Справа № 463/4546/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Рудаков І.П.
Провадження № 22-ц/811/2471/19 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Жукровської Х.І.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1 -

ОСОБА_2 , представника відповідача

ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 21 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом (а.с.2-7 т.1), уточненим заявами від 16.11.2015 року (а.с.85-90 т.1), 03.10.2016 року (а.с.62-67 т.2), 26.02.2018 року (а.с.38-43 т.3) та 10.01.2019 року (а.с.168-174 т.3), в якому просила: визнати об`єктами права спільної сумісної власності подружжя: заробітну плату та всі доходи відповідача за час перебування у шлюбі; автомобіль марки «Jaguar X-TYРE», 2.5, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 ; автомобіль марки «Citroen DS4», 1.6, 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 ; мотоцикл марки «ВМW K 1600 GTL», 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 ; квартиру АДРЕСА_1 та все належне в ній майно, обладнання та меблі; грошові кошти в сумі 50000 EURO, що еквівалентно 1202700 грн., розміщені на розрахунковому рахунку в іноземному банку Bank Austria; меблі та побутову техніку, та поділити це майно наступним чином: стягнути з відповідача 1/2 частину спільно набутих та розміщених на його рахунку в іноземному банку грошових коштів у сумі 601350 грн.; припинити за нею (позивачем) право спільної сумісної власності на автомобіль марки «Jaguar X-TYРE», 2.5, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , стягнувши з відповідача 1/2 частину вартості цього автомобіля в розмірі 225000 грн.; стягнути з відповідача 1/2 частину грошових коштів, отриманих від продажу автомобіля марки «Citroen DS4», 1.6, 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , у сумі 245000 грн.; припинити за нею (позивачем) право спільної сумісної власності на мотоцикл марки «ВМW K 1600 GTL», 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , стягнувши з відповідача 1/2 частину вартості цього мотоцикла в розмірі 235000 грн.; стягнути з відповідача 1/2 частину вартості меблів та побутової техніки в розмірі 74233 грн.; визнати за нею (позивачем) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Свої вимоги позивач обгрунтовувала тим, що 30.08.2008 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 16.09.2015 року.

Сторони мають малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з позивачем.

Позивач зазначає, що під час шлюбу набуто у власність квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за відповідачем ОСОБА_3 , однак, на момент набуття права власності квартира була в стані «0» циклу, в період з 2008 року по 2010 рік у ній проведено ремонт, внаслідок чого вартість квартири істотно збільшилась, що підтверджується висновком експертизи №2556/3223 від 18.12.2017 року, і на момент проведення експертизи становила 7029962 грн., тому вона (позивач) має право на 1/2 частину квартиру.

Також зазначає, що під час шлюбу ними було придбано меблі та побутову техніку, загальна вартість яких, згідно наданих квитанцій, становить 148466 грн., а саме: дитячий мебельний гарнітур (Safari комод, Safari полиця, надбудова до сповивання, шафа трьохдверна); кухонні меблі, побутову техніку та побутову вбудовану техніку (кухонний комбайн МСМ 5540, блендер MSM, пральну машину WAS Bosh, винну шафу вартістю 10000 грн., оранжерею вартістю 7000 грн.) загальною вартістю 51160 грн., обідній гарнітур (стіл та стілець); м`які меблі (диван та крісло «Аква»); спальний гарнітур (ліжко Венеція, тумбочка Венеція, матрац ЕКО); кабінетні меблі вартістю 50452 грн.

Оскільки меблі та побутова техніка були підібрані та придбані виключно для квартири й іншого застосування не мають, тому позивач просить залишити їх відповідачу, виплативши їй грошову компенсацію 1/2 частини їх вартості, що становить 74233 грн.

У 2009 році придбано автомобіль марки «Jaguar X-TYРE», 2.5, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , який зареєстрований на праві власності за відповідачем і вартість якого на сьогоднішній день становить 450000 грн.

У 2013 році придбано мотоцикл марки «ВМW K 1600 GTL», 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , який також зареєстрований на праві власності за відповідачем і вартість якого на сьогоднішній день становить 470000 грн.

Оскільки вказані транспортні засоби є неподільними речами і знаходяться у користуванні відповідача, позивач просить залишити їх відповідачу, присудивши їй грошову компенсацію вартості 1/2 частини кожного з транспортних засобів.

У 2012 році придбано автомобіль марки «Citroen DS4», 1.6, 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , який було зареєстровано на праві власності за відповідачем, але такий знаходився у користуванні позивача, однак, автомобіль потрапив у дорожньо-транспортну пригоду і був проданий відповідачем за 245000 грн., що становить 1/2 вартості автомобіля, а грошові кошти за іншу 1/2 частину вартості автомобіля відповідач отримав від страхової компанії, оскільки автомобіль був застрахований на момент ДТП, тому позивач вважає, що їй необхідно присудити грошові кошти в сумі 245000 грн.

Крім того, позивач зазначає, що під час шлюбу відповідач вніс на рахунок в іноземному банку Bank Austria спільно набуті кошти в сумі 50000 EURO, що еквівалентно 1202700 грн., а тому їй належить 1/2 частина від цієї суми.

Позивач вважає, що доходи відповідача, отримані під час шлюбу, також є спільним майном подружжя, а тому вона має право на 1/2 частину цих доходів.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 21 червня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано об`єктами права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 :

квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ;

автомобіль марки «Jaguar X-TYРE», 2.5, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 ;

меблі та побутову техніку: дитячий мебельний гарнітур (Safari комод, Safari полиця, надбудова до сповивання, шафа трьохдверна); кухонні меблі: кухонний комбайн МСМ 5540, блендер MSM, пральну машину WAS Bosh, винну шафу, оранжерею, обідній гарнітур (стіл та стілець)); м`які меблі (диван та крісло «Аква»); спальний гарнітур (ліжко Венеція, тумбочка Венеція, матрац ЕКО); кабінетні меблі.

В порядку поділу спільного майна колишнього подружжя, визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності за кожним із них на 1/2 ідеальну частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , без її реального поділу, залишивши майно у спільній частковій власності сторін.

В порядку поділу спільного майна колишнього подружжя, визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності за кожним із них на 1/2 ідеальну частину автомобіля марки «Jaguar X-TYРE», 2.5, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , без його реального поділу, залишивши майно у спільній частковій власності сторін.

В порядку поділу спільного майна колишнього подружжя, визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності за кожним із них на 1/2 ідеальну частину меблів та побутову техніку: дитячий мебельний гарнітур (Safari комод, Safari полиця, надбудова до сповивання, шафа трьохдверна); кухонні меблі: кухонний комбайн МСМ 5540, блендер MSM, пральну машину WAS Bosh, винну шафу, оранжерею, обідній гарнітур (стіл та стілець)); м`які меблі (диван та крісло «Аква»); спальний гарнітур (ліжко Венеція, тумбочка Венеція, матрац ЕКО); кабінетні меблі, без їх реального поділу, залишивши майно у спільній частковій власності сторін.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1827 грн.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_3 в особі свого представника - ОСОБА_5 , просить рішення скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в їх задоволенні, а в частині незадоволених позовних вимог щодо визнання спільною власністю подружжя заробітної плати та всіх доходів відповідача за час перебування у шлюбі та коштів у сумі 50000 EURO і їх поділу - рішення суду змінити, змінивши підстави для відмови у задоволенні цих вимог.

Апелянт зазначає, що, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю заробітної плати та всіх доходів відповідача за час перебування у шлюбі, а також коштів, розміщених в іноземному банку, та їх поділу, районний суд виходив із того, що позивачем не доведено отримання відповідачем таких коштів, а також розміщення коштів на відкритому ним рахунку в іноземному банку («Bank Austria»), позаяк, суд повинен був відмовити у зв`язку з безпідставністю цих вимог.

В обгрунтування своєї позиції в цій частині спору апелянт посилається на те, що відповідно до ч. 2 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя, а тому встановлювати цей факт іще в судовому порядку немає необхідності, до того ж, позивач не ставить вимогу про поділ заробітної плати та доходів відповідача з підстав їх не спожиття під час спільного проживання та ведення спільного господарства і не називає їх розміру для мети поділу, а тому правових підстав для висновку про порушення прав позивача в цій частині немає.

Щодо позовної вимоги про визнання об`єктом права спільної сумісної власності коштів, розміщених в іноземному банку, то за умови встановлення факту відсутності у відповідача дозволу (індивідуальної ліцензії) від НБУ на розміщення валютних цінностей на рахунках за межами України, суд дійшов невірного висновку про наявність у відповідача рахунку в іноземному банку, при цьому, судом вірно встановлено, що позивач не довела факту наявності у відповідача спірної суми та її розміщення на будь-яких рахунках, як в Україні так і за кордоном.

