Постанова

Іменем України

05 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 316/1528/16-ц

провадження № 61-12077св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Запорізької області у складі колегії суддів: Крилової О. В., Кухаря С. В., Трофимової Д. А., від 12 грудня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні.

Позовна заява мотивована тим, що з 26 вересня 1998 року до 16 вересня 2014 року вона та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого за спільні кошти придбали автомобіль марки HYUNDAI Accent, 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який у липні 2014 року ОСОБА_2 відчужив ОСОБА_3 .

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 11 червня 2015 року, яке набрало законної сили, частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя, припинення права спільної сумісної власності, визнання права спільної часткової власності та стягнення грошових коштів, що дорівнюють 1/2 вартості автомобіля, який є сумісно нажитим майном подружжя. Визнано автомобіль марки HYUNDAI Acсent, 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , спільною сумісною власністю подружжя.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд стягнути з ОСОБА_2 грошову компенсацію за належну частку у спільному майні колишнього подружжя у сумі 54 376 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області у складі судді Капустинського М. В. від 23 травня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване наявністю правових підстав для відмови у задоволенні позову, оскільки рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 11 червня 2015 року, яке набрало законної сили, ухвалено з приводу спору про той самий предмет і з тих самих підстав.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 12 грудня 2017 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , скасовано рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 23 травня 2017 року та ухвалено нове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості належної їй частку у спільному майні - автомашині HYUNDAI Accent, 2009 року випуску, у розмірі 54 376 грн.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд у вказаному рішенні від 11 червня 2015 року, яке набуло законної сили, визнав право позивача на отримання грошової компенсації за проданий відповідачем автомобіль, який був спільною власністю подружжя, разом з тим відмовив у задоволенні її позову про стягнення цієї компенсації у зв`язку з недоведеністю її розміру. За відсутності можливості у позивача визначити вартість спірного автомобіля у зв`язку із його відчуженням відповідачем, з останнього підлягає стягненню половина вартості цього автомобіля, визначена при його відчуженні у довідці-рахунку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду на направити справу на новий розгляд до цього ж суду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 11 червня 2015 року, яке набрало законної сили, ухвалено з приводу спору про той самий предмет і з тих самих підстав, а тому апеляційний суд безпідставно розглянув тотожні позовні вимоги. Оскільки позивач попередньо не внесла на депозитний рахунок суду грошову суму, передбачену статтею 365 ЦК України, та враховуючи неможливість реального поділу автомобіля як неподільної речі між подружжям, суд мав визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні та залишити його у їх спільній частковій власності.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 02 березня 2018 року справу призначено судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду від 21 березня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

З 26 вересня 1998 року до 16 вересня 2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого за спільні кошти придбали автомобіль марки HYUNDAI Accent, 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до довідки-рахунку від 16 липня 2014 року № 624152 ОСОБА_2 відчужив ОСОБА_3 за 108 752 грн.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 11 червня 2015 року у справі № 316/2120/14-ц, яке набрало законної сили, частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя, припинення права спільної сумісної власності, визнання права спільної часткової власності та стягнення грошових коштів, що дорівнюють 1/2 вартості автомобіля, який є сумісно нажитим майном подружжя.

Визнано автомобіль марки HYUNDAI Acсent, 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , спільною сумісною власністю подружжя. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільно нажитого майна подружжя відмовлено за недоведеністю вартості спірного автомобіля.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам судові рішення першої та апеляційної інстанцій не відповідають з таких підстав.

Вирішуючи спір, апеляційний суд виходив з того, що за відсутності можливості у позивача визначити вартість спірного автомобіля у зв`язку із його відчуженням відповідачем, з останнього підлягає стягненню половина вартості цього автомобіля, визначена при його відчуженні у довідці-рахунку.

При цьому, суд виходив з відсутності правових підстав для закриття провадження у справі у зв`язку з тотожністю пред`явленого позову та позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя, припинення права спільної сумісної власності, визнання права спільної часткової власності та стягнення грошових коштів, що дорівнюють 1/2 вартості автомобіля, який є сумісно нажитим майном подружжя, за наслідком вирішення якого ухвалено рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 11 червня 2015 року (справа № 316/2120/14-ц).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

При визначенні підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Згідно із Рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно до рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом до ОСОБА_2 з тим самим предметом та з тих самих підстав, відносно яких Енергодарським міським судом Запорізької області вже вирішено спір та 11 червня 2015 року ухвалено судове рішення, що набрало законної сили.

Так, у справі № 316/2120/14-ц та у справі, яка переглядається, ОСОБА_1 , посилаючись на положення статті 70 СК України, в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя просила стягнути зі свого колишнього чоловіка ОСОБА_2 компенсацію вартості автомобіля марки HYUNDAI Acсent, 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Тобто у вказаній справі та у справі, що переглядається, сторони, предмет та підстави позовів є тотожними.

Безпідставним є посилання апеляційного суду про те, що рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 11 червня 2015 року не вирішувався спір щодо компенсації ОСОБА_1 за проданий ОСОБА_2 спірний автомобіль, оскільки зі змісту цього рішення вбачається, що вказана позовна вимога була розглянута судом та у її задоволенні було відмовлено за недоведеністю.

При цьому колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не була позбавлена права доводити обставини щодо вартості спірного автомобіля у справі № 316/2120/14-ц, оскаржуючи рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 11 червня 2015 року, яким у задоволенні її позову в частині стягнення компенсації за вказаний автомобіль відмовлено за недоведеністю вартості цього автомобіля.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції, встановивши наявність рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 11 червня 2015 року, яке набрало законної сили, ухваленого з приводу спору про той самий предмет і з тих самих підстав, з порушенням норм процесуального права ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 з цих підстав.

Згідно із положеннями статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити заяву без розгляду у відповідній частині.

Відповідно до змісту частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

За таких обставин судові рішення першої та апеляційної інстанції підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 414 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 23 травня 2017 року та рішення Апеляційного суду Запорізької області від 12 грудня 2017 року скасувати.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович