Справа № 160/389/19
Провадження № 2/931/3/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020 року смт. Локачі

Локачинський районний суд Волинської області

у складі: головуючого - судді Кідиби Т.О.,

прокурора - Грабовського О.О.,

представника відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Волинській області - Ковальчук О.В.,

відповідача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом в.о. керівника Володимир-Волинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, - товариство з обмеженою відповідальністю "П`ятидні" про визнання незаконним та скасування наказу та повернення земельної ділянки у власність держави,

в с т а н о в и в :

В.о. керівника Володимир-Волинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру звернувся до суду із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - товариство з обмеженою відповідальністю "П`ятидні" про визнання незаконним та скасування наказу та повернення земельної ділянки у власність держави.

Свою заяву мотивує тим, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 25.05.2018 №3-771/15-18-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 1,9998 га, (кадастровий номер :07:000:1307), в тому числі пасовища площею 1,9998 га, для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за межами населених пунктів Затурцівської сільської ради Локачинського району Волинської області.

На підставі зазначеного наказу державним реєстратором 10.07.2018 зареєстровано право власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку.

Водночас, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на ОСОБА_1 на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 16.04.2018 №3-408/15-18-СГ державним реєстратором 24.04.2018 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 1 га (кадастровий номер :05:005:1060) для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Пульмівської сільської ради Шацького району Волинської області.

Отже, ОСОБА_1 на час отримання спірної земельної ділянки з кадастровим номером :07:000:1307 (наказ від 25.05.2018 №3-771/15-18-СГ), право власності на яку зареєстровано 10.07.2018, використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання.

Таким чином, приймаючи оспорюваний наказ, відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Волинській області факт реалізації ОСОБА_1 права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства не перевірив, порушив вимоги земельного законодавства, що призвело до безпідставного вибуття землі із державної власності, а тому наказ ГУ Держгеокадастру у Волинській області про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність особи, яка таке право вже використала, є незаконним.

Просить визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 25.05.2018 №3-771/15-18-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення».

Зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку за кадастровим номером :07:000:1307, площею 1,9998 га, у власність держави.

Стягнути з відповідача на користь прокуратури Волинської області суму сплаченого судового збору.

15.07.2019 року ухвалою суду було забезпечено позов за заявою прокурора, шляхом накладення арешту на земельну ділянку за кадастровим номером :07:000:1307, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Ухвалою судді від 02.08.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

28.08.2019 року до суду надійшли письмові пояснення Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, відповідно до яких Держгеокадастр не заперечує, що повторне безоплатне набуття ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства з земель державної власності відбулось з порушенням ч.4 ст. 116 ЗК України внаслідок неправомірних дій останнього, тому просить суд задовольнити позов в.о. керівника Володимир-Волинської місцевої прокуратури в частині повернення земельної ділянки з кадастровим номером :07:000:1307, площею 1,9998 га, у власність держави. Одночасно зазначає, що наказ Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 25.05.2018 №3-771/15-18-СГ є актом одноразового застосування і вичерпує свою дію шляхом виконання, при цьому посилається на рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 року №7-рп/2009 та постанову Верховного Суду від 30.01.2019 року, справа №359/2258/17-ц, провадження № 61-40152св18. Вважає, що дії ГУ Держгеокадастру відповідали положенням ст.ст. 116 (крім ч.4), 118, 121,122 ЗК України.

02.09.2019 року від Головного управління Держгеокадастру у Волинській області надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач не погоджується з вимогами позовної заяви, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 20.09.2016 звернувся із заявою до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для особистого селянського господарства, орієнтовною площею 1,9998 га, що знаходиться на території Затурцівської сільської ради Локачинського району Волинської області, у межах норм безоплатної приватизації, додавши необхідні документи.

У даній заяві ОСОБА_1 повідомив, що правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території України не скористався та зі статтею 116 Земельного кодексу України ознайомлений.

За результатами розгляду вказаної заяви Головним управлінням прийнято наказ від 03.11.2016 № 3-4719/15-16-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою», яким ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Затурцівської сільської ради Локачинського району Волинської області, орієнтовним розміром 1,9998 га для ведення особистого селянського господарства.

