Справа № 133/2407/19
Провадження № 22-ц/801/168/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сєчко В. Л.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 рокуСправа № 133/2407/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого : Копаничук С.Г.

суддів: Медвецького С.К. ,Онищука В.В.

при секретарі : Богацькій А.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Акціонерне товариство «Українська залізниця»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Козятинського міськрайонного суду від 12.11.2019 року, ухвалене під головуванням Сєчка В.Л. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення додаткової матеріальної допомоги при виході на пенсію за стаж роботи на залізничному транспорті ,-

В с т а н о в и в :

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним

позовом, в якому вказувала, що з 09.07.2002 року по 08.08.2019 року працювала у відповідача провідником пасажирських вагонів виробничого підрозділу Вагонна дільниця ст. «Київ-Пасажирський» ,звідки була звільнена за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію. При звільненні в зв`язку з виходом вперше на пенсію відповідач не зарахував їй у стаж роботи на залізничному транспорті ,що дає право на виплату передбаченої п.7.8 Колективного договору додаткової матеріальної допомоги в розмірі 5 середньомісячних окладів, стаж її роботи у відомчому медичному закладі відділковій лікарні станції Козятин Південно - Західної залізниці в періоди з 15.07.1977 року по 28.09.1979 року та з 15.10.1980 року по 25.06.2002року. Відмовляючи у зарахуванні стажу відповідач послався на те, що випуск 66 «Залізничний транспорт і метрополітен» Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників (ДКХП) є нормативним документом, затвердженого наказом Міністерством інфраструктури України від 20.05.2016 року посади медичних працівників не передбачені. Разом із тим, період роботи її яслах - садочку №18 Козятинського відділку Південно - Західної залізниці у цей стаж був зарахований Посилаючись на те, що за час її роботи в лікарні вона, як і інші працівники відомчої лікарні користувалась гарантованими залізничникам виплатами премій, винагород за рік , безкоштовними квитками раз у рік та на ст.15 ЗУ «Про оплату праці» , п.1 Положення про оплату праці працівників ПАТ «Укрзалізниця» від 27.04.2018 року №285, Постанову КМУ від 30.08.2002 року№1298 «Про оплату праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» та наказ Міністерства праці і соціальної політики України, МОЗ України від 05.10.2005 року №308/519 «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення» ,зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 1209/11489 , просила позов задовольнити і стягнути з відповідача недоплачену суму додаткової матеріальної допомоги у розмірі 4 середньомісячних заробітків.

Рішенням Козятинського міськрайсуду від 12.11.2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначене рішення суду скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального права, а у справі ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначила, що суд неповно з`ясував обставини справи ,а саме те, що відповідач не зарахував до стажу роботи її на залізничному транспорті періоди її роботи на різних посадах у відомчому закладі охорони здоров`я протягом 1977-2002 років, в результаті чого виплатив її додаткову матеріальну допомогу лише у розмірі 1 середнього заробітку.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

І позивач ,і відповідач надали апеляційному суду заяви, у яких просили справу розглядати у їх відсутність.

Заслухавши доповідача ,перевіривши рішення суду, матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що до загального трудового стажу на залізничному транспорті позивачу не зараховується стаж роботи у відділковій лікарні станції Козятин Південно - Західної залізниці ,так як лікарня відноситься закладу охорони здоров`я, що фінансується із державного бюджету,що підтверджує постанова Кабінету Міністрів України від 11.07.2001 року №789 ; період роботи позивачки у відділковій лікарні ст. Козятин ПЗЗ відноситься до стажу роботи в галузі охорони здоров`я ,що дає право на встановлення надбавки за вислугу років як медичному працівнику, а не як працівнику залізниці ; посада медичної сестри не відноситься до посад на залізничному транспорті, оскільки у Довіднику кваліфікаційних характеристик професій працівників Випуск 66 «Залізничний транспорт і метрополітен», затвердженому наказом Міністерства інфраструктури України від 20.05.2016 року , посади медичних працівників не передбачено.

Суд вірно встановив обставини справи ,правильно оцінив надані докази і застосував положення законів та підзаконних актів ,а тому ,в цілому з висновком суду можна погодитись, оскільки редакція нормативних актів які застосовував суд при вирішенні справи містять аналогічні норми ,які правильним висновкам суду не суперечать.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд невірно встановив обставини справи щодо тривалості її стажу на залізничному транспорті не заслуговують на увагу, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.ст.12,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом . Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.ч.1,2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається із матеріалів справи ,трудової книжки позивачки, остання працювала з 15.07.1977 року по 28.09.1979 року та з 15.10.1980 року по 21.01.1983 року і з 05.09 1984 року по 25.06.2002 року на різних посадах у державному закладі «Відділкова лікарня станції Козятин Південно-Західної залізниці»,що зареєстрована як юридична особа 29.09.1997 року, засновником якої виступала Державна адміністрація залізничного транспорту України,про що внесено відомості до Єдиного реєстру підприємств,установ,організацій ,що припинила діяльність 14.11.2017 року.

З 09.07.2002 року по 08.08.2019 року ОСОБА_1 працювала у відповідача провідником пасажирських вагонів виробничого підрозділу Вагонна дільниця ст. «Київ-Пасажирський» філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця»

01.12.2015 року Державно територіально-галузеве об`єднання «Південно-Західна залізниця» реорганізовано шляхом злиття у Публічне АТ «Українська залізниця» та утворено регіональну філію «Південно-Західна залізниця»

На підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 10.2018 року №938, рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 04.12.2018 року та наказу АТ «Укразалізниця» від 27.12.2018 року №792 відповідача було перейменовано у виробничий підрозділ Вагонна дільниця станції ст. «Київ-Пасажирський» філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця».

Наказом виробничого підрозділу Вагонна дільниця ст. «Київ-Пасажирський» № 1401/ос від 07.08.2019 року ОСОБА_1 була звільнена вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію за віком за ст.38 КзПП України .

При звільненні з роботи в зв`язку з виходом на пенсію з ОСОБА_1 був проведений розрахунок і, відповідно до п.7.8 колективного договору , була нарахована і виплачена одноразова матеріальна допомога в розмірі 5 середньомісячних заробітків за стаж роботи на залізничному транспорті більше 15 років та додаткова матеріальна допомога у розмірі 1 середньомісячного заробітку за стаж роботи понад 17 років. При цьому відповідач визначив стаж її роботи на залізниці 18 років 8 місяців,зарахувавши до стажу роботи на залізничному транспорті - 18 років 8 місяців, а саме: період роботи в яслах садочку №18 ст.Козятин Козятинського відділку Південно-Західної залізниці з 25.01.1983 року по 05.09.1984 року (підстава- прийняття та звільнення з посади наказами начальника Козятинського відділку Південно-Західної залізниці) та період роботи на посаді провідника пасажирських вагонів у виробничому підрозділі Вагонна дільниця станції Київ Пасажирський філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» з 09 липня 2002 року по 08 серпня 2019 року, ( враховуючи всі зміни організаційно-правової форми, які відбулися протягом 2002-2019 рр.).

Відповідно до пункту 7.8 Колективного договору, укладеного між адміністрацією і трудовим колективом вагонної дільниці станції Київ Пасажирський на 2012-2015 роки і пролонгованого, при звільненні працівників за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію (за віком ,за віком на пільгових умовах, за вислугу років )протягом 2 місяців після настання цього права , передбачена виплата їм додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті в розмірах, зокрема, для жінок понад 30 років - 5 середньомісячних заробітних плат.

Вказані обставини сторонами не оспорюються ,а апелянтом оспорюється лише безпідставне не зарахування відповідачем до стажу роботи на залізничному транспорті, що дає право на отримання додаткової матеріальної допомоги , періодів роботи її у відділковій лікарні ст. Козятин та навчання її з 01.09.2001 року по 27.06.2002 року без відриву від виробництва в Козятинському ПТУ-17 ,що готує спеціалістів для підприємств залізничного транспорту.

Згідно з ч. 7 ст. 43 Конституції право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом, а відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору.

Згідно ст.36 Конституції громадяни мають право на участь у професійних спілках з метою захисту своїх трудових і соціально-економічних прав та інтересів. Професійні спілки є громадськими організаціями, що об`єднують громадян, пов`язаних спільними інтересами за родом їх професійної діяльності.

Відповідно до змісту ст.ст.10,11,13 КЗПП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів; укладається на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності і господарювання, які використовують найману працю і мають права юридичної особи ; колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги.

За статтею 15 Закону України «Про оплату праці» форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород й інших заохочувальних та компенсаційних і гарантійних виплат установлюються підприємствами в колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) й територіальними угодами.

Згідно ст. 9-1 КзПП України підприємства, установи, організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові порівняно з законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників. Підприємство може матеріально заохочувати працівників медичних, дитячих, культурно-освітніх, учбових і спортивних закладів, організацій громадського харчування і організацій, що обслуговують трудовий колектив і не входять до його складу.

Посилання позивача у позові на те, що державний заклад « Відділкова лікарня ст. Козятин Південно-Західної залізниці» відповідно до Статуту установи ,затвердженого наказами ПАТ «Укрзалізниці» та погодженого керівними особами , відноситься до сфери управління Міністерства інфраструктури України і підпорядкована Державній адміністрації залізничного транспорту ,а також те, що з 1077 року по 2002 рік залізниці України відповідно до Галузевої угоди та колективного договору надавали відомчим мед- закладам фінансову допомогу та виплачували заробітну плату не підтверджено належними і допустимими доказами .

Так ,надана позивачем в якості доказу ксерокопія Статуту (а.с.11-20) не може визнаватись допустимим доказом вказаних обставин, так як є копією вірність якої належним чином не посвідчена з оригіналом, не містить відомостей про дату і затвердження Статуту. Не відповідає критеріям належності і допустимості доказу з цих підстав й світлокопія Положення про державний заклад « Відділкова лікарня ст. Козятин Південно-Західної залізниці»(а.с.31-37).

Разом із тим, згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ,що є у відкритому доступі в мережі Інтернет, відділкова лікарня станції Козятин Південно-Західної залізниці до припинення діяльності 14.11.2017 року являлась державним закладом, засновником якого зареєтрована Вінницька обласна рада.

Посилання у позові та апеляційній скарзі ОСОБА_1 в підтвердження її стажу на залізничному транспорті ,на те ,що пунктами 1,1.3,3 Положення про порядок виплати надбавки за вислугу років ,затвердженого наказом Укрзалізниці №743-11 від 28.12.2001 року, визначено, який саме час ураховується до стажу роботи ,що дає право на надбавку за вислугу років ,а саме, зокрема, працівникам лікувально оздоровчих, оздоровчих закладів,які утримуються за рахунок основної діяльності залізниць і оплата їх праці провадиться згідно з наказом Укразалізниці ,також не заслуговують на увагу.

На час звільнення позивача із відділкової лікарні виплата такої надбавки дійсно передбачалась Положенням про порядок виплати надбавки за вислугу років працівникам підприємств залізничного транспорту, затверджене наказом Укрзалізниці № №743-Ц від 28 грудня 2001 року, яке є невід`ємною частиною Галузевої угоди та Колективного договору.

Вказаним Положенням передбачалась виплата надбавки за вислугу років працівникам підприємств і організацій залізничного транспорту, що встановлювалась в залежності від безперервного стажу роботи в підприємствах, організаціях та структурних підрозділах залізничного транспорту і провадилась після одного року роботи на підприємствах, організацій і структурних підрозділах залізничного транспорту,зокрема,працівникам лікувально-оздоровчих, оздоровчих закладів, закладів фізичної культури і спорту, культурно-просвітних закладів, які утримуються за рахунок основної діяльності залізниць і оплата їх праці провадиться згідно з наказом Укрзалізниці .

До стажу роботи ,що дає право на таку надбавку ураховується час навчання в технічних та професійно-технічних навчальних закладах , що здійснюють підготовку кваліфікованих працівників за професіями з виконання робіт, які дають право на отримання надбавки за вислугу років, якщо працівник безпосередньо після закінчення училища був зайнятий на вказаних роботах.(п.3.3 Положення)

Однак,позивач по перше, не надала доказів того,що заклад у якому вона працювала являвся лікувально- оздоровчим ,оздоровчим закладом, що утримувався за рахунок основної діяльності залізниці і оплата її праці провадилась згідно з наказом Укрзалізниці ;

По-друге, пункт 1.3 Положення про порядок виплати надбавки за вислугу років працівникам підприємств залізничного транспорту,передбачає ,що надбавка за вислугу років не виплачується працівникам підприємств торгівлі і громадського харчування, закладів освіти, охорони здоров`я, та працівникам інших підрозділів, які не входять до основної діяльності залізниць або оплата їх праці провадиться не за наказами Укрзалізниці. При цьому п. 18 цього Положення визначено, що безперервний стаж роботи для виплати надбавки за вислугу років визначається комісією з установлення трудового стажу,так як загального визначення безперервного стажу роботи законодавством не передбачено.

Згідно ст.17 ЗУ «Про оплату праці» для працівників підприємств, виробництв, цехів, дільниць та інших підрозділів, які виконують роботи (надають послуги), не властиві основній діяльності галузі (підгалузі), умови оплати праці встановлюються в колективному договорі з дотриманням гарантій, визначених угодами тих галузей (підгалузей), до яких ці підрозділи належать за характером виробництва, та в актах чинного законодавства.

Як вбачається із Переліку закладів охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України №114 від 22.06.1995 року( чинного на час роботи позивача) лікарня на залізничному транспорті (центральна, дорожня, відділкова, вузлова, лінійна, дитяча) відноситься до лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я, а з даних ЄДРЮО вбачається ,що засновником її являється Вінницька обласна рада.

Відтак ,для працівників підрозділів ,які виконують роботи (надають медичні послуги) не властиві основній діяльності залізничної галузі, умови оплати праці встановлюються в колективному договорі з дотриманням гарантій, визначених угодами тих галузей (охорона здоров`я), до яких ці підрозділи (відділкова лікарня ,як лікувально профілактичний заклад) належать за характером виробництва та в актах чинного законодавства.

На час роботи позивача у відділковій лікарні ст.Козятин Умови оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення , затверджені спільним наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерством охорони здоров`я № N 161/137 від 06.04.2001 року передбачали умови оплати праці таких працівників,а стаж роботи у закладі охорони здоров`я на посадах у будь-яких державних та комунальних установах, закладах, організаціях незалежно від підпорядкування враховується для виплати надбавки за вислугу років медичним та фармацевтичним працівникам державних та комунальних закладів охорони здоров`я відповідно до Порядку виплати надбавки за вислугу років медичним та фармацевтичним працівникам державних та комунальних закладів охорони здоров`я,затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1418 від 29 грудня 2009 р.

По - третє, вимоги ОСОБА_1 не стосуються обрахування стажу безперервної роботи на залізничному транспорті для отримання надбавки за вислугу років,а стосуються зарахування часу роботи на залізничному транспорті (стажу в галузі) для виплати додаткової матеріальної допомоги при виході на пенсію ,що не є одним і тим же.

Згідно Колективного договору, укладеного 20.02.2001 року адміністрацією і Дорожнім комітетом профспілки Державного територіально - галузевого об`єднання "Південно - Західна залізниця" на 2001 - 2005 роки та пролонгованого на 2006 2020 роки , текст якої є у вільному доступі в мережі Інтернет, надбавка за вислугу років передбачена Розділом ІІІ Колективного договору «Оплата праці» ,тобто ,входить до системи оплати праці. Виплата її проводиться щомісячно у відсотках до тарифної ставки ( посадового окладу ) і залежить від стажу безперервної роботи в галузі.

Виплата ж додаткової матеріальної допомоги у разі звільнення за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (за віком, за віком на пільгових умовах, за вислугу років), передбачена п.8.23 Колективного договору ,що міститься в розділі УІІІ «Соціальні гарантії ,пільги та компенсації» і пов`язується із сумлінною працею на залізничному транспорті ( стажем роботи в галузі).

Пунктом 8.23 даного договору передбачено у разі звільнення працівників за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (за віком, за віком на пільгових умовах, за вислугу років) протягом двох місяців після настання цього права, виплачувати їм додаткову матеріальну допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті в таких розмірах при стажі роботи в галузі: для жінок понад 35 років - 5 середньомісячних заробітних плат.

Відповідно до пункту 7.8 Колективного договору, укладеного між адміністрацією і трудовим колективом вагонної дільниці станції Київ Пасажирський на 2012-2015 роки і пролонгованого, при звільненні працівників за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію (за віком ,за віком на пільгових умовах, за вислугу років )протягом 2 місяців після настання цього права , їм виплачується додаткова матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті в розмірах, зокрема, для жінок понад 30 років - 5 середньомісячних заробітних плат.

Отже, вказана додаткова матеріальна допомога не відноситься до системи оплати праці , є одноразовою виплатою ,що відноситься до соціальних гарантій і пов`язується з «працею на залізничному транспорті», та « стажем роботи в галузі» ,а тому пункти 1,1.3,3.3 Положення про порядок виплати надбавки за вислугу років працівникам підприємств залізничного транспорту ,на які посилається позивачка, щодо порядку обчислення стажу необхідного для виплати надбавки за вислугу років на залізниці, застосуванню не підлягають.

Оскільки виплата додаткової матеріальної допомоги передбачена положеннями колективного договору , позивач повинна була належними, допустимими доказами довести ,що фінансування та оплата праці у державній установі « Відділкова лікарня ст. Козятин ПЗЗ» на час роботи у ній позивача ОСОБА_1 здійснювалась Південно-Західної залізницею , що остання виступала в якості роботодавця та те, що працівники лікарні являлась членом галузевої профспілки працівників залізничного транспорту ,а не охорони здоров`я. ОСОБА_1 доказів зазначених обставин суду не надала.

Випуском 66 «Залізничний транспорт і метрополітен» Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників (ДКХП) є нормативним документом, яким посади медичних працівників в галузі залізничного транспорту не передбачені ,а посади медичних працівників передбачені Випуском 78 "Охорона здоров`я" Довідника кваліфікаційних характеристик професій (ДКХП) працівників розроблено з урахуванням змін державних стандартів щодо класифікації професій та чинної номенклатури посад медичних працівників системи Міністерства охорони здоров`я України.

Пунктом п.2 Положення про дисципліну працівників залізничного транспорту, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №55 від 26.01.1993 року, визначено ,що вказане Положення поширюється на всіх працівників підприємств,

об`єднань, установ та організацій залізничного транспорту, що належать до державної власності, за винятком працівників житлово-комунального господарства та побутового обслуговування, будівельних організацій, служб постачання, дорожніх ресторанів, навчальних закладів, науково-дослідних і проектно-конструкторських організацій, бібліотек, методичних кабінетів, будинків культури, клубів, спортивних, дитячих і медичних закладів, пансіонатів і будинків відпочинку галузі.

Таким чином на працівників державних відомчих медичних закладів не поширювалась трудова дисципліна в галузі залізниць

Враховуючи все викладене ,колегія суддів вважає ,що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не заслуговують на увагу ,а висновки суду є обгрунтованими.

Посилання суду на нормативні документи і підзаконні акти у більш пізній редакції з врахуванням незмінності їх змісту та наведенням їх апеляційним судом не привели до неправильних висновків суду і не є підставою для скасування правильного і законного рішення суду, постановленого з додержанням норм права.

Відповідно до ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.374,375,382-384 ЦПК України,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Козятинського міськрайонного суду від 12.11.2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Головуючий : Копаничук С.Г.

Судді: Медвецький С.К.

Оніщук В.В.