ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року

м. Черкаси

Справа № 698/661/18
Провадження № 22-ц/821/256/20
категорія: на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Василенко Л. І.

суддів: Бородійчука В. Г., Єльцова В. О.

секретаря: Анкудінова О. І.

учасники справи:

позивач: заступник керівника Звенигородської місцевої прокуратури в інтересах держави;

відповідач: Головне управління Держгеокадастру в Черкаській області, ОСОБА_1 ;

особа, яка подала апеляційну скаргу: Прокуратура Черкаської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Прокуратури Черкаської області на ухвалу Катеринопільського районного суду Черкаської області від 03 грудня 2019 року у справі за позовом заступника керівника Звенигородської місцевої прокуратури в інтересах держави до Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області, ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування рішення органу державної влади, визнання договору оренди недійсним, у складі судді Баранова О. І.,

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року заступник керівника Звенигородської місцевої прокуратури в інтересах держави звернувся в суд з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області, ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування рішення органу державної влади, визнання договору оренди недійсним.

Своє право на звернення до суду мотивував тим, що Звенигородською місцевою прокуратурою встановлено факт незаконного набуття відповідачем ОСОБА_1 права оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної форми власності, площею 19,0122 га; 42,0303 га та 46,1045 га, які розташовані в адміністративних межах Гончариської сільської ради Катеринопільського району Черкаської області.

У зв`язку з порушення вимог ст. 134 ЗК України, щодо конкурсного порядку набуття прав на землю державної власності, виникла необхідність відновлення та захисту порушених інтересів держави.

Зазначав, що у даному випадку Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області, як уповноважений державою орган виконувати функції власника землі, розпоряджатися землями державної власності, не може бути визначено позивачем і відповідачем по справі із одночасним пред`явленням до нього позовних вимог, оскільки це суперечить принципам цивільного судочинства.

Просив суд визнати незаконними та скасувати накази ГУ Держземагенства у Черкаській області про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду ОСОБА_1 від 14 лютого 2014 року: № ЧК/:04:001/00002115; № ЧК/712228150:04:001/00002116 та № ЧК/712228150:04:001/00002117.

Визнати недійсними договори оренди земельних ділянок площею 19,0122 га, 42,0303 га та 46,1045 га, які розташовані в адміністративних межах Гончариської сільської ради Катеринопільського району Черкаської області, укладені 14 лютого 2014 року між Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області та ОСОБА_1 та скасувати їх державну реєстрацію.

Судові витрати покласти на відповідачів.

Ухвалою Катеринопільського районного суду Черкаської області від 03 грудня 2019 року позов залишено без розгляду.

Ухвала суду мотивована тим, що підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави за даним позовом відсутні, оскільки існує уповноважений суб`єкт владних повноважень щодо якого прокурором, всупереч вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», не виконано обов`язку щодо попереднього, до звернення до суду, повідомлення про це, і відповідно не встановлена неможливість самостійного захисту суб`єктом владних повноважень інтересів держави у спірних правовідносинах. Тобто, в прокурора відсутні законні підстави для представництва інтересів держави у даній справі.

18 грудня 2019 року Прокуратура Черкаської області оскаржила ухвалу Катеринопільського районного суду Черкаської області від 03 грудня 2019 року про залишення прозову без розгляду в апеляційному порядку.

Просила скасувати ухвалу Катеринопільського районного суду Черкаської області від 03 грудня 2019 і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Зазначає, що органом уповноваженим здійснювати в суді захист державних інтересів у спірних правовідносинах є ГУ Держгеокадастру у Черкаській області, як розпорядник спірної земельної ділянки, яке мало б бути прокурором визначене позивачем у справі.

Проте, у цій справі прокурор фактично звернувся із позовом на захист інтересів держави Україна щодо оскарження рішення самого ж ГУ Держгеокадастру у Черкаській області про розпорядження спірною земельною ділянкою, як самостійної юридичної особи з відповідною процесуальною дієздатністю, правомірно визначивши його в якості відповідача.

Тому вважає, що висновки суду першої інстанції про неможливість прокурора набути статус позивача за цим позовом є таким, що не ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвала суду, у відповідності до ст. 258 ЦПК України є видом судових рішень.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно положень п. 2 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Частиною 3 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Згідно з ч. 4 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст.129 Конституції України).

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20 вересня 2018 року в справі № 924/1237/17 та від 20 грудня 2019 року у справі № 554/9928/17.

Згідно з висновками, викладеними в постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 07 грудня 2018 року у справі № 924/1256/17, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п.3 ч.2 ст.129 Конституції України). Враховуючи зазначене, можна дійти висновку, що наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом.

Відповідно до п. 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року у справі № 1-1/99 (№ 3-рп/99) прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави.

Під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах», потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Прокурори та їх заступники подають позовні заяви саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ, організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності. Прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави.

В даній справі Прокурор звернувся з позовом про визнання незаконними та скасування рішення органу державної влади, визнання договору оренди недійсним та зазначив, що таким суб`єктом, який неналежним чином здійснює захист інтересів держави є ГУ Держгеокадастру у Черкаській області, тому і подав позов в інтересах держави до ГУ Держгеокадастру у Черкаській області.

Тобто, прокурор у тексті позовної заяви обґрунтував, на його переконання, відсутність органу, уповноваженого державою здійснювати функції захисту її інтересів у спірних правовідносинах, а також в чому саме полягає порушення цих прав.

Верховний Суд у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 924/1237/17 вказав, що, якщо суд прийде до висновку про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави у справі він має приймати рішення про відмову в позові.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 січня 2020 року у справі № 442/2705/17 та у постанові від 29 січня 2020 року у справі № 645/1982/19.

Отже, відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави у суді є підставою для відмови судом у позові по суті вимог.

Незгода суду з наведеним у позовній заяві обґрунтуванням прокурора щодо визначеної ним підстави представництва не є підставою для залишення позову без розгляду, як помилково вважав суд першої інстанції у цій справі. Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно із принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади, здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Відповідно до положень п. 4 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Отже, ухвалу Катеринопільського районного суду Черкаської області від 03 грудня 2019 року про залишення без розгляду позовної заяви у даній справі слід скасувати, у зв`язку з порушенням судом норм процесуального права - п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, а матеріали справи - направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Прокуратури Черкаської області задовольнити.

Ухвалу Катеринопільського районного суду Черкаської області від 03 грудня 2019 року у справі за позовом заступника керівника Звенигородської місцевої прокуратури в інтересах держави до Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області, ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування рішення органу державної влади, визнання договору оренди недійсним - скасувати.

Матеріали даної цивільної справи направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Текст постанови складено 19 лютого 2020 року

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

В. О. Єльцов