Не погоджується апелянт і з висновками суду про віднесення до об`єктів права спільної сумісної власності сторін автомобіля марки «Jaguar X-TYРE», 2.5, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , та його поділу між сторонами, оскільки, на переконання апелянта, доказами, яким суд не дав належної правової оцінки, підтверджується, що спірний автомобіль було придбано за кошти, отримані в дар від матері відповідача, в тому числі за рахунок коштів, отриманих від продажу 24.03.2010 року належного його матері автомобіля марки «Mitsubishi Lancer 1/6 Cоpmfort», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , за 90000 грн., від імені якої за довіреністю він вчиняв продаж цього автомобіля саме в день передачі йому спірного автомобіля марки «Jaguar X-TYPE», який після державної реєстрації має такий самий номерний знак, що й відчужений автомобіль марки «Mitsubishi Lancer 1/6 Cоpmfort».

Апелянт вважає, що надані ним докази на підтвердження факту придбання спірного автомобіля за кошти, які належали йому особисто, спростовують презумпцію спільності права власності подружжя на це майно, як таке, що набуте подружжям в період шлюбу.

В частині вирішення позовних вимог щодо визнання спірної квартири об`єктом права спільної сумісної власності подружжя апелянт вважає правильним висновок суду про те, що квартира була придбана за особисті кошти відповідача, а тому є його особистою власністю, однак, не погоджується із висновком суду про наявність правових підстав для застосування положень статті 62 СК України, оскільки вважає, що висновком експертизи, на який послався суд, не підтверджується факт істотного збільшення вартості квартири за рахунок спільних трудових та грошових затрат колишнього подружжя, так як у висновку вказана ринкова вартість квартири станом на момент проведення експертизи та вартість ремонтних робіт в цінах на кінець 2010 року та станом на 2017 рік, однак, у висновку експертизи навіть не вказано час (рік) виконання ремонтних робіт.

Звертає увагу, що збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення, при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта.

Апелянт вважає, що позивачем не доведено належними доказами того факту, що за час шлюбу вартість квартири, яка є особистою власністю відповідача, істотно збільшилась, відтак, висновки суду про визнання квартири об`єктом спільної сумісної власності та її поділ є необгрунтованими.

Помилковими вважає апелянт й висновки суду в частині визнання об`єктом поділу між сторонами меблів та побутової техніки, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту придбання саме нею або відповідачем під час перебування їх у шлюбі меблів та побутової техніки, які вона просить поділити, а також не встановлено факту їх наявності на час розгляду справи.

Відзиву на апеляційну скаргу від позивача не надходило.

Заслухавши пояснення сторони відповідача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони позивача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Перелік об`єктів права спільної сумісної власності визначений статтею 61 СК України.

Відповідно до вимог статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Перелік майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, визначений статтею 57 СК України, до якого, зокрема, входить: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до частини першої статті 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За правилами частини першої статті 69 та частини першої статті 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Отже, той з подружжя, хто вважає майно своїм особистим, повинен належними та допустимими доказами це довести.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року (справа № 6-843цс17).

Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України).

При цьому, необхідно враховувати, що згідно роз`яснень, що містяться у пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Крім того, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Отже, застосовуючи статтю 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, за якими спірному набутому майну можна надати режим спільного майна, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Судом встановлено, що 30.08.2008 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 16.09.2015 року (а.с.17 т.1).

Сторони мають малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12 т.1), який проживає разом з позивачем.

Предметом спору в оскаржуваній частині рішення є квартира АДРЕСА_1 , автомобіль марки «Jaguar X-TYРE», 2.5, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , та меблі і побутова техніка, загальною вартістю 148466 грн., а саме: дитячий мебельний гарнітур (Safari комод, Safari полиця, надбудова до сповивання, шафа трьохдверна); кухонні меблі та побутова техніка (кухонний комбайн МСМ 5540, блендер MSM, пральна машина WAS Bosh, винна шафа, оранжерея); обідній гарнітур (стіл та стілець); м`які меблі (диван та крісло «Аква»); спальний гарнітур (ліжко Венеція, тумбочка Венеція, матрац ЕКО); кабінетні меблі.

Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_4 від 11.09.2008 року, виданого управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради на підставі наказу управління комунальної власності від 11.09.2008 №1769-Ж-Л (а.с.19 т.1, а.с.35, 114 т.2), квартира АДРЕСА_3 належить ОСОБА_3 на праві приватної власності.

