ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/3618/19 Номер провадження 22-ц/814/515/20Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Бондаревської С.М., Пилипчук Л.І.,

За участю секретаря судового засідання: Зеленської О.І.

Позивача: ОСОБА_1 , представника позивача: адвоката Баликової Н.І.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про визнання незаконними дій банку

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 вересня 2019 року, ухвалене без участі сторін під головуванням судді Турченко Ж.О., -

В С Т А Н О В И В:

короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції:

26 червня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», у якому просив суд визнати незаконними дії банку, а саме: визнати неправомірними дії АТ КБ «ПриватБанк» щодо вимоги про погашення заборгованості по кредитному договору №77, укладеного з КБ «ПриватБанк» в особі директора філії КБ «ПриватБанк Полтавське регіональне відділення Удовиченко О.В. та списання коштів з картки № НОМЕР_1 на суму 600 гривень. Просив стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на його користь моральну шкоду в розмірі 5000 грн., стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на його користь суму сплаченого судового збору в розмірі 1 921 грн., стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на його користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

Підстави позову вмотивовував тим, що 11 серпня 2000 року він уклав кредитний договір № 77 з Комерційним банком «Приватбанк» в особі директора філії КБ «Приватбанк» Полтавське регіональне відділення Удовиченко О.В. (юридична адреса: АДРЕСА_1 . Полтава, вул. Шведська,2) на суму 90 000 грн. Вищевказаний договір був укладений під заставу адміністративного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . Станом на 13 серпня 2001 року заборгованість по кредитному договору №77 від 11 серпня 2000 року повністю погашена. В 2001 році приватним нотаріусом Медведєвою В.І. знято обтяження по договору застави нерухомого майна від 11 серпня 2000 року.

Вказує на те, що працівники КБ «Приватбанк» необґрунтовано та безпідставно, в телефонному режимі, вимагають погасити заборгованість по вищезазначеному кредитному договору. Крім цього, 07 вересня 2017 році з його картки № НОМЕР_1 , КБ «Приватбанк» було знято кошти в розмірі 600 грн. в рахунок погашення простроченої заборгованості. Дії банку щодо списання коштів з його рахунку № НОМЕР_1 є незаконними, так як згоди на їх списання він не надавав, а банк не має права розпоряджатися коштами, які знаходяться на рахунках клієнтів. Вважає, що неправомірними діями відповідача йому заподіяно моральної шкоди, яка полягає у порушенні його прав.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 12 вересня 2019 року позовні вимоги задоволено.

Визнано неправомірними дії Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» щодо вимоги про погашення заборгованості по кредитному договору №77 з Комерційним банком «ПриватБанк» в особі директора філії КБ «ПриватБанк» Полтавське регіональне відділення Удовиченко О.В. та списання коштів картки № НОМЕР_1 на суму 600 гривень.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмір 5000 гривень.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 1921 гривні.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 гривень.

короткий зміст вимог апеляційної скарги :

З даним рішенням не погодився відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а викладені в ньому висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи.

узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу :

Вказує на те, що суд при вирішенні спірних правовідносин не вірно встановив той факт, що кошти з картки, яка належить позивачу в сумі 600 гривень були зняті в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №77 від 11 серпня 2000 року, у той час як вказаний перерахунок був вчинений з призначенням платежу на погашення заборгованості за кредитним договором б/н від 01 грудня 2004 року, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 1071 ЦК України та Умовам і правилам надання банківських послуг.

Заперечує щодо доведеності витрат на правову допомогу, а також повноважень представника позивача як адвоката, їх невідповідність положенням Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Також вказує на недоведеність позивачем факту спричинення йому моральної шкоди, її розміру.

Звертає увагу на те, що справа була розглянута без належного повідомлення відповідача про її час та місце проведення судового засідання.

узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 надав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Зазначає про те, що суд декілька разів відкладав розгляд справи по причині неявки представника відповідача. Отримання судових повідомлень підтверджується матеріалами справи. Ще до звернення з позовом до суду він намагався вирішити спірне питання у позасудовому порядку і всі поштові відправлення переадресовувалися до м. Дніпро, у зв`язку з чим місцезнаходження юридичної особи є належною адресою для надіслання судом повісток.

