.02.2020 року на адресу суду від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на їх задоволенні.

В судове засідання представник відповідача ТОВ «Победа 1» не зявився, був повідомлений. 10.02.2020 року від представника відповідача ТОВ «Победа 1» надійшла заява про розгляд справи у відсутність відповідача, позовні вимоги визнає в повному обсязі та просив задовольнити по суті позовних вимог.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.02.2020 року суд відмовив у прийнятті визнання позову і продовжив судовий розгляд.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ч.1ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Згідно з вимогами п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Відповідно до ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

На підставі вимоги ст.21 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ч.1 ст.94 КЗпП України та ч.1 ст.1 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошову виразі, які власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною 1 ст.117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, за своєю правовою природою середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.

Позивач ОСОБА_1 працював на посаді головного агронома ТОВ «Победа 1», що підтверджується Наказом №20 від 04.07.2016 року. Наказом №16 від 30.07.2019 року позивач з вказаної посади звільнений за угодою сторін п.1 ст.36 КЗпП, що підтверджується записами в трудовій книжці (а.с.9-12).

Позивачем в позові зазначено, що починаючи з червня 2018 року по день фактичного звільнення 31 липня 2019 рік йому нараховувалась заробітна плата, яка в свою чергу відповідачем ТОВ «Победа 1» не виплачена, розмір заборгованості складає 96 573 грн. 00 коп.. Крім того, оскільки на час звільнення з позивачем не було проведено повного розрахунку, відповідач ТОВ «Победа 1» на підставі ст.ст.116, 117 КЗпП України зобовязаний сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні на момент ухвалення остаточного судового рішення.

Стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за час затримки розрахунку по заробітній платі, позивач на підтвердження суми, яка стягується, повинен надати до суду належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати, але не виплаченої, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо.

У ході розгляду даної справи позивач ОСОБА_1 у порядку ст.81 ЦПК України, не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, а також не було обґрунтовано наявність передбачених ст.82 ЦПК України обставин, які б зумовлювали звільнення від доказування наявності наведених ним обставин.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.ч.1,2,3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.1 ст.77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Відтак, позивач, заявляючи вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за час затримки розрахунку по заробітній платі, має довести порушення відповідачем законодавства про працю згідно з вимогами ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст 83 та ч.5 ст.177 ЦПК України позивач зобов`язаний подати суду всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, разом з позовною заявою, а якщо певний доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, то він повинен про це письмово повідомити суд у порядку, визначеному у ч.4 ст.83 ЦПК України.

Разом з тим, позивач, звертаючись до суду, всупереч вищенаведеним вимогам діючого законодавства не надав належних та допустимих доказів існування заборгованості по заробітній платі; розмір заборгованості по заробітній платі та за які конкретно місяці виникла вказана заборгованість, що є суттєвими обставинами для правильного вирішення справи, суд також вважає неможливим виходити з розрахунків, наданих позивачем, оскільки підставою для встановлення розміру заробітної плати може бути лише достовірні точні дані про обсяг фактично виконаної роботи.

Крім того, суд приймає до уваги ту обставину, що представником відповідача також не надано доказів існування заборгованості по заробітній платі та пояснень про причини затримки розрахунку з позивачем по заробітній платі при звільненні позивача.

Права та обов`язки учасників справи врегульовані ст. ст.43, 44 ЦПК України.

В ч.1 ст.44 ЦПК України зазначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Під час розгляду справи ні від позивача ОСОБА_1 , ні від представника відповідача до суду клопотань щодо витребування доказів в порядку ст.84 ЦПК України на підтвердження їх позиції заявлено не було.

Навпаки, позивач ОСОБА_1 та представник відповідача ТОВ «Победа 1» скориставшись своїм правом, передбаченим ч.3 ст.211 ЦПК України надали заяви про розгляд справи без їх участі.

Висновки за результатами розгляду справи

В зв`язку з ненаданням позивачем доказів на підтвердження обставин, на які він посилається в позовній заяві та факту порушення його права відповідачем, а доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, суд не знаходить правових підстав для задоволення вимог позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.4, 12-13, 76-81, 258, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Победа 1» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за час затримки розрахунку по заробітній платі відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Заверюха В.О.