ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/654/20 Справа № 199/1486/19 Суддя у 1-й інстанції - Руденко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

ОСОБА_1 ,

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 13 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення додаткових витрат на дитину, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , про стягнення додаткових витрат на дитину викликаних його хворобою, що має тривалий характер. Просить суд стягнути з відповідача на її користь, у рахунок додаткових витрат на дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одноразово після фактичного понесення суму 6 925,50 грн., що пов`язані з його лікуванням за період з травня 2014 року по лютий 2019 року.

Також, зважаючи на те, що дитина має хронічні хвороби, витрати на його лікування є постійними, позивач просить стягувати щомісячно з відповідача усталену суму на лікування до досягнення дитиною повноліття, а саме: кожного місяця 500 (п`ятсот) гривень (з урахуванням індексації), пов`язаних з курсами відновлювального лікування та реабілітації призначеного лікарями виготовленням лінз до досягнення дитиною повноліття (а.с. 1-7).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 13 червня 2019 року заявлені позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 6 572 гривні 22 копійки, що пов`язані з його лікуванням. В іншій частині позовних вимог відмовлено /а.с. 104-106/.

ОСОБА_1 з рішенням суду не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким відмовити у задоволені заявлених позовних вимог, в іншій частині рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції не в повному обсязі з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим винесено необґрунтоване рішення /а.с. 110-115/.

ОСОБА_2 скористалась своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України та подала відзив на апеляційну скаргу.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 13 червня 2019 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині стягнення додаткових витрат в сумі 6 572,22 грн., в інішій частині рішення суду колегією суддів не перевіряється.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2010 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% податкового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Згідно довідок та направлень лікарів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має такі діагнози: сколіоз шийно-грудного відділу хребта, кривошия плосковальгусною стопи, еквінусна установка гомілок, рефракційна амбліопія, гіперметропічний астигматизм обох очей, рефракційна амбліопія.

Відповідно до рахунків до сплати Центру реабілітації «Здоров`я нації» Дитячого центру розвитку та здоров`я «Мати та дитина» позивачем сплачено грошові кошти в сумі 7 820 гривень за консультації лікаря та три курси лікування і фізичної реабілітації.

В матеріалах справи також наявні чеки, що підтверджують придбання ліків згідно рекомендацій лікарів та отримання консультацій лікарів на загальну суму 3 374,43 гривень.

Відповідно до результатів дослідження стану здоров`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . ТОВ «Сінево Україна» від 03.02.2018 р. (належним чином засвідчена копія додається) проведеного лікарем ОСОБА_4 позичачем було витрачено 1950 грн. на лабораторні дослідження, що підтверджується замовленням № та фіскальним чеком № 8126.

Тобто, загальний розмір фактично понесених додаткових витрат становить 13 144, 43 гривні.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що з відповідача, з урахуванням принципу рівності обов`язку батьків в участі в додаткових витратах на дитину, на користь позивача підлягають стягненню додаткові витрати у розмірі половини нею понесених в розмірі 6572,22 грн. В іншій частині позовні вимоги в частині стягнення фактично понесених витрат належними та допустимими доказами суду не підтвердженні, оскільки надані чеки на проведення медичних процедур, на які відсутні призначення лікарів. Крім того, сплата позивачем благодійного внеску не може вважатись додатковими витратами на дитину.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями статей 180,183,185,193,198,199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180,183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Доводи скарги позивача фактично зводяться до незгоди заявника із мотивами судового рішення, які наведені в його обґрунтування а також переоцінки доказів, проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.

Доводи заявника стосовно того, що погашення ним заборгованості по сплаті аліментів свідчить покращення матеріального стану позивача, є безпідставними, оскільки це не є предметом розгляду у даній справі. Крім того, сплата аліментів є його батьківським обов`язком, який він тривалий час не виконував, що і призвело до наявності заборгованості.

Доводи заявника стосовно того, що він витрачає на дитину більше ніж позивач, колегією суддів не береться до уваги, оскільки ним не надано доказів на підтвердження цього.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 13 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров