КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3977/2020
справа № 753/7759/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого2020 року Київський апеляційний суд в складі:

Судді - доповідача: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва, постановленої суддею Колесником О.М. 27 листопада 2019 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Києво - Святошинського районного нотаріального округу Київської області Селіверстов Владислав Олегович, ОСОБА_5 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Кондитер - Інвест», про визнання договору купівлі - продажу квартири недійсним, визнання права власності на нерухоме майно та витребування майна з чужого незаконного володіння,

У С Т А Н О В И Л А :

В травні 2018 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Києво - Святошинського районного нотаріального округу Київської області Селіверстов В.О., ОСОБА_5 , ТОВ «Кондитер - Інвест», про визнання договору купівлі - продажу квартири недійсним, визнання права власності на нерухоме майно та витребування майна з чужого незаконного володіння.

27.11.2019 представником позивача було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 000; заборонити ОСОБА_2 вчиняти правочини та будь - які інші дії (передавати в іпотеку, оренду, найм тощо), які можуть стати підставою для виникнення у третіх осіб речових прав чи обтяжень на дану квартиру, заборонити ОСОБА_2 , відчужувати у будь - який спосіб за будь - яким правочином на користь третіх осіб спірний об?єкт нерухомості; заборонити реєстраторам вчинення реєстраційних дій в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 000.

На обґрунтування заяви вказував, що оскільки предметом цивільного спору між сторонами є визнання недійсним договору купівлі - продажу вказаної квартири, витребування даного нерухомого майна з чужого незаконного володіння, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист і поновлення порушених прав позивача.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27 листопада 2019 року заяву ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000.

В іншій частині відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала була винесена з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

На обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції не прийнято до уваги відсутність загрози для позивача невиконання чи утруднення можливого виконання рішення суду у разі задоволення позову, оскільки ОСОБА_3 не є стороною оскаржуваного договору в межах розгляду даної цивільної справи та ніколи не була власником квартири, на яку накладений арешт.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представники ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ТОВ «Кондитер-Інвест» проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга непідлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що заявником достатньо обґрунтовано та доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів з таким висновком суду погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред?явлення позову, так і на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Згідно ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмету спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов?язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Як убачається із матеріалів справи, позивач ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Києво - Святошинського районного нотаріального округу Київської області Селіверстов В.О., ОСОБА_5 , ТОВ «Кондитер - Інвест», про визнання договору купівлі - продажу квартири недійсним, визнання права власності на нерухоме майно та витребування майна з чужого незаконного володіння, в якому просила суд:

- визнати недійсним договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Києво - Святошинського нотаріального округу Київської області Селіверстовим В.О., за реєстровим номером №3540 та зареєстрованим в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об?єкти нерухомого майна, 05.07.2007 року у реєстраційній книзі №д.264-119 за реєстровим номером №44402;

- визнати право власності позивача ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 000;

- витребувати на користь позивача ОСОБА_3 з чужого незаконного володіння відповідача 2 ( ОСОБА_2 ) квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 000.

Так, ч.1 ст.151 ЦПК України встановлені вимоги до змісту заяви про забезпечення позову, серед яких: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціна позову, про забезпечення якого просить заявник: пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Положеннями частини 7 статті 153 ЦПК України встановлено, що в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно роз`яснень п.4 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчилися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частково задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру є співмірним із позовними вимогами, а також, що позовні вимоги є матеріальними вимогами, а тому позов про визнання недійсним договору купівлі - продажу та витребування даного нерухомого майна з чужого незаконного володіння повинен забезпечуватися шляхом накладання арешту на спірну квартиру.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи із наступного.

Колегія суддів вважає, що накладення арешту на майно є саме тим заходом забезпечення позову, який робить можливим ефективний захист поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів Позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову, для вжиття яких існували усі передбачені законодавством підстави.

Колегія суддів вважає, що позивач має обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може призвести до відчуження квартири відповідачем, що зробить неможливим виконання потенційного рішення суду про визнання права власності.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України апеляційний суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 27 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2020 року.

Суддя - доповідач:

Судді :