Справа № 619/2642/18
Провадження № 2/638/148/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2020 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Семіряд І.В.,

за участю секретарів Тягунової Р.Ю., Тітової М.О.,

за участю

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя

ВСТАНОВИВ:

06.07.2018 позивач ОСОБА_3 звернулась до Дергачівського районного суду м. Харкова з зазначеним позовом. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 16.01.2019 справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна направлено до Дзержинського районного суду м. Харкова.

В обгрунтування позову ОСОБА_3 зазначено, що з відповідачем вона перебувала у шлюбі, від якого є дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області шлюб між ними розірвано. За час спільного життя у зареєстрованому шлюбі ними було набуто спільне майно: квартира за адресою АДРЕСА_1 , право власності зареєстровано за ОСОБА_4 . Автомобіль марки ВМW 5351, реєстраційний номер НОМЕР_1 , право власності зареєстровано за ОСОБА_4 . Автомобіль марки ВМW Х5, реєстраційний номер НОМЕР_2 , право власності зареєстровано за ОСОБА_4 . Автомобіль марки Audi А7, реєстраційний номер НОМЕР_1 , право власності зареєстровано за ОСОБА_4 . Крім того, в період шлюбу ОСОБА_4 придбані та відчужені наступні транспортні засоби автомобіль Lexus, реєстраційний номер НОМЕР_3 , право власності зареєстроване за ОСОБА_4 28.12.2010 транспортний засіб відчужено. Автомобіль марки Audi, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відчужено 02.03.2011. При цьому реалізація вказаних транспортних засобів була здійснена за відсутності згоди ОСОБА_3 . Позивач зазначає, що вказане майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, згоди про добровільний поділ майна між ними не досягнуто. Посилаючись на ст. 70 СК України, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просить відступити від принципу рівності часток подружжя і виділити їй більшу часту майна, а саме квартиру за адресою АДРЕСА_1 , стягнути з відповідача ОСОБА_4 компенсацію у розмірі 50% вартості шести автомобілів, що були спільною сумісною власністю подружжя (т. 1 а.с. 1,5, а.с. 221-224).

28.03.2019 представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_2 подав відзив, у якому зазначено, що твердження позивачки, що квартира за адресою АДРЕСА_1 є спільною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не відповідають дійсності, так як згідно документів, ОСОБА_4 придбав квартиру внаслідок погашення облігації G2, №7 ВАТ «Трест Житлобуд-1» про що свідчить акт приймання передачі квартири в рахунок погашення облігації від 26.02.2008. 07.10.2008 йому було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Облігацію він придбав за договором купівлі- продажу цінних паперів №Т-33/07 від 31.01.2007, укладеним між Азово- Чорноморською компанією у формі ТОВ, а повний розрахунок за придбання цього цінного паперу він здійснив у липні 2007, тобто за п`ять місяців до укладення шлюбу. Тобто формально право власності зареєстровано в шлюбі, однак фактично повний розрахунок за цю квартиру ОСОБА_4 здійснено за п`ять місяців до шлюбу і за рахунок коштів, належних ОСОБА_4 . Окрім того, 14.05.2010 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір про поділ майна, внаслідок зазначеного поділу ОСОБА_3 отримала 80 000 доларів США, квартира АДРЕСА_2 не фігурувала в цьому договорі. Автомобіль Лексус, реєстраційний номер НОМЕР_3 не може братися до уваги, так як зазначений автомобіль отримано відповідачем внаслідок укладення договору про поділ майна з позивачкою. Що стосується іншим автомобіль - позивачем не надано доказів того, хто є або був власником транспортних засобів. Також представником відповідача зазначено, що ОСОБА_4 утримує дитину, сплачує аліменти, про свідчать квитанції. У зв`язку з чим представник відповідача просив відмовити у задоволені позову (т. 1 а.с.153-156).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкові від 02.04.2019 витребувано докази з Регіонального сервісного центру МВС України у Харківській області щодо зареєстрованих за ОСОБА_4 транспортних засобів за період з 21.12.2007 по 21.10.2015. (т.1 а.с. 184-185).

Представником позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 подано відповідь на відзив, у якій зазначено, що спірна квартира була квартирою у новобудові, набута у власність під час шлюбу, організацією ремонту займалась позивач, що підтверджується договором, предметом якого було виготовлення, доставка та встановлення віком, дверей та інших конструкцій, замовлення на придбання паркету та інші. У зв`язку з чим позивач не визнає твердження відповідача, що квартира є особистою власністю відповідача. Автомобілі були відчужені відповідачем без згоди позивача. У зв`язку з чим позивач просить суд задовольнити позов (т. 1 а.с. 207-212).

02.12.2019 та 11.12.2019 представником позивача ОСОБА_1 подано уточнені позовні заяви. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.12.2019 уточнені позовні заяви від 02.12.2019 та 11.12.2019 залишено без розгляду, у зв`язку з закінченням строку для подання уточнених позовних заяв (т. 2 а.с. 17).

Представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив задовольнити, з урахуванням уточнених позовних вимог, з підстав викладених у позові, уточненому позові та відповіді на відзив.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 у судовому заперечував проти позову, з підстав викладених у відзиві, просив відмовити у його задоволені.

Суд, вислухав пояснення представника позивача, представника відповідача, приходить до наступного:

Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з 21.12.2007 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Дергачівського районного суду Харківської області 22.10.2015. Рішення набрало законної сили 02.11.2015 (т. 1 а.с.9).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається, що ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_2 . Право власності зареєстровано 29.10.2008 (т.1 а.с. 10-11).

Проте, в судовому засіданні також встановлено, що ОСОБА_6 придбав зазначену квартиру внаслідок погашення облігації G2, №7 ВАТ «Трест Житлобуд-1».

З акту пред`явлення облігації для погашення вбачається, що ВАТ «Трест Житлобуд-1» та ОСОБА_4 , склали акт про наступне: власник облігації для погашення і анулювання Емітенту, а Емітент, у свою чергу, прийняв для погашення і анулювання сертифікат облігації серія G2, виданий 18.07.2007 на право власності (т.1 а.с. 165).

Як випливає з пояснень представника позивача, наданих у судовому засіданні, зазначену облігацію ОСОБА_4 придбав за договором купівлі- продажу цінних паперів №Т-33/07 від 31.01.2007, укладеним між Азово- Чорноморською компанією у формі ТОВ, а повний розрахунок за придбання цінного паперу ОСОБА_4 здійснив в липні 2007 року.

Зазначене підтверджується договором купівлі- продажу цінних паперів №Т-33/07, предметом якого є облігація іменна безпроцентна (цільова), серія G2. Товар, який ОСОБА_4 отримає при погашенні облігації є квартира АДРЕСА_3 за проектом АДРЕСА_4 будинку який будувався за адресою АДРЕСА_5 (т.1 а.с. 116-119).

Окрім того, листом Азово- чорноморської інвестиційної компанії повідомлено, що дійсно 31.01.2007 між Азово- Чорномосрької компанією та ОСОБА_4 укладено договір купівлі- продажу цінних паперів. Порядок здійснення розрахунків передбачений договором купівлі- продажу та на виконання умов договору ОСОБА_4 сплатив кошти, дата останнього платежу 16.07.2007, дата виконання ОСОБА_4 своїх зобов`язань є 06.09.2007, тобто день складання акта про виконання зобов`язань (т.1 а.с. 14-15).

Тобто, відповідач ОСОБА_4 придбав облігацію G2 та виконав свої зобов`язання щодо сплати облігації, ще до укладення шлюбу з ОСОБА_3 , хоча право власності і було зареєстровано на спірну квартиру вже під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до ст. 69 СК України поділу між дружиною та чоловіком підлягає лише майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Приписами ст. 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є , зокрема майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Отже, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що квартира АДРЕСА_2 є особистою приватною власністю відповідача ОСОБА_4 , так як кошти, які його особистою власністю, за зазначену квартиру були сплачені відповідачем ще у липні 2007 року, тобто ще до укладення шлюбу з позивачем.

Також в судовому засіданні встановлено, що в період шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_4 були зареєстровані такі транспорті засоби: 31.08.2010 AUDI Q7, 2010 року випуску, білого кольору, кузов НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_1 та оформлено свідоцтво про реєстрацію САА НОМЕР_5 . 06.08.2011 автомобіль ВМW 5351, 2011 року випуску, кузов НОМЕР_6 , реєстраційний номер НОМЕР_1 . 15.10.2011 автомобіль ВМW Х5, 2008 року випуску, кузов НОМЕР_7 ,чорного кольору, номерний знак НОМЕР_2 . 15.03.2013 автомобіль Porsche Cayenne, 2011 року випуску, кузов НОМЕР_8 , чорного кольору, номерний знак НОМЕР_1 . 14.08.2013 автомобіль SKODA Superb,2013 року випуску, кузов НОМЕР_9 , сірого кольору, номерний знак НОМЕР_10 . 01.04.2014 автомобіль AUDI А7 2.8, 2013 року випуску, кузов НОМЕР_11 , білого кольору, номерний знак НОМЕР_1 .

З довідки наданої Регіональним сервісним центром МВС України в Харківській області на виконання ухвали суду про витребування доказів, вбачається, що згідно баз даних НАІС ГСЦ МВС на ім`я ОСОБА_4 зареєстровані вищезазначені автомобілі. Окрім того з зазначеної довідки вбачається, що автомобіль AUDI Q7, 2010 року випуску, білого кольору, кузов НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_12 знято з обліку для реалізації. Автомобіль ВМW 5351, 2011 року випуску, кузов НОМЕР_6 , реєстраційний номер НОМЕР_13 знято з обліку для реалізації. 26.03.2013 зазначений автомобіль зареєстрований на ім`я громадянина ОСОБА_7 Автомобіль ВМW Х5, 2008 року випуску, кузов НОМЕР_7 ,чорного кольору, номерний знак НОМЕР_2 . 19.03.2013 знято з обліку для реалізації, на підставі заяви довіреності особи ОСОБА_8 21.03.2013 зазначений автомобіль зареєстровано на ім`я ОСОБА_9 . Автомобіль Porsche Cayenne, 2011 року випуску, кузов НОМЕР_8 , чорного кольору, номерний знак НОМЕР_14 знято з обліку для реалізації та 30.11.2013 зареєстровано на ім`я ОСОБА_10 Автомобіль SKODA Superb,2013 року випуску, кузов НОМЕР_9 , сірого кольору, номерний знак НОМЕР_10 . 01.04.2014 автомобіль AUDI А7 2.8, 2013 року випуску, кузов НОМЕР_11 , білого кольору, номерний знак НОМЕР_15 знято з обліку для реалізації та 15.04.2014 зареєстровано на ОСОБА_11 (т. 1 а.с. 192-194).

В судовому засіданні встановлено, що зазначені спірні автомобілі були придбані та відчужені в період зареєстрованого шлюбу ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, шляхом визнання права.

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України та СК України.

Надаючи правову оцінку правовідносинам сторін суд виходить із наступного.

Згідно із ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю.

У відповідності до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Аналогічні положення викладено в ст. 369 ЦК України та ст. 65 СК України.

Згідно ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна чоловіка та жінки є рівними, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи домовленістю між ними.

Відповідно до положень ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

В пункті 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12. 2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено про рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Як роз`яснив в абзаці 1 п. 24 постанови ПВС України від 21.12. 2007 № 11 до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до п. 22 постанови ПВС України від 21.11.2007 року № 11 вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Як встановлено в судовому засіданні спірні автомобілі відповідачем ОСОБА_4 були реалізовані під час шлюбу з ОСОБА_3

ОСОБА_3 не надано суду доказів того, що автомобілі були реалізовані без її згоди та кошти від продажу автомобілів були витрачені не на потреби сім`ї.

Окрім того, стороною позивача не надано доказів дійсної вартості спірних автомобілів, хоча судом неодноразово було роз`яснено право позивача заявити клопотання про проведення відповідної експертизи для визначення вартості автомобілів.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем ОСОБА_3 не доведено, що вона має має право на грошову компенсацію вартості спірних автомобілів, які реалізовані відповідачем ОСОБА_4 під час перебування у зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) наведено правовий висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03.10.2018 у справі № 127/7029/15-ц наведений правовий висновок, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Аналогічний висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.12.2018 у справі № 607/4701/13-ц.

Проте, позивачем ОСОБА_3 не надано належним, допустимих та достовірних доказів того, що відчуження майна, а саме автомобілів ОСОБА_4 було здійснено проти волі ОСОБА_3 та не в інтересах сім`ї.

На підставі викладеного, ст.ст. 3, 16, 325, 356, 358, 368, 383 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 69-71 СК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 141, 259, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя відмовити.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 17.02.2020.

Суддя І.В. Семіряд