15.05.2018 гр. ОСОБА_1 звернувся із заявою до Головного управління про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення вищевказаної земельної ділянки, за результатами розгляду якої прийнято наказ від 25.05.2018 року № 3-771/15-18-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та надано гр. ОСОБА_1 у власність спірну земельну ділянку.

Вважає, що Головне управління діяло відповідно до норм чинного земельного законодавства при розгляді заяв гр. ОСОБА_1 , оскільки в поданих заявах ОСОБА_1 повідомив, що він правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства не скористався.

Крім того, прийняте Головним управлінням рішення про передачу земельної ділянки є ненормативним актом суб`єкта владних повноважень, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання. Скасування цього рішення не пopоджує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право власності або володіння земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Крім того, зазначає, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Вважає, що виконуючим обов`язків керівника Володимир-Волинської місцевої прокуратури Волинської області ці вимоги законодавства було проігноровано.

Так, Державну службу з питань геодезії, картографії та кадастру було повідомлено про пред`явлення прокуратурою позову в її інтересах листом від 11.06.2019 № 34/3-214вих-19, а позов подано 11.07.2019 за № 34/3-258вих-19.

Таким чином, прокуратурою не надано можливості Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру щодо оскарження підстав для представництва її інтересів в суді в порядку ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» або подання позову самостійно.

У даній справі не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку про невиконання або неналежне виконання своїх функцій Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру, яка може бути позивачем та відповідачем у суді. Сама по собі обставина не звернення позивача з позовом протягом певного періоду, без з`ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неналежне виконання таким органом своїх функцій із захисту інтересів держави.

Повторно набувши у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства всупереч приписам ч. 4 ст. 116 ЗК України, гр. ОСОБА_1 порушив не тільки принцип разовості приватизації землі по кожному виду використання, але безпосередньо порушив інтереси Головного управління Держгеокадастру у Волинській області як органу державної влади, що від імені держави уповноважений розпоряджатися землями сільськогосподарського призначення державної власності.

Отже, в даному випадку Головне управління Держгеокадастру у Волинській області, як орган державної влади, що розпоряджається землями сільськогосподарського призначення державної власності та орган державної влади, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель, має бути не відповідачем, а позивачем у даній справі.

Просить у задоволенні позовної заяви відмовити повністю.

20.09.2019 року від керівника Володимир-Волинської місцевої прокуратури надійшла відповідь на відзив та письмові пояснення, в яких зазначено, що доводи Головного управління з приводу того, що передача у власність ОСОБА_1 вдруге земельної ділянки в порядку безоплатної приватизації сталася виключно через надання заявником недостовірної інформації та Головне управління не могло знати про те, що ОСОБА_1 на час звернення уже скористався правом на безоплатну приватизацію землі є безпідставними.

Так, згідно із підпунктом 30 пункту 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Волинській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 № 308, Головне управління відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний нагляд (контроль) у частині дотримання земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за веденням державного обліку і реєстрації земель, достовірністю інформації про наявність та використання земель; дотриманням органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування вимог земельного законодавства з питань передачі земель у власність та надання у користування, зокрема в оренду, зміни цільового призначення, вилучення, викупу, продажу земельних ділянок або прав на них на конкурентних засадах, а також визначено інші повноваження.

Згідно з підпунктом 8 пункту 6 вказаного Положення посадові особи Головного управління у межах своїх повноважень мають право одержувати безоплатно від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності та їх посадових осіб, а також громадян та їх об`єднань інформацію, документи і матеріали, необхідні для виконання покладених на них завдань.

Таким чином, саме до повноважень Головного управління віднесено здійснення нагляду за дотриманням земельного законодавства усіма органами, що у свою чергу не звільняє відповідний орган від виконання вимог щодо безумовного дотримання законодавства. У випадку необхідності посадові особи органів Держгеокадастру для отримання відповідної інформації можуть звертатися до інших державних органів для отримання необхідної інформації.

У даній ситуації саме за рішеннями органів влади, які перебувають у системі одного органу державного управління - Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, протягом менш ніж одного року в порядку безоплатної приватизації у власність одній особі двічі із державної власності передано загалом майже 4 га земель.

Вважає безпідставними також доводи відповідача щодо відсутності правових підстав для скасування оспорюваного наказу, як ненормативного акту, який вичерпав свою дію у момент реєстрації права власності.

Щодо підстав представництва прокурором інтересів держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру прокурор зазначає наступне.

Згідно зі ст. 131-1 Конституції України до функцій прокуратури віднесено представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно зі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Таким чином, прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

Спірна земельна ділянка відносилась до земель державної власності, у зв`язку з чим її розпорядником в силу положень ч. 4 ст. 122 ЗК України є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру та відповідно територіальний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин - ГУ Держгеокадастру у Волинській області.

Так, Володимир-Волинська місцева прокуратура листом від 12.03.2019 повідомила ГУ Держгеокадастру у Волинській області та листом від 04.03.2019 повідомила Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру про виявлені порушення вимог законодавства при передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки за межами населених пунктів Затурцівської сільської ради Локачинського району Волинської області.

Згідно листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 22.03.2019 ГУ Держгеокадастру у Волинській області доручено вжити відповідних заходів реагування та поінформувати органи прокуратури.

Поряд з цим, Держгеокадастром, як свідчать відповіді на листи прокуратури та лист ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 13.05.2019, не вжито належних заходів реагування з метою усунення порушень вимог законодавства, що свідчить про бездіяльність даного органу.

Вказане вище відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 56 ЦПК України є підставою для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом пред`явлення цього позову.

Ухвалою суду від 21.10.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

23.10.2019 від Головного управління Держгеокадастру у Волинській області надійшло заперечення, в якому відповідач знову ж вказав на те, що ОСОБА_1 при зверненні із заявою до Головного управління не повідомив, що він уже скористався правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства і саме з його вини відповідачем було видано оспорюваних наказ.

Також відповідач заперечує щодо підстав представництва прокурором інтересів держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру.

22.01.2020 року ухвалою суду було зупинено провадження у справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №912/2385/18 за касаційною скаргою заступника прокурора Дніпропетровської області на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 21.05.2019 року щодо підстав представництва прокурором інтересів держави.

06 лютого 2020 року для розгляду клопотання третьої особи - ТзОВ "П`ятидні" про скасування арешту земельної ділянки було поновлено провадження у справі.

10.02.2020 року арешт, накладений 15.07.2019 ухвалою Локачинського районного суду на земельну ділянку за кадастровим номером :07:000:1307, скасовано.

10.02.2020 року ухвалою суду було зупинено провадження у справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №912/2385/18 за касаційною скаргою заступника прокурора Дніпропетровської області на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 21.05.2019 року.

03 серпня 2020 року ухвалою суду було поновлено провадження у справі, оскільки постановою Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року прийнято остаточне рішення у справі №912/2385/18, що оприлюднене в ЄДРСР 20.07.2020 року.

12.11.2020 року ухвалою суду провадження у даній справі в частині позовних вимог про зобов`язання ОСОБА_1 повернути земельну ділянку з кадастровим номером :07:000:1307, площею 1,9998 га, у власність держави закрито, оскільки на даний час спірна земельна ділянка, кадастровий номер :07:000:1307, повернута ОСОБА_1 добровільно та перебуває у державній власності, а отже, відсутній предмет спору. Також вирішено питання щодо повернення судового збору, сплаченого за даною вимогою.

У судовому засіданні 12.11.2020 року прокурор позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області підтримав повністю із підстав, зазначених у позовній заяві, письмових поясненнях та відповіді на відзив.

Представник Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у судове засідання не з`явився, 15.11.2019 року подав клопотання про розгляд справи без його участі, при прийнятті рішення просив враховувати пояснення Держгеокадастру.

Представник відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Волинській області у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов та запереченні на відповідь на відзив.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник визнали вимоги прокурора щодо визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 25.05.2018 року № 3-771/15-18-СГ, просили їх задовольнити. Пояснили, що ОСОБА_1 не підписував заяви щодо відведення йому спірної земельної ділянки та затвердження проєкту землеустрою та не подавав їх до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, йому не було відомо про оформлення права власності на нього на спірну земельну ділянку та оформлення договору оренди даної земельної ділянки із ТзОВ "П`ятидні", який на даний час розірвано. Зазначене підтверджується постановою про закриття кримінального провадження, розпочатого відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 190 КК України. Просив суд врахувати, що ОСОБА_1 добровільно в ході судового розгляду справи повернув спірну земельну ділянку у власність держави, при цьому поніс майнові витрати. Представник відповідача ОСОБА_2 зазначив, що в разі відмови в задоволенні позовних вимог прокурора в частині визнання незаконним та скасування наказу у ОСОБА_1 будуть наявні побоювання щодо повторення аналогічної ситуації.

Представник третьої особи ТзОВ "П`ятидні" у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Будь-яких заяв, клопотань не подав.

Оскільки прокурор підтримує позовну вимогу про визнання незаконним та скасування наказу, в той час як позивач її не підтримує, враховуючи вимоги ч.4 ст. 57 ЦПК України, розгляд справи по заявленій вимозі проводився по суті.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

Так, суд вважає підставним представництво прокурора в даній цивільній справі інтересів держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Одночасно організація і порядок діяльності органів прокуратури України визначаються законом.

Згідно з вимогами ч.3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до ч.4 ст. 56 Цивільного процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У рішенні Конституційного суду України від 08.04.1999 №3-рп/9 (п.п.2, 3 резолютивної частини) зазначено, що під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах», зазначеним у частині другій статті 2 Господарського процесуального кодексу України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади; під представництвом прокуратурою України інтересів держави в господарському суді за змістом п.3 ст. 131-1 Конституції України та ст.ст. 2, 29 ГПК України треба розуміти правовідносини, в яких прокурор, реалізуючи визначені Конституцією України та законами України повноваження, вчиняє в суді процесуальні дії з метою захисту інтересів держави.

Ці дії включають подання прокурором до суду загальної юрисдикції позовної заяви, його участь у розгляді справи за позовною заявою, а також у розгляді судом будь-якої іншої справи за ініціативою прокурора чи за визначенням суду, якщо це необхідно для захисту інтересів держави.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Розумність строку звернення визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як значущість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року № 912/2385/18.

Як вбачається з матеріалів справи, Володимир-Волинська місцева прокуратура листом від 04.03.2019 повідомила Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру та листом від 12.03.2019 повідомила ГУ Держгеокадастру у Волинській області про виявлені порушення вимог законодавства при передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки за межами населених пунктів Затурцівської сільської ради Локачинського району Волинської області (а.с. 24-28).

Згідно з листом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 22.03.2019 ГУ Держгеокадастру у Волинській області доручено вжити відповідних заходів реагування та проінформувати органи прокуратури (а.с. 34, 35).

Поряд з цим, Держгеокадастром не вжито належних заходів реагування з метою усунення порушень вимог законодавства, хоча констатація факту такого порушення вбачається з листа Держгеокадастру від 22.03.2019. ГУ Держгеокадастру у Волинській області листом від 18.03.2019 року повідомив прокуратуру про проведення службової перевірки по даному факту, а листом від 13.05.2019 зазначив про відсутність підстав для скасування оспорюваного наказу, позаяк він є ненормативним актом, що вичерпав свою дію внаслідок його виконання (а.с.30, 31-33).

Вказане свідчить про бездіяльність Держгеокадастру, позаяк йому з березня 2019 року по час розгляду справи судом було відомо про порушення інтересів держави, однак жодних заходів щодо усунення такого порушення ним не вжито, а тому звернення прокурора в інтересах держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру є обґрунтованим.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (ст. 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України)).

Підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності регламентовано статтею 116 ЗК України.

Згідно з ч.1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користуванняземельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч.2 ст. 116 ЗК України).

Відповідно до ч.3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно ч.4 ст. 116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Згідно з п.б ч.1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб (ч.4 ст. 122 ЗК України).

Відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою КМУ від 14 січня 2015 р. № 15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Головне управління Держгеокадастру у Волинській області є територіальним органом з питань геодезії, картографії та кадастру та йому підпорядковане.

Згідно з ч.1 ст. 21 ЦК України судвизнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 25.05.2018 року №3-771/15-18-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення», використавши право безоплатної приватизації, отримав у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 1,9998 га (кадастровий номер :07:000:1307), що знаходиться за межами населених пунктів Затурцівської сільської ради Локачинського району Волинської області (а.с.12-13, 14).