Спірна квартира придбана ОСОБА_3 в новозбудованому будинку на підставі договору від 04.07.2005 року, укладеного між ним, як замовником, та ТОВ «Дімбуд», як виконавцем, із внесеними до договору змінами угодою від 27.12.2005 року (а.с.116-119 т.2).

За цим договором, останній платіж за будівництво квартири необхідно було внести замовником до 30.04.2007 року (а.с.32, 119 т.2).

Відповідно до акту прийому-передачі від 02.02.2007 року (а.с.34, 120 т.2), виконавець ТОВ «Дімбуд» передав замовнику ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 .

Здійснення ОСОБА_3 повного розрахунку за квартиру підтверджено актом звірки взаєморозрахунків від 02.02.2007 року, підписаним сторонами договору (а.с.31, 120 т.2).

Також встановлено, що для інвестування у будівництво житла за вказаним договором від 04.07.2005 року та проведення ремонтних робіт в квартирі, 13.03.2006 року між ОСОБА_3 (позичальником) та ВАТ КБ «Надра» (кредитодавцем) було укладено кредитний договір №154/06-Ф, за умовами якого ОСОБА_3 отримав від банку кредит у розмірі 30000 доларів США під 10% річних, який повернуто ним до 06.03.2008 року (а.с.33, 105-106 т.2).

Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 13.06.2008 року №613 затверджено акт державної приймальної комісії від 21.02.2008 року про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом - 74-квартирного житлового будинку на АДРЕСА_4 (а.с.30, 123-125 т.2), а розпорядженням Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 08.08.2008 року №787 вказаному житловому будинку присвоєно окремий будинковий номер АДРЕСА_5 (а.с.36, 128 т.2).

Отже, наведеними вище письмовими доказами підтверджено, що спірна квартира придбана відповідачем ОСОБА_3 до укладення шлюбу з позивачем, за рахунок його особистих коштів, які він отримав у виді позики в банку, яку повністю повернув до укладення шлюбу з позивачем, а тому ця квартира є його особистою приватною власністю.

За таких обставин, сам по собі факт оформлення права власності на квартиру під час шлюбу з позивачем не може бути підставою для визнання цієї квартири об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Разом з тим, суд першої інстанції визнав спірну квартиру об`єктом права спільної сумісної власності сторін, як подружжя, на підставі частини першої статті 62 СК України, дійшовши висновку про те, що за час шлюбу квартира істотно збільшилась у своїй вартості, взявши до уваги висновок судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи №2556/3223 від 18.12.2017 року (а.с.14-23 т.3).

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна, оскільки суд не дав належної правової оцінки цьому висновку експертизи, як доказу по справі у сукупності з іншими доказами.

Згідно з вказаним вище висновком судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 18.12.2017 року, ринкова вартість квартири станом на момент проведення експертизи становить 7029962 грн.

Також експертизою визначено перелік ремонтно-будівельних робіт, які проводились (фактично виконані) у спірній квартирі, однак, ні в резолютивній частині висновку, ні в дослідницькій його частині немає інформації про те, що ці ремонтно-будівельні роботи, вартість заміщення яких станом на момент проведення експертизи становила 862880 грн., були здійснені, власне, після укладення між сторонами шлюбу.

Отже, висновки експерта по переліку ремонтно-будівельних робіт та їх вартості, які містяться у другому, третьому та четвертому пунктах резолютивної частини висновку експертизи, не мають жодного доказового значення для вирішення даного спору по суті, а, окрім висновку експерта, позивачем не надано жодного належного доказу, з якого можна було б встановити сам факт здійснення у квартирі поліпшень під час перебування сторін у шлюбі та їх вартість, а також той факт, що такі поліпшення здійснені внаслідок спільних трудових чи грошових затрат сторін або затрат позивача.

Крім того, визначаючи істотність збільшення вартості спірної квартири за час шлюбу у 22 рази, суд першої інстанції виходив із порівняння вартості квартири (312732 грн.), зазначеної в пункті 2.1 договору від 04.07.2005 року, та ринкової вартості квартири (7029962 грн.), визначеної на момент проведення експертизи 18.12.2017 року.

