КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 752/1320/18 Апеляційне провадження № 22-ц/824/3413/2020Головуючий у суді першої інстанції - Колдіна О.О. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2020 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Ющенко Я.М.,

за участю

представника позивача Огородника К.Я. ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 25 листопада 2019 року про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом Кредитної спілки «ЗаРаЗ» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року КС «ЗаРаЗ» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 537 497 грн. 40 коп. та судові витрати (а.с.36,37).

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 19.02.2018 відкрито провадження у справі (а.с.27).

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 05.09.2018 задоволено заяву КС «ЗаРаЗ» про забезпечення позову:

- накладено арешт на 3/16 частки квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину № 224 від 15.01.2018 (номер запису про право власності 24389212);

- накладено арешт на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на підставі дублікату свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 26.12.2017 (номер запису про право власності 24379381) (а.с.51-53).

Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 26.10.2018 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КС «ЗаРаЗ» заборгованість у розмірі 537 497 грн. 40 коп. та судовий збір у розмірі 8 062 грн. 47 коп. (а.с.61-64).

За заявою позивача, судом, на підставі указаного заочного рішення, видані виконавчі листи, які, згідно супровідного листа, направлені на адресу позивача (а.с.66-68).

26.04.2019 до Голосіївського районного суду міста Києва надійшла заява представника відповідача про перегляд заочного рішення (а.с.84-104).

16.08.2019 до Голосіївського районного суду міста Києва надійшло клопотання КС «ЗаРаЗ» про скасування заходів забезпечення позову (а.с.109-115).

12.09.2019 КС «ЗаРаЗ» подано до суду заяву про залишення без розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову (а.с.131).

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 17.09.2019 заяву відповідача про перегляд заочного рішення залишено без задоволення (а.с.142,143).

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 17.09.2019 залишено без розгляду клопотання позивача про скасування заходів забезпечення позову (а.с.146,147).

06.11.2019 КС «ЗаРаЗ» знову звернулась до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 05.09.2018.

В обґрунтування клопотання вказувала, що постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва № 58332207 від 12.08.2019 та актом приватного виконавця виконавчого округу м. Києва № 58332207 від 12.08.2019 стягувачу КС «ЗаРаЗ», в порядку передбаченому ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», передано у власність у рахунок погашення частини заборгованості ОСОБА_2 за виконавчим листом № 752/1320/18 від 23.01.2019, майно останньої на яке було накладено арешт. У зв`язку з частковим виконанням судового рішення про стягнення з відповідача заборгованості, а також враховуючи те, що наявний арешт майна не дає змоги зареєструвати право власності на майно, передане в рахунок часткового погашення заборгованості за рішенням суду, за позивачем, останній просив клопотання задовольнити (а.с.150).

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 25.11.2019 клопотання КС «ЗаРаЗ» задоволено - скасовано заходи забезпечення позову, вжиті відповідно до ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 05.09.2018, шляхом зняття арешту з3/16 частин квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину № 224 від 15.01.2018 (номер запису про право власності 24389212) та зняття арешту з 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на підставі дублікату свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 26.12.2017 (номер запису про право власності 24379381) (а.с.166-168).

Не погоджуючись з ухвалою суду відповідач, 09.12.2019, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вказує, що суд не звернув уваги на те, що надані позивачем постанова та акт приватного виконавця не мають жодного відношення до цієї справи; суд неправомірно взяв до уваги твердження позивача про те, що законодавством не врегульовано порядок вилучення з державного реєстру запису про арешт нерухомого майна; суд не звернув уваги на норму ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», якою визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належіть їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту, тобто позивач повинен був звернутися до суду з позовом, а не з клопотанням.

Також зазначає, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що наявність арешту порушує його права та доказів відмови позивачу у вчиненні тієї чи іншої дії (а.с.180,181).

Справа разом з апеляційною скаргою надійшла до суду апеляційної інстанції 13.01.2020 (а.с.182, 183).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17.01.2020 відкрито апеляційне провадження та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (а.с.184,185).

У визначений судом строк відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28.01.2020 справу призначено до апеляційного розгляду (а.с.189).

Представник позивача у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Скасовуючи заходи забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що подальше застосування заходів забезпечення позову перешкоджає виконанню судового рішення.

Суд апеляційної інстанції вважає оскаржуване судове рішення законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (частини 1, 2 статті 149 ЦПК України).

Відповідно до частин 1, 7 статті 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 10 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

З матеріалів справи вбачається, що 05.09.2018 за заявою позивача було постановлено ухвалу про забезпечення позову.

26.10.2018 судом ухвалено заочне рішення, а 17.09.2019 залишено без задоволення заяву відповідача про перегляд заочного рішення.

Після залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення, відповідачем, у визначений процесуальним законом строк, ухвалене у справі заочне рішення в апеляційному порядку не оскаржено.

На підставі ухваленого судом рішення позивачу видані виконавчі листи, які пред`явлені до виконання і відкрито виконавче провадження № 58332207.

У межах процедури виконання судового рішення постановою та актом приватного виконавця від 12.08.2019 КС «ЗаРаЗ», в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом № 752/1320/18 від 23.01.2019, передано майно на загальну суму 215 046 грн. 30 коп., яке належить боржнику ОСОБА_2 , а саме 3/16 та 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 (а.с.154,155).

Оскільки на указане майно судом накладено арешт, стягувач не має можливості, на підставі постанови та акту приватного виконавця, здійснити державну реєстрацію права власності на це майно за собою.

Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, про скасування заходів забезпечення позову, оскільки, подальше існування вжитих судом заходів забезпечення позову не дає можливості виконати рішення суду.

Щодо доводів апеляційної скарги, слід зазначити наступне.

Твердження скаржника про те, що надані позивачем постанова та акт приватного виконавця не мають жодного відношення до цієї справи, є абсолютно безпідставними адже зі змісту цих документів вбачається, що вони винесені в межах виконавчого провадження відкритого на підставі виконавчих листів виданих судом на виконання судового рішення, ухваленого саме у цій справі.

Посилання на неправомірність взяття судом до уваги твердження позивача про те, що законодавством не врегульовано порядок вилучення з державного реєстру запису про арешт нерухомого майна, також є безпідставним і не може вплинути на правильність ухваленого судом рішення, оскільки з метою реалізації передачі стягувачу в межах процедури виконавчого провадження майна, право власності на яке зареєстроване за боржником і на яке накладена судова заборона, необхідно щоб така заборона була знята судом, що її застосував.

Також не ґрунтуються на вимогах закону доводи скаржника про те, що позивач повинен був звертатися до суду з окремим позовом, а не з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову. Стаття 59 Закону України «Про виконавче провадження» на яку посилається скаржник, не може бути застосована, оскільки у даному випадку майно боржника передано стягувачу з метою погашення боргу стягнутого судовим рішенням в межах процедури виконавчого провадження.

Крім цього, з урахуванням наведеного, а також з огляду на наявні у справі дані посилання скаржника на не надання суду доказів того, що наявність арешту порушує його права та доказів відмови позивачу у вчиненні тієї чи іншої дії, не заслуговують на увагу, оскільки суперечать вимогам закону та не ґрунтуються на наявних у справі доказах.

З вищенаведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, висновків суду не спростовують та на законність і обґрунтованість постановленої ухвали не впливають.

Таким чином, при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування ухвали, в справі не виявлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду без змін.

У зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, понесені скаржником судові витрати за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 25 листопада 2019 року про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом Кредитної спілки «ЗаРаЗ» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 20 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська