ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 593/866/19Головуючий у 1-й інстанції Музика Я.М.
Провадження № 22-ц/817/36/20 Доповідач - Бершадська Г.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Ходоровський М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

представників сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу відділу освіти, молоді і спорту Бережанської міської ради на рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 22 жовтня 2019 року (ухвалене суддею Музика Я.М., дату складання повного тексту рішення не зазначено) у цивільній справі № 593/866/19 за позовом відділу освіти, молоді і спорту Бережанської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

В липні 2019 року відділ освіти, молоді і спорту Бережанської міської ради звернувся до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування позову зазначено, що проведеною ревізією фінансово - господарської діяльності відділу освіти, молоді та спорту Бережанської міської ради виявлено факти зайво нарахованої та виплаченої заробітної плати за фактично невідпрацьований робочий час та зайво сплаченого єдиного соціального внесоку, чим завдано відділу матеріальну шкоду.

ОСОБА_1 працює на посаді прибиральниці Бережанської загальноосвітньої школи I-ІII ступенів №1 Бережанської міської ради в періоди: з 18.11.2017 року по 27.11.2017 року та з 26.05.2018 року по 05.06.2018 року перебувала на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні КНП "Бережанська ЦРЛ", однак листки непрацездатності в централізовану бухгалтерію відділу освіти, молоді і спорту Бережанської міської ради не передала.

В результаті вказаних дій нарахування заробітної плати ОСОБА_1 здійснено на підставі поданих табелів виходу на роботу, згідно яких вона перебувала на робочому місці.

Актом ревізії Управління західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області від 15.04.2019 року №03-22/3, встановлено факт отримання ОСОБА_1 заробітної плати за період тимчасової непрацездатності в сумі 1 636,33 грн., які позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 22 жовтня 2019 року в задоволенні позову відділу освіти, молоді і спорту Бережанської міської ради відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду відділ освіти, молоді і спорту Бережанської міської ради подав апеляційну скаргу у якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вказує, що судом першої інстанції не досліджено належним чином факту, яким чином відповідач стаціонарно проводила лікування та виконувала роботу без порушення правил внутрішнього трудового розпорядку.

Зазначає, що чинним законодавством не передбачено виплату заробітної плати за період тимчасової непрацездатності та перебування на стаціонарному лікуванні.

Вказує, що отримані відповідачем кошти набуті без достатньої правової підстави, а тому підлягають поверненню.

Зазначає, що судом надана невірна оцінка доказам здобутим в ході судового розгляду. Позивач вважає факт перебування відповідача на робочому місці повний робочий день недоведеним.

Звертає увагу на невірний розподіл судом судових витрат, оскільки такі витрати не були документально підтверджені та є неспівмірними з ціною позову.

У відзиві ОСОБА_1 апеляційну скаргу заперечила і вказала, що дійсно в періоди вказані у акті ревізії вона без відриву від роботи лікувалась в Бережанській ЦРКЛ. Заробітна плата нараховувалася за роботу, яку вона фактично виконувала. При цьому їй не нараховувалась і не виплачувалась допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Позивач не довів, що відомості у табелі робочого часу є підробленими та про її відсутність на робочому місці повний робочий день в період проведення лікування.

Щодо судових витрат вказала, що представник позивача в суді першої інстанції не оспорював та не спростовував розмір судових витрат.

В судовому засіданні представник відділу освіти, молоді і спорту Бережанської міської ради апеляційну скаргу підтримав і навів доводи аналогічні викладеним в ній.

Додатково пояснив, що ОСОБА_1 під час перебування на стаціонарному лікуванні прибирала у школі.

Представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу заперечив оперуючи доводами викладеними в відзиві на апеляційну скаргу.

Зазначив, що відповідач в робочий час працювала, а після роботи приймала уколи і крапельниці.

Щодо судових витрат пояснив, що у зв`язку з відсутністю в відповідача коштів вони досягли домовленості про відтермінування оплати його послуг як представника, а тому квитанція про оплату послуг датована пізніше дати укладення договору про надання правничої допомоги.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, заслухавши пояснення учасників справи апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі рішення сесії міської ради 25.12.2015 року № 44 "Про вхід до складу засновників окремих комунальних організацій (установ, закладів) зі змінами відповідно до рішення сесії № 146 від 15.03.2016 року)" Бережанська міська рада ввійшла в склад засновників комунального закладу - Бережанська загальноосвітня школа І - III ступенів № 1, яка знаходиться за адресою: м. Бережани вул. Гімназійна, 2.

Приміщення Бережанської загальноосвітньої школи І - III ступенів № 1 Бережанської міської ради знаходяться на балансі школи, в оперативному правлінні Відділу освіти, молоді і спорту Бережанської міської ради.

Фінансування та утримання даного закладу здійснюється за рахунок коштів міського бюджету та коштів освітньої субвенції з державного бюджету.

Управлінням західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Відділу освіти, молоді та спорту Бережанської міської ради за період з 01.01.2016 року по 28.02.2019 року, за наслідками якої складено Акт ревізії № 03-22/3 від 15.04.2019 року.

Під час вищезазначеної ревізії було виявлено, що ОСОБА_1 , яка працює на посаді прибиральниці Бережанської загальноосвітньої школи I-ІII ступенів №1 з 18.11.2017 року по 27.11.2017 року та з 26.05.2018 року по 05.06.2018 року перебувала на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні КНП "Бережанська ЦРЛ".

Листки непрацездатності в централізовану бухгалтерію відділу освіти, молоді і спорту ОСОБА_1 не передавала та не повідомляла про її перебування на стаціонарному лікуванні, а тому нарахування заробітної плати здійснено згідно поданих табелів виходу на роботу працівників Бережанської загальноосвітньої школи І -III ступенів №1.

Згідно табелів обліку використання робочого часу за період з 18.11.2017 року по 27.11.2017 року та з 26.05.2018 року по 05.06.2018 року громадянка ОСОБА_1 перебувала на робочому місці.

Відповідно до Акту ревізії № 03-22/3 від 15.04.2019року ОСОБА_1 отримала заробітну плату за період тимчасової непрацездатності (перебування на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділі КНП "Бережанська ЦРЛ" в сумі 1 636,33 грн., а саме за періоди: з 18.11.2017 року по 27.11.2017 року в сумі 728,51 грн.; за період з 26.05.2018 року по 05.06.2018 року в сумі 907,82 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач фактично виконувала свої трудові обов`язки повний робочий день, що доводиться табелями обліку робочого часу .

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ст.ст. 1,2 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Основна заробітна плата це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності передбачає матеріальне забезпечення громадян у зв`язку з втратою заробітної плати (доходу) внаслідок тимчасової втрати працездатності (включаючи догляд за хворою дитиною, дитиною-інвалідом, хворим членом сім`ї), вагітності та пологів, часткову компенсацію витрат, пов`язаних із смертю застрахованої особи або членів її сім`ї за рахунок бюджету Фонду соціального страхування України, що формується шляхом сплати страхових внесків роботодавцем, громадянами, а також за рахунок інших джерел, передбачених Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 23.09.1999 № 1105 (далі Закон).

Згідно ст. 20 вказаного Закону за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності надаються такі види матеріального забезпечення та соціальних послуг як допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною).

Відповідно до ч.1 ст. 22 вказаного Закону допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї одного з таких страхових випадків тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві.

Таким чином законодавець пов`язує можливість отримання допомоги по тимчасовій непрацездатності саме з втратою працездатності. Під втратою працездатності слід розуміти обставини за яких застрахована особа в силу захворювання не може виконувати покладені на неї обов`язки.

Як встановлено судом першої інстанції і як вбачається з матеріалів справи у відповідача не настали обставини за яких вона не могла виконувати свої трудові обов`язки.

В матеріалах справи відсутні докази того, що у зв`язку з хворобою відповідач не могла виконувати покладені на неї трудові обов`язки.

В той же час, сам факт перебування відповідача на лікуванні не може свідчити про те, що відповідачем не виконувалися покладені на неї трудові обов`язки, оскільки матеріали справи не містять беззаперечних доказів того, що стан відповідача не дозволяв їй виходити на роботу чи характер хвороби, її перебіг або спосіб лікування (режим, призначені процедури) не дозволяли позивачу отримати лікування поза робочим часом.

Факт перебування на стаціонарному лікуванні слід оцінювати в сукупності з іншими доказами по справі і такий факт не може мати для суду наперед визначеної переваги при оцінці доказів.

Критичній оцінці підлягають доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не досліджено належним чином факту, яким чином відповідач стаціонарно проводила лікування та виконувала роботу без порушення правил внутрішнього трудового розпорядку, оскільки позивачем не представлено доказів про неспроможність відповідача фізично виконувати свої обов`язки в період стаціонарного лікування.

Наявні в матеріалах справи табелі обліку робочого часу свідчать про те, що відповідач перебувала на роботі у визначені дні. На користь відповідача свідчить і відсутність зауважень з боку її безпосереднього керівництва щодо виконаної нею роботи та відсутність передбачених КЗпП України документів які б засвідчували прогули відповідача у ці дні.

Факт виконання відповідачем своїх трудових обов`язків не заперечив і представник позивача в суду апеляційної інстанції.

Згідно ч.ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вищенаведена стаття зобов`язує позивача довести факт невиконання відповідачем трудових обов`язків у визначені дні і перебування відповідача у ці дні на фактичному лікуванні у тій мірі, щоб у суду не залишилося сумнівів в протилежному.

Таким чином слід довести, що факт скоріше був, а ніж не був, тобто суб`єктивна впевненість може бути виміряна як така, що дорівнює 51% і вище.

Як свідчать матеріали справи позивачем не подано доказів, які б беззаперечно свідчили про те, що відповідач була відсутня на робочому місці у зв`язку з її лікуванням.

Таким чином, відсутні підстави для суду вважати пояснення представника відповідача про те, що відповідач приймала лікування поза робочим часом, як такі, що не відповідають дійсності, оскільки такі пояснення залишилися неспростованими.

Колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги про те, що чинним законодавством не передбачено виплату заробітної плати за період тимчасової непрацездатності та перебування на стаціонарному лікуванні виходячи з наступного.

Згідно ст. 1 Закону України "Про оплату праці" за виконану працівником роботу роботодавцем виплачується заробітна плата, в той же час Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" робітнику надано гарантії отримання засобів для існування у разі тимчасової неможливості виконувати роботу.

Таким чином, за наявності встановленого факту виконання відповідачем покладених на неї обов`язків саме заробітна плата повинна бути виплачена відповідачу, оскільки відсутні докази про тимчасову непрацездатність відповідача та виплати у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю не проводилися.

Лікування відповідача в неврологічному відділі КНП "Бережанська ЦРЛ" за відсутності беззаперечних доказів про неможливість виконання трудових обов`язків не можна пов`язувати з втратою працездатності.

Положення ст. 1212 ЦК України, про які зазначає позивач в апеляційній скарзі, не можуть бути застосовані у даному випадку, оскільки відповідачу нараховувалась заробітна плата за роботу, яку вона фактично виконувала, при цьому поряд із заробітною платою їй не нараховувалась та не виплачувалась допомога по настанню тимчасової непрацездатності. Таким чином отримані відповідачем кошти не можна кваліфікувати як безпідставно набуті.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині судових витрат колегія суддів вважає їх такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки позивачем в суді першої інстанції не подавались заперечення щодо розміру судових витрат та підстав їх нарахування.

Крім того, до відзиву на апеляційну скаргу долучено Акт прийому-здачі наданих послуг та понесених витрат на виконання доручення ОСОБА_1 за договором про надання юридичної допомоги адвокатом Горським О.І. від 22.10.2019 року та квитанцію про оплату правової допомоги, які підтверджують надану адвокатом правничу допомогу згідно акту наданих послуг та понесених витрат.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач уклала договір про надання правничої допомоги з адвокатом Горським О.І. в якому погодили розмір гонорару в сумі 3000 грн.

Про розмір очікуваних судових витрат понесених відповідачем у зв`язку наданням правничої допомоги в сумі 3000 грн відповідач зазначила у відзиві на позовну заяву.

Матеріали справи свідчать, що адвокатам була надана правнича допомога згідно акту наданих послуг та понесених витрат.

Позивач по справі не скористався своїм правом і не подав в суд першої інстанції свої заперечення щодо обсягу наданої правничої допомоги та клопотання про зменшення розміру судових витрат.

Доводи апеляційної скарги про те, що квитанції про оплату правничої допомоги датована датою пізнішою ніж дата ухвалення рішення колегія суддів не вважає такими, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції оскільки, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише у тому випадку, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи ч.2 ст. 376 ЦПК України.

Таким чином, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, встановивши характер правовідносин сторін у справі, правильно застосував норми матеріального права, які їх регулюють, у зв`язку із чим дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що судове рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з мотивів наведених в апеляційній скарзі не вбачає.

Згідно вимог ст. 141 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відділу освіти, молоді і спорту Бережанської міської ради відхилити.

Рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 22 жовтня 2019 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає,як така, що постановлена в малозначній справі.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2020 року.

Головуючий Бершадська Г.В.

Судді: Гірський Б.О.

Ходоровський М.В.