Справа № 405/4668/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 року м. Кропивницький

Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:
головуючого-судді: Драного В.В.
при секретарі: Ісмієвій А.І., Дерев`янко А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Кіровоградобленерго» про стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ПрАТ «Кіровоградобленерго» про стягнення моральної шкоди в сумі 150000,00 грн. В обґрунтування позову вказав, що він з 2012 року працює водієм у ПрАТ «Кіровоградобленерго». 10.12.2016 року його було незаконно звільнено з роботи у зв`язку з проходженням військової служби. Постановою Кропивницького апеляційного суду від 17.12.2018 року його було поновлено на роботі. У зв`язку із вказаними незаконними діями відповідача позивач зазнав моральних страждань так як протягом двох років був обмежений у фінансуванні, докладав додаткових зусиль для відновлення свого порушеного права. Завдана йому моральна шкода полягає: у тяжкому психологічному шоці у момент, коли він дізнався про своє звільнення у зв`язку із підписанням ним контракту про проходження військової служби для захисту суверенітету та цілісності України; переживаннях з приводу незаконного звільнення у зв`язку з тим, що він підписав контракт про проходження військової служби; нехтування відповідачем законних прав позивача на заробітну плату; використанні відповідачем свого домінуючого положення. Також, син позивача в цей період не доотримував матеріальної допомоги у вигляді аліментів. Позивач після поновлення на роботі в добровільному порядку намагався вирішити питання про відшкодування моральної шкоди, однак йому відмовили в цьому. Враховуючи розмір моральних страждань, матеріальну шкоду, спричинену невиплатою заробітної плати, особливі умови, в яких позивач перебував весь період, поки доводив неправомірність дій відповідача, позивач оцінює розмір моральної шкоди у розмірі 150000 грн. Разом з тим, вказав, що намагаючись добровільно вирішити з відповідачем питання про стягнення моральної шкоди він пропустив строк позовної давності. Однак, оскільки він знаходився у зоні бойових дій на Сході України та брав безпосередню участь в ООС, вважає, що строк позовної давності пропущений ним з поважних причин. За таких обставин просить поновити строк позовної давності та стягнути з відповідача на користь позивач моральну шкоду за незаконне звільнення у розмірі 150000 грн.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04.02.2020 року відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін.
30.07.2019 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому вказано, що позивач пропустив тримісячний строк позовної давності у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої при звільненні з роботи. Також у позовній заяві не зазначено в чому полягає завдана позивачу моральна шкода, з яких міркувань позивач визначив її розмір. Також позивач не надав жодних доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та моральною шкодою. За таких обставин просить відмовити у задоволенні позову.
07.11.2019 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якій вказав, що він зміг довідатися про факт свого незаконного звільнення лише після відповідної постанови суду апеляційної інстанції. Зазначив, що він звертався до відповідача із проханням добровільно відшкодувати завдану йому моральну шкоду в досудовому порядку. При цьому, він постійно знаходиться у зоні проведення бойових дій на Сході України та безпосередньо бере участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, а тому строк позовної давності позивачем було пропущено з поважних причин. Також вказав, що компенсація за моральну шкоду не поглинається самим фактом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення. Відповідач не звертає увагу на аргументи позивача щодо наявності причинно-наслідкового зв`язку між незаконним звільненням з роботи настанням наслідків у вигляді моральної шкоди. Зазначив, що він два роки знаходився у моральному напруженні, оскільки під час розгляду справи судами він був зобов`язаний доводити свою правоту. Вказав, що законодавством не встановлено конкретної моделі визначення розміру моральної шкоди, а тому вважає, що він об`єктивно визначив розмір завданої йому моральної шкоди.
12.11.2019 року представник відповідача подав до суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в яких зазначив, що позивач не надав доказів того, що він постійно знаходиться в зоні бойових дій, а тому відсутні правові підстави для поновлення строку позовної давності. Позивач не обґрунтовує якими неправомірними діями відповідача було завдано моральної шкоди позивачу, з яких міркувань він визначив розмір завданої моральної шкоди. Позивач не надав жодного доказу на підтвердження моральних страждань, проходження військової служби за контрактом на час подання позову та розгляду справи по суті, причин неможливості скористатися послугами його представника Малолітко П.І., який діє згідно довіреності від 07.10.2017 року, виданої строком на три роки, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та настанням моральної шкоди. За таких обставин просить відмовити у задоволенні позову.
Представник позивача у судових засіданнях 11.12.2019 року та 13.05.2020 року позов підтримав, просив задовольнити його. У судове засідання 25.06.2020 року позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином у встановленому законом порядку.
Представник відповідача у судових засіданнях 11.12.2019 року та 13.05.2020 позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні. 03.06.2020 року представник відповідача подав до суду клопотання, в якому просить розгляд справи провести без його участі.
Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
За таких обставин, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі матеріалів справи та наявних у справі доказів.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено, та підтверджується матеріалами справи, що з 2012 року позивач працював у відповідача на посаді водія автотранспортних засобів 2 групи на дільниці з експлуатації та ремонту машин і механізмів Онуфріїського РЕМ.
Наказом №336-К від 27.02.2017 року ОСОБА_1 звільнений з 10.12.2016 року відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України у зв`язку із вступом на військову службу за контрактом.
У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Онуфріївського районного суду Кіровоградської області з позовом до ПрАТ «Кіровоградобленерго», третя особа: Міністерство оборони України в особі Онуфріївського районного військового комісаріату про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку. Рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 20.10.2018 року у цивільній справі № 399/472/17 у задоволенні позову відмовлено (а.с. 23-26).
Постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 29.01.2018 року рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 20.10.2017 року залишено без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Постановою Верховного Суду від 31.10.2018 року постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 29.01.2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 17.12.2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 задоволено, скасовано рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 20.10.2017 року, а позов ОСОБА_1 задоволено, поновлено ОСОБА_1 на посаді водія автотранспортних засобів 2 групи ПрАТ «Кіровоградобленерго» з 11.12.2016 року, стягнуто з ПрАТ «Кіровоградобленерго» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 11 грудня 2016 року по 17 грудня 2018 року в сумі 94699 грн. 81 коп. та судовий збір в дохід держави 3332 грн.70 коп. (а.с. 30-37).
14.01.2019 року ПрАТ «Кіровоградобленерго» повністю перерахував присуджені судом ОСОБА_1 грошові кошти, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями (а.с. 40, 42).
21.04.2019 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «Кіровоградобленерго» із заявою про виплату компенсації за завдану моральну шкоду в розмірі 150000 грн., на що відповідач своїм листом від 07.05.2019 року № 3926/07 вказав, що дана вимога є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню.
При цьому, як вбачається з довідки в/ч НОМЕР_1 від 12.10.2019 року № 653 ОСОБА_1 з 02.06.2018 року безпосередньо бере участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримувані збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів (а.с. 53).
Також, як вбачається з рішення Місцевого суду Онуфріївського району від 20.03.2003 року у справі № 2-481 з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зокрема, на утримання ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше половини неоподаткованого мінімуму доходів громадян до досягнення ним повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).
Позивач у своїй позовній заяві просить поновити йому пропущений строк позовної давності.
Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Як вбачається з Рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 положення ч. 1 ст. 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.
Відповідач фактично розрахувався з позивачем 14.01.2019 року, а тому строк позовної давності по вимогам про стягнення моральної шкоди почався 14.01.2019 року та закінчився 14.04.2019 року. При цьому, позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди лише 20.06.2019 року.
Разом з тим, з 02.06.2018 року позивач призваний на військову службу та виконує свої обов`язки згідно з контрактом щоденно, що позбавляло можливості останнього в зв`язку з навантаженням та необхідністю несення військової служби вчасно звернутись із позовом про порушення своїх конституційних прав.
Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.
Таким чином, суд приходить до висновку, що строк звернення до суду з даним позовом був пропущений позивачем з поважних причин, а тому він підлягає поновленню.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
В абзаці другому пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси.
Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення роботодавцем трудових прав працівника, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння йому моральної шкоди.
Із змісту позовних вимог вбачається, що позивач вказує на те, що його незаконне звільнення призвело до його моральних та душевних страждань через матеріальну шкоду, спричинену невиплатою заробітної плати, особливі умови та їх тривалість, в яких позивач перебував весь період, поки доводив неправомірність дій відповідача, неможливість виплати позивачем аліментів на утримання дитини у більшому розмірі, особливу причину звільнення, пов`язану із проходженням позивачем військової служби в особливий (кризовий) період.
Так, незаконне звільнення позивача дійсно відбулось у зв`язку із укладенням ним контракту про проходження військової служби в період кризової ситуації, що загрожує національній безпеці України.
Крім того, позивач тривалий час перебував в умовах невизначеності щодо його місця роботи, оскільки його позов про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку розглядався судами трьох інстанцій протягом майже двох років. При цьому, матеріальне становище позивача не було критичним, оскільки він проходив військову службу та отримував грошове забезпечення.
Разом з тим, доводи позивача щодо неможливості виплати позивачем аліментів на утримання дитини у більшому розмірі суд до уваги не бере, оскільки позивач в якості військовослужбовця отримував грошове забезпечення, з якого він міг сплачувати аліменти на утримання дитини. Крім того, позивач належними та допустимими доказами не довів тієї обставини, що його незаконне звільнення суттєво позначилося на матеріальному становищі його дитини.
Також, суд відзначає, що сама по собі матеріальна шкода, спричинена невиплатою заробітної плати, не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди, так як вона вже була відшкодована відповідачем позивачу на підставі постанови Кропивницького апеляційного суду від 17.12.2018 року без суттєвої затримки.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що доводи позивача про спричинення йому моральної шкоди, яка полягає у моральних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з незаконним звільненням, яка завдана з вини відповідача, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи.
Однак, беручи до уваги характер та тривалість вимушених змін у житті позивача, глибину душевних страждань, яких зазнав ОСОБА_1 внаслідок протиправних дій відповідача, здійснення додаткових зусиль для поновлення працівником своїх прав, характер немайнових втрат та можливість їх відновлення та з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд визначає розмір компенсації в сумі 5000 грн., що підлягає стягненню на користь позивача із відповідача у відшкодування моральної шкоди.
Визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості та враховує моральні страждання, які зазнав позивач внаслідок порушення відповідачем процедури його звільнення.
Також, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у справі в розмірі 768,40 грн.
На підставі ст.ст. 233, 237-1 КЗпП України, керуючись ст. ст. 11-13, 19, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Кіровоградобленерго» про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення.

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Кіровоградобленерго» про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Кіровоградобленерго» (25006, м. Кропивницький, Студентський бульвар, 15, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Кіровоградобленерго» (25006, м. Кропивницький, Студентський бульвар, 15, ) в дохід держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його підписання до Кропивницького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Кіровограда.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ленінського районного суду

м. Кіровограда В.В. Драний