Справа № 953/1615/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2020 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Чередник В.Є.,

за участю секретаря судового засідання Поліщук А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку окремого провадження цивільну справу №953/1615/20 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, -

Встановив:

30.01.2020 року до суду звернулась заявниця ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , з заявою про видачу обмежувального припису.

Згідно заявлених вимог заявник просить винести обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 , встановивши наступні зобов`язання:

- заборонити ОСОБА_2 вхід та перебування в місці проживання заявника - ОСОБА_1 ;

- усунути перешкоди у користуванні майном, а саме частиною земельної ділянки, яка знаходиться у загальному користуванні між заявником - ОСОБА_1 та заінтересованою особою - ОСОБА_2 .

- заборонити ОСОБА_2 переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватись з ОСОБА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог заявник ОСОБА_1 посилається на наступне: разом з чоловіком інвалідом першої групи та сином вона зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа ОСОБА_2 , є її рідною сестрою та разом з донькою, зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 . Тобто фактично вони мешкають в одному будинку з окремими входами. Будинок розташований на земельній ділянці, якою на підставі рішення Київського районного суду від 06.12.2004р. встановлено порядок користування та зазначено, що частина ділянки знаходиться у загальному користуванні між нею та заінтересованою особою, що є її рідною сестрою.

Зазначає, що ОСОБА_2 постійно влаштовує сварки, висловлюється нецензурною лайкою, кидає сміття та виливає помої їй на ганок, загрожує фізичною розправою та обіцяє спалити будинок. Внаслідок чого неодноразово зверталась до райвідділу поліції з відповідними заявами про притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності: 17.03.2017, 22.03.2017 р., 12.09.2019 р.. та неодноразово викликала поліцію за номером 102.

У неї немає можливості вийти на двір тому, що ОСОБА_2 кидає в неї каміння, та вважає, що поведінка заінтересованої особи загрожує її здоров`ю, життю та майну.

Також посилається на те, що 11.01.2020 працівниками поліції було винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника ОСОБА_2 яким заборонено вхід та перебування в місці проживання постраждалої особи та заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою в період з 11.01.2020 до 21.01.2020 року. Однак це не зупинило ОСОБА_2 та вона все одне продовжує свої протиправні дії щодо неї, і, що ймовірність настання тяжких наслідків для її здоров`я є дуже високою.

На підтвердження викладених обставин заявниця надала до суду флеш-накопичувач з записами з камер відео-спостереження та заявила клопотання про виклик свідків.

Заінтересована особа ОСОБА_2 до судового засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій заперечувала викладені в заяві обставини. Відповідно до ч. 2 ст. 350-5 ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального напису.

Заявниця ОСОБА_1 та її представник адвокат Чуприна З.М в судовому засіданні підтримали вимоги про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 з підстав, що наведені у заяві. Стверджували, що заявниця неодноразово зверталась до поліції за захистом від насильства з боку ОСОБА_2 , однак не отримала ефективного захисту. Пояснювали, що ОСОБА_2 переслідує заявницю, не надає їй можливості вийти з дому та повернутись, і як тільки побачить, висловлюється на її адресу нецензурною лайкою, висловлює погрози, образи та кидає в неї каміння. Крім того зазначили, що ймовірність настання тяжких наслідків для здоров`я заявниці, а відповідно і оцінка ризиків вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства повторно є високою, оскільки остання після видачі термінового заборонного припису в черговий раз вчинила психологічне насильство і навіть після звернення до суду із заявою про видачу обмежувального припису, не припинила свої протиправні дії та надалі чинить насильство щодо неї, переслідує її та перешкоджає у користуванні земельною ділянкою, що знаходиться у спільному користуванні, а іншого шляху потрапити до дому в неї не має.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснила, що є донькою заявниці, а заінтересована особа ОСОБА_2 є рідною сестрою її матері. Підтвердила, що ОСОБА_2 лається нецензурною лайкою на адресу її матері та інших членів родини, загрожує їй фізичною розправою та пошкодженням майна шляхом підпалу, не дає матері можливості вийти на двір, і як тільки побачить кидає в неї каміння та висловлює образи та погрози на її адресу. Також зазначила, що ОСОБА_2 частину двору, що є у спільному користуванні заставляє сміттям, кидає сміття на ганок та виливає на нього помої або до коридору, якщо бачить відкриті двері, взагалі нікому не дає можливості користуватись двором.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що є сином заявника та надав аналогічні свідчення.

Заслухавши пояснення заявника, її представника та показання свідків, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 , що мешкає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та заінтересована особа ОСОБА_2 , що мешкає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 є рідними сестрами. Відповідно до рішення Київського районного суду м. Харкова від 06.12.2004р. у їх спільному користуванні перебуває земельна ділянка 18 кв.м.

Учасниками справи підтверджено, що заінтересована особа ОСОБА_2 кидає сміття та виливає помої на ганок та у коридор будинку заявника, перешкоджає ОСОБА_1 , користуватись земельною ділянкою, що знаходиться у спільному користуванні, щляхом застосування фізичного (кидає каміння та сміття) та психологічного насилля (образи, погрози, нецензурна лайка) та переслідує її щляхом підкараулювання підчас виходу та входу з дому і застосовуючи при цьому насильство .

Заінтересована особа, в своїй заяві,що надала до суду, заперечувала викладені в заяві ОСОБА_1 обставини, але будь-яких доказів на спростування зазначених фактів не надала.

Окрім наведеного, матеріалами справи встановлено неодноразове вчинення заінтересованою особою домашнього насильства стосовно заявниці.

Факти вчинення насильства у формі образ, погроз, залякувань, переслідування, що викликали страх у заявниці за свою безпеку підтверджуються такими доказами:

- заявою про вчинення кримінального правопорушення від 12.09.2019р.;

-терміновим заборонним приписом стосовно кривдника;

-показаннями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 наданими у судовому засіданні;

-відео- файлами, що містяться на флеш-накопичувачах;

Заяви від 17.03.2017 р. та 22.03.2017 р. про звернення до органів поліції, суд до уваги не приймає, оскільки Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», положеннями якого заявниця обґрунтовує свої вимоги, та норми ст. 350-1 350-8 ЦПК України, які визначають підстави для видачі обмежувального припису, набрали чинності 07 січня 2018 року, тому не можуть поширюватись на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності.

Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що вимога про заборону входу та перебування заінтересованої особи до місця проживання заявника не підлягає задоволенню, оскільки заінтересована особа не здійснює входу до житлового приміщення заявниці та не перебуває у зазначеному приміщенні.

Разом з тим, судом встановлено, що під час дії термінового заборонного припису від 11.01.2020р. та під час розгляду справи у суді, ОСОБА_2 продовжувала вчиняти протиправні насильницькі дії відносно заявниці, і тому наявні обґрунтовані ризики здійснення ОСОБА_2 у подальшому насильства, переслідування та вчинення заявниці перешкод у користуванні зазначеною вище частиною земельної ділянки та дає підстави для видачі обмежувального припису стосовно заінтересованої особи.

Ухвалюючи дане рішення суд виходить з того, що між заявницею та заінтересованою особою наявні родинні зв`язки, у їх спільному користуванні є частина земельної ділянки. Для заявниці це єдиний шлях (прохід) потрапляння до свого житлового приміщення, для заінтересованої особи це єдиний шлях (прохід) до земельної ділянки, що знаходиться у індивідуальному користуванні. Оскільки заявлені вимоги стосуються заборони перешкоди у користуванні цією частиною земельної ділянки ОСОБА_1 та жодним чином не обмежують право користування зазначеною частиною земельної ділянки ОСОБА_2 , та враховуючи доведеність фактів переслідування заявниці, вчинення щодо неї насильства заінтересованою особою та наявність існуючих ризиків вчинення домашнього насильства щодо заявниці в подальшому зазначені вимоги слід задовольнити та визначити заходи тимчасового обмеженні її прав з покладенням на неї відповідних обов`язків.

