ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9535/20 Справа № 201/8578/20 Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О.А. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства "КРЕДОБАНК" на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14 вересня 2020 року про відмову забезпечити позов, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2020 року акціонерне товариство "КРЕДОБАНК" (далі - АТ "КРЕДОБАНК") звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, одночасно з позовом банком подано заяву про його забезпечення шляхом накладання арешту на нерухоме майно ОСОБА_1 , а саме на: 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 63,2 кв.м, житловою площею 44,1 кв.м.; на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 65,4 кв.м, житловою площею 38,6 кв.м.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14 вересня 2020 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач АТ "КРЕДОБАНК" просить ухвалу скасувати повністю, зазначаючи, що ухвала суду винесена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про забезпечення позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що не забезпечення позову може призвести до утруднення та унеможливлення виконання рішення суду. Без вжиття заходів забезпечення заявленого позову захист прав та інтересів буде неможливим, а для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд виходив з того, що позивачем не надано доказів наявності підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, а припущення позивача, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, вважав необґрунтованим. Зазначав, що арешт є крайнім заходом забезпечення позову.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції у повній мірі у зв`язку з наступним.

Згідно ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 унормовано, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Положеннями ст.150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що АТ "КРЕДОБАНК" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та просили стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №14074 від 29 листопада 2017 року у загальному розмірі 1 352 445,52 грн.

Ціна позову є значною.

Підставами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Єдиною підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосовування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи. Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

При цьому забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності і процесуального рівноправ`я сторін. Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

З врахуванням обставин даної справи, колегія суддів приходить до висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів АТ "КРЕДОБАНК".

Оскільки ціна позову складає 1 352 445,52 грн., заявлені вимоги щодо забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами.

Також слід зазначити, що накладання арешту на майно, жодним чином не перешкодить відповідачу у справі володіти та користуватися ним на власний розсуд.

Арешт майна - накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.

Отже, накладення арешту на належне відповідачу майно за своїм змістом полягає виключно у обмеженні права особи розпорядитися майном (провести його відчуження), проте не позбавляє скаржника права володіння і користування цим майном.

За таких обставин ухвалу неможна визнати обґрунтованою, оскільки вона не відповідає вимогам процесуального закону, а тому підлягає скасуванню на підставі ст.376 ЦПК України з постановленням нової ухвали про задоволення заяви про забезпечення позову у даній справі.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "КРЕДОБАНК" задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14 вересня 2020 року про відмову забезпечити позов скасувати.

Заяву акціонерного товариства "КРЕДОБАНК" про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 63,2 кв.м, житловою площею 44,1 кв.м.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 65,4 кв.м, житловою площею 38,6 кв.м.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.