Справа № 201/2658/20
Провадження № 4-с/201/24/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2020 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Демидової С.О.,

з секретарем судового засідання Мунтян А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні і м. Дніпрі скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Юрій Олександрович, ОСОБА_2 про визнання дій приватного виконавця незаконними, визнання неправомірними та скасування постанов приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження і стягнення з боржника основної винагороди, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська 18 березня 2020 року надійшла скарга ОСОБА_1 , де заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Юрій Олександрович, ОСОБА_2 про визнання дій приватного виконавця незаконними, визнання неправомірними та скасування постанов приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження і стягнення з боржника основної винагороди, яку згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями передано для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с. 13).

У поданій скарзі заявник просить визнати дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Юрія Олександровича незаконними; визнати неправомірними та скасувати постанови приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Юрія Олександровича у виконавчому провадженні № 61426359 про відкриття виконавчого провадження від 02 березня 2020 року та стягнення з боржника основної винагороди від 02 березня 2020 року.

В обґрунтування скарги зазначено, що 02 березня 2020 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенком Ю.О. було відкрито виконавче провадження № 6142359 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3% річних від простроченої суми в розмірі 6789,41 грн., інфляційних втрат в розмірі 30890,26 грн., а всього 38 056, 57 грн. Також приватним виконавцем було винесено постанову від 02 березня 2020 року про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 3805,66 грн. Указані постанови заявник вважає такими, що підлягають скасуванню, оскільки діями приватного виконавця порушено право боржника у виконавчому провадженні, що закріплено положенням ч. 2 ст. 24 Закону на місце виконання рішення суду у місті Апостолове, де скаржник має постійне місце проживання і де знаходиться його майно, а саме Апостолівський район Дніпропетровської області (а.с.1-4).

Від представника ОСОБА_2 адвоката Андрусенка В.В. до суду 27 квітня 2020 року надійшли заперечення на скаргу, у яких останній просить відмовити у задоволенні скарги, посилаючись на те, що скарга боржника є зловживанням боржником своїми правами, направленими на затягування процесу виконання судового рішення. У скарзі взагалі не наведені будь-які доводи та обґрунтування того, у чому полягає зазначене порушення, а приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи за місцем проживання боржника в межах області, у якій розташований його виконавчий округ. Також представник заінтересованої особи просить розглядати скаргу без його участі. (а.с.18).

28 квітня 2020 року від приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Ю.О. до суду надійшов відзив на скаргу, у якому останній просить відмовити у задоволенні скарги з огляду на таке. Так, приватний виконавець Лисенко Ю.О. посилається на те, що приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах АР Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ. Право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця належить стягувачу. Таким чином, заявник помилково тлумачить чинне законодавство (а.с.19-21).

Від приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Ю.О. 18 травня 2020 року до суду надійшло клопотання про розгляд скарги без його участі (а.с.36).

25 травня 2020 року від представника заявника ОСОБА_1 адвоката Самухи А.О. до суду надійшла заява про розгляд скарги без її участі (а.с.42).

Частиною 2 статті 450 ЦПК України визначено, що неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Частиною 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Ю.О. 02 березня 2020 року надійшла заява представника стягувача Адрусенка В.В. від 28 лютого 2020 року про відкриття виконавчого провадження разом з виконавчим листом № 171/110/19, виданого 12 лютого 2020 року Апостолівським районним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3% річних від простроченої суми в розмірі 6789,41 грн., інфляційних втрат в розмірі 30890,26 грн., судового збору в сумі 376,90 грн., всього в сумі 3,8056,57 грн. (а.с.23-26).

За результатами розгляду поданих документів, приватним виконавцем відкрито виконавче провадження № 61426359, про що винесена постанова від 02 березня 2020 року. Також 02 березня 2020 року приватним виконавцем була винесена постанова про стягнення з боржника основної винагороди (а.с.28).

Згідно із копією паспорта громадянина України місцем реєстрації ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 (а.с.5-6).

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судове рішення, що набрало законної сили, є підставою для його виконання. Виконання судового рішення сприяє втіленню законів у життя та зміцненню їх авторитету. Рішення суду охороняє права, свободи та законні інтереси громадян, а також є завершальною стадією судового провадження.

За статтею 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Право на справедливий суд, гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. Право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції («Іммобільяре Саффі» проти Італії», 28.07.1999, § 63; «Горнсбі проти Греції», 19.03.1997, § 40).

Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім встановлених у частині 2 цієї статті.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 13).

Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом. Право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

Частинами 1, 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Згідно із ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.

Статтями 1, 2, 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» встановлено, що примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Правовою основою діяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є Конституція України, цей Закон, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, інші закони, нормативно-правові акти, прийняті на їх виконання.

Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

За ст. 27 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України «Про виконавче провадження».

Рішення, дії чи бездіяльність приватного виконавця можуть бути оскаржені у порядку, встановленому законом (ст. 36 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (ч. 7 ст. 31 Закону).

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Як зазначалось вище, звертаючись до суду ОСОБА_1 свою скаргу обґрунтовував тим, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа відкрито приватним виконавцем з порушенням правил територіальної діяльності, без урахування того, що боржник проживає у м. Апостоле Дніпропетровської області, і такі дії приватного виконавця є незаконними, не відповідають нормам чинного законодавства та порушують права останнього як учасника виконавчого провадження.

Однак твердження заявника про те, що провадження не підвідомче приватному виконавцю виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенку Ю.О., та останнім під час прийняття виконавчого документу до виконання та відкриття виконавчого провадження порушено правила територіальної діяльності і такі дії приватного виконавця порушують права боржника, є безпідставними.

Постанова приватного виконавця про стягнення з боржника основної винагороди виноситься разом з постановою про відкриття виконавчого провадження та вимоги про її скасування є похідними від вимог про визнання незаконною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

Обґрунтованих доводів щодо незаконності постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 02 березня 2020 року, яку заявник просив скасувати, скарга не містить.

З урахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що права та інтереси боржника не були порушені при відкритті приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенком Ю.О. виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №171/110/19, виданого 12 лютого 2020 року Апостолівським районним судом Дніпропетровської області.

На підставі викладеного та керуючись ст. 450, 451 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Юрій Олександрович, ОСОБА_2 про визнання дій приватного виконавця незаконними, визнання неправомірними та скасування постанов приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження і стягнення з боржника основної винагороди відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.О. Демидова