Такі заходи, як вбачається з норм закону є виправданими, оскільки будь-яких своїх прав заінтересована особа не позбавляється, а лише законно тимчасово обмежується з метою забезпечення реалізації та захисту потерпілої особи, а саме прав на життя, здоров`я,безпеку, тощо, що слід вважати мають у даному випадку пріоритет.

Заінтересована особа жодного разу не була притягнута до адміністративної чи кримінальної відповідальності, але вказані докази в своїй сукупності підтверджують факт тривалого психологічного насильства.

Обмежувальний припис, з урахуванням положень ст. 350-4 ЦПК України та ст.16 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», не потребує наявності судового рішення чи вироку суду у відношенні кривдника, у якості преюдиції, і може бути виданий і у випадках, коли кривдника ще взагалі не притягнуто до адміністративної відповідальності та не повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, на підставі інших доказів у їх сукупності, не заміняє провадження у справах про адміністративне правопорушення та/або кримінальне провадження та не потребує застосування презумпції невинуватості при розгляді справи в порядку ЦПК України.

Звертаючи увагу на триваючий та системний характер насильницьких дій ОСОБА_2 , які продовжуються навіть після винесення працівниками поліції термінового заборонного припису, який не забезпечив належну поведінку кривдника та відкрито і демонстративно не сприймається нею, суд вважає доведеним ризик продовження застосування заінтересованою особою домашнього насильства.

Ці заходи переслідують законну мету та є пропорційними, а також необхідними в демократичному суспільстві з метою виховання особи в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття та запобіганню вчиненню нових правопорушень.

При цьому, суд вважає доцільним встановити строк дії обмежувального припису шість місяців. Саме такий строк дії обмежувального припису, на переконання суду, в повні мірі відповідає характеру обставин, про які йшлося, та такий строк в повні мірі забезпечить заявницю від потенційних проявів насильства з боку заінтересованої особи, а також матиме належний ефект стосовно самої заінтересованої особи з метою усвідомлення нею негативної поведінки та унеможливлення такої в майбутньому.

Пунктом 3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що під домашнім насильством розуміються діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п.п.6, 8 ч.1 ст.1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, а особою, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Згідно з п.2 ч.1 ст.24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить, зокрема, обмежувальний припис стосовно кривдника.

Відповідно до п.7 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Статтею 26 вказаного Закону встановлено, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник; у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обовязків, серед яких:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України.

За правилами ст. 350-5 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", на строк від одного до шести місяців.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Відповідно до ч.2 ст.350-8 цього Кодексу про видачу обмежувального припису суд не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомляє уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника.

В силу ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, слід віднести на рахунок держави.

На підставі наведеного, керуючись ст. 10-13, 89, 141, 259,263-265,268, 273, 293-294 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис стосовно громадянки України ОСОБА_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 -2 , яким визначити заходи тимчасового обмеження її прав та покласти на неї обов`язки, а саме:

- усунути перешкоди у користуванні майном ОСОБА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 -2, не чинити перешкод ОСОБА_1 у користуванні частиною земельної ділянки 18 кв.м., яка знаходиться у загальному користуванні в будь-який час доби, з дотриманням ОСОБА_2 правил співжиття та суспільного порядку.

- заборонити ОСОБА_2 переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватись з ОСОБА_1 .

У задоволенні іншої частини заяви - відсовити.

Встановити строк дії обмежувального припису - 6 (шість ) місяців.

Копію рішення направити в Київський ВП ГУНП у Харківській області для взяття ОСОБА_2 на профілактичний облік.

Рішення суду підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud2018.

Заявниця: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 -3

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 -2.

Суддя В.Є. Чередник