Однак, такий висновок суду є неправильним, оскільки він зроблений без порівняльного аналізу вартості спірної квартири на момент укладення між сторонами шлюбу та на момент його розірвання, з урахуванням зроблених у квартирі поліпшень у відповідний період, у цінах на момент розгляду справи судом.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про істотне збільшення спірної квартири у своїй вартості за час перебування сторін у шлюбі не грунтується на належних доказах, а тому правових підстав для визнання спірної квартири, яка є особистою власністю відповідача, об`єктом права спільної сумісної власності сторін, як подружжя, та її поділ між ними в рівних частках, шляхом визнання за кожним із них права власності на 1/2 частину квартири, - немає, а отже, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог позивача.

Неправильними є висновки суду першої інстанції і в частині визнання об`єктом права спільної сумісної власності та поділу між сторонами (по 1/2 ідеальній частині кожному) меблів та побутової техніки, перелік яких вказано вище, оскільки позивачем не доведено належними доказами сам факт наявності цих речей, їх місце знаходження та не визначено їх вартості на момент розгляду даної справи судом.

Крім того, позивач просила здійснити поділ цього майна, шляхом виплати їй грошової компенсації вартості 1/2 частини майна, обгрунтовуючи тим, що це є неподільні речі і вони їй не потрібні для використання, оскільки придбавались, власне, для квартири, що було також підтверджено стороною позивача в судовому засіданні апеляційного суду, однак, для присудження позивачу грошової компенсації відсутні визначені і наведені вище правові підстави, а тому суд повинен був відмовити у задоволенні цих вимог позивача, а не здійснювати поділ майна, який суперечить як вимогам закону, так і заявленим позивачем вимогам.

Отже, в цій частині рішення суду також підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги позивача.

Що ж стосується доводів апелянта в частині вирішення спору про поділ автомобіля марки «Jaguar X-TYPE», 2.5, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , як об`єкта права спільної сумісної власності подружжя, то колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що автомобіль марки «Jaguar X-TYPE», 2.5, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , було придбано ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу №01J/1803 від 18.03.2010 року, укладеного з ТОВ «Трістар Авто Еліт» (продавцем), за ціною 250000 грн., та акту прийому-передачі від 24.03.2010 року, право власності на який зареєстровано за ним 24.06.2010 року (а.с.14-16, 19, 28 т.2), відтак, спірний автомобіль було придбано під час перебування сторін у шлюбі, що відповідно до норми статті 60 СК України, є підставою для висновку про презумпцію спільності права власності подружжя на це майно.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що з наданих відповідачем доказів не можна безспірно встановити факт придбання спірного автомобіля за рахунок його особистих коштів, оскільки належних і допустимих доказів про те, що грошові кошти для придбання спірного автомобіля йому були подаровані його матір`ю, немає.

Отже, в цій частині рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому правових підстав для його скасування за апеляційною скаргою відповідача немає.

Не підлягають задоволенню й вимоги апелянта щодо зміни підстав для відмови у задоволенні позовних вимог позивача про визнання спільною сумісною власністю заробітної плати та всіх доходів відповідача за час перебування у шлюбі, а також коштів, розміщених в іноземному банку, та їх поділу, оскільки суд відмовив у задоволенні цих позовних вимог при вирішенні спору по суті, а відтак, дійшов висновку про відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України і враховуючи те, що за наслідками розгляду справи апеляційним судом рішення суду першої інстанції про поділ майна необхідно залишити без змін лише в частині задоволеної вимоги позивача про визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя автомобіля марки «Jaguar X-TYPE», 2.5, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , та його поділ між сторонами, рішення суду необхідно змінити в частині визначення розміру судового збору за подання позовної заяви, який підлягає стягненню з відповідача у користь позивача, шляхом його зменшення до 328 грн. 86 коп., а також здійснити розподіл судових витрат, понесених відповідачем по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, шляхом їх стягнення з позивача в розмірі 2247 грн. 21 коп., пропорційно до розміру позовних вимог, у задоволенні яких було відмовлено.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.2-4, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 21 червня 2019 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 , поділ квартири та визнання права власності на 1/2 частину квартири скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 21 червня 2019 року про часткове задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 меблів та побутової техніки і їх поділ скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання меблів та побутової техніки об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і їх поділ шляхом виплати грошової компенсації за належну частку в майні - відмовити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 21 червня 2019 року в частині визначення розміру судового збору за подання позовної заяви, який підлягає стягненню з ОСОБА_3 у користь ОСОБА_1 змінити, зменшивши його до 328 гривень 86 копійок.

В решті рішення суду - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 у користь ОСОБА_3 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2247 гривень 21 копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 04 січня 2021 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.