На підставі зазначеного наказу державним реєстратором 10.07.2018 зареєстровано право власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку (а.с. 18, 19).

Водночас, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на ОСОБА_1 на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 16.04.2018 №3-408/15-18-СГ державним реєстратором зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 1 га (кадастровий номер :05:005:1060) для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Пульмівської сільської ради Шацького району Волинської області, що також отримана ним в результаті використання права безоплатної приватизації (а.с. 17, 18-22).

Отже, ОСОБА_1 на час отримання спірної земельної ділянки з кадастровим номером :07:000:1307 (наказ від 25.05.2018 №3-771/15-18-СГ), право власності на яку зареєстровано 10.07.2018, використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання.

Таким чином, відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Волинській області при винесенні оскаржуваного наказу №3-771/15-18-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення», яким надано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку, площею 1,9998 га (кадастровий номер - :07:000:1307) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами населених пунктів Затурцівської сільської ради Локачинського району Волинської області, порушив вимоги земельного законодавства, оскільки в силу вимог ч.4 ст. 116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Згідно із ст.155 ЗК України уразі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядуванняакта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема й права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 16.12.2015 року у справі № 6-2510цс15, від 29.01.2020 року у справі №903/248/19.

Крім того, суд вважає, що не вирішення питання у судовому порядку щодо законності наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 25.05.2018 року №3-771/15-18-СГ за прецендетною практикою Європейського суду з прав людини та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод може викликати у ОСОБА_1 правомірні очікування щодо набуття права власності на спірну земельну ділянку та не перешкоджатиме здійсненню повторної реєстрації права власності на неї. На вказані обставини також наголошував відповідач ОСОБА_1 та його представник, визнаючи позов прокурора в частині визнання незаконним та скасування наказу та посилаючись на те, що він не підписував та не подавав заяв до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про виділення йому спірної земельної ділянки.

А тому суд не бере до уваги заперечення відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Волинській області щодо відсутності підстав для визнання незаконним та скасування оспорюваного наказу, позаяк він вичерпав свою дію внаслідок його виконання.

Виходячи із вищенаведеного, прийняте відповідачем - Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області рішення, а саме: наказ від 25.05.2018 року №3-771/15-18-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» та передання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки, площею 1,9998 га, для ведення особистого селянського господарства, не ґрунтується на нормах закону, адже суперечить вимогам ст.ст.116, 121 ЗК України та рівності прав громадян в отриманні державного майна у власність, а тому відповідно до положень ст. 155 ЗК України, ст.21 ЦК України, є незаконним та підлягає скасуванню.

Отже, позов прокурора в цій частині підлягає до задоволення.

Враховуючи, що питання розподілу судового збору за позовною вимогою про повернення земельної ділянки у власність держави було вирішено при постановлені ухвали суду про закриття провадження в цій частині, а позовна вимога про визнання незаконним та скасування наказу пред`явлена прокуратурою до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, суд вважає, що судовий збір в сумі 1921 грн за даною позовною вимогою, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з Головного управління Держгеокадастру у Волинській області в користь Волинської обласної прокуратури.

Керуючись ст.ст. 14, 19, 131-1 Конституції України, ст.ст. 10-13, 77, 81, 141, 263-265 ЦПК України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. 21 ЦК України, ст.ст. 116, 121, 122, 155 ЗК України, суд

у х в а л и в:

Позов в частині визнання незаконним та скасування наказу задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 25.05.2018 року №3-771/15-18-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення».

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Волинській області в користь Волинської обласної прокуратури витрати по сплаті судового збору у сумі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду через Локачинський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Володимир-Волинська місцева прокуратура, адреса: вул. Драгоманова, 31, м. Володимир-Волинський Волинської області.

Позивач: Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, адреса: м. Київ, вул. Народного Ополчення, 3, .

Відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Волинській області, адреса: м. Луцьк, вул. Винниченка, 67, код ЄДРПОУ - 39767861.

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю "П`ятидні", адреса: с. П`ятидні, вул. Незалежності, 56 Володимир-Волинського району Волинської області, .

Повний текст рішення складений 20 листопада 2020 року.

Суддя Локачинського районного суду Т.О. Кідиба