Ухвала

17 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 463/4796/17

провадження № 61-16411 ск 20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 06 березня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 03 серпня 2020 року у справі за позовом керівника Львівської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Львівської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, про витребування майна,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 06 березня 2019 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 03 серпня 2020 року, позов керівника Львівської місцевої прокуратури № 3

в інтересах держави в особі Львівської міської ради про витребування майна задоволено.

Витребувано від ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради об`єкт нерухомого майна - нежитлові приміщення пилорами літера «Б-1», загальною площею 1 737,8 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01).

Витребувано від ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради об`єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення насосної літера «П-1», загальною площею 7,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01).

Витребувано від ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради об`єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення майстерні під літерою «Д-1» загальною площею 39,8 кв.м., що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01).

Витребувано від ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради об`єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення будівлі паркетного цеху під літерою «Г-1», «Г'-1» загальною площею 2 059,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01).

Витребувано від ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради об`єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення будівлі котельні під літерою «К-2», «К-1», «К'-1» загальною площею 602,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01).

Вирішено питання розподілу судових витрат.

09 листопада 2020 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 06 березня 2019 року та постанову

Львівського апеляційного суду від 03 серпня 2020 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження

з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Касаційна скарга ОСОБА_5 не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Так, у касаційній скарзі заявник посилається як на підставу касаційного оскарження, на частину 3 статті 411 ЦПК України.

У частині третій статті 411 ЦПК України зазначається, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд

є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо:

1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або

2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або

3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або

4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Як вбачається з даної норми, не дослідження доказів судами може бути підставою для касаційного оскарження, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення

від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

Однак Заявник не заявляє і не обґрунтовує в своїй касаційній скарзі пункти 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України, а також не обґрунтовує і інші пункти (3, 4) частини третьої статті 411 ЦПК України, тобто не вказує яке саме клопотання було необґрунтовано відхилено судом і на підставі яких конкретних недопустимих доказів суд встановив суттєві обставини справи.

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.

Відповідно до частини першої, другої та третьої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

У заяві, поданої до касаційної скарги, заявник просить поновити строк на касаційне оскарження, посилаючись на те, що повний текст постанови

Львівського апеляційного суду вона отримала в приміщенні Личаківського районного суду м. Львова 19 жовтня 2020 року.

За таких підстав строк на касаційне оскарження підлягає поновленню.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393, 411 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку

на касаційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 процесуальний строк для подачі касаційної скарги.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 06 березня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 03 серпня 2020 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали до 17 грудня

2020 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. В. Коломієць