Також вказує на те, що кредитні правовідносини з відповідачем він мав лише на підставі договору №77, укладеного між ним та Комерційним банком «ПриватБанк» в особі директора філії КБ «ПриватБанк» Полтавське регіональне відділення Удовиченко О.В. на суму 90 000 гривень. Ці відносини припинилися у зв`язку з належним виконанням позивачем своїх зобов`язань за договором. Про існування договору від 01 грудня 2004 року йому не відомо, жодних письмових вимог про погашення заборгованості за ним йому не надходило.

Наводить спростування доводів апелянта в тій частині, що представництво його інтересів в суді було здійснено адвокатом, у підтвердження чого вона надала ордер. Розмір гонорару був визначений за домовленістю з клієнтом, з урахуванням складності справи, кваліфікації і досвіду адвоката, та цілком відповідає вимогам Закону.

Факт спричинення моральної шкоди, яка проявилася у душевних стражданнях, яких він зазнав внаслідок протиправних дій банку, вважає цілком обґрунтованими та доведеними.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини:

Судом встановлено, що 11 серпня 2000 року між ОСОБА_1 та Комерційним банком «ПриватБанк» в особі директора філії КБ «ПриватБанк» Полтавське регіональне відділення Удовиченко О.В. укладений кредитний договір №77 про надання кредиту в сумі 90 000 гривень.

Вказаний договір був укладений під заставу адміністративного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Також встановлено, що станом на 13 серпня 2001 року заборгованість по кредитному договору №77 від 11 серпня 2000 року у повній мірі погашена, приватним нотаріусом Медведевою В.І. знято обтяження по договору застави нерухомого майна.

07 вересня 2017 року з картки № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_1 , КБ «ПриватБанк» були зняті кошти в розмірі 600 гривень в рахунок погашення простроченої заборгованості без згоди позивача.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив з того, що відповідач безпідставно та протиправно здійснив операцію зі зняття з рахунку позивача грошових коштів, внаслідок чого йому була спричинена моральна шкода, яка підлягає компенсації. Справедливим та обґрунтованими розміром такої шкоди суд вважав 5000 гривень.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції:

Апеляційний суд вважає висновки місцевого суду в частині визнання дій відповідача неправомірними щодо списання грошових коштів вірними, а в частині визнання дій щодо направлення вимоги про погашення заборгованості та стягнення матеріальної шкоди такими, що не відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Нормами ст. 1066 ЦК України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові, грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

За змістом статті 1068 ЦК України, банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу ОСОБА_1 належить картковий рахунок № НОМЕР_1 у АТ КБ «ПриватБанк».

7 вересня 2017 року з його карткового рахунку було здійснено автоматичне погашення простроченої заборгованості за рахунком 29**07 в сумі 600 гривень (а. с. 10).

Матеріали справи не містять жодних доказів того, що вказані суми Пат « Приватбанк» були списані з рахунку позивача у відповідності до умов укладеного договору.

Також АТ « КБ « Приватбанк» не надано жодного доказу щодо існування у позивача будь яких кредитних зобов`язань.

На неодноразові звернення позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Баликової Н.І. відповідач АТ КБ «ПриватБанк» не надав жодної інформації щодо підстав списання коштів (а. с. 12 -21).

Згідно з вимогами ст. 12, 49, 64, 81, 89 ЦПК України особа, яка бере участь в справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 ЦПК України. Суд оцінює належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Сторонам належним чином було роз`яснено їх процесуальні права, попереджено про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій та цими правами сторони розпорядилися диспозитивно.

При розгляді справи суд виступає незалежним та неупередженим і не віддає перевагу жодній із сторін процесу (вимоги ст. 6 Європейської конвенції, в тому числі і щодо роз`яснення сторонам процесуальних наслідків вчинення чи не вчинення певних процесуальних дій).

З урахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується неправомірність дій Банку відносно позивача, які виявилися у незаконному та необґрунтованому списанні з його рахунку коштів в сумі 600 гривень.

В зазначеній частині доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Поряд з цим, в матеріалах справи відсутні докази у підтвердження того факту, що відповідачем були пред`явлені вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором № 77 від 11 серпня 2000 року.

Відповідно до вимог ч.1, 5, 6 ст. ст. 81 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ході апеляційного розгляду справи позивач та його представник зазначили, що доказів на підтвердження факту вимог ПАТ « Приватбанку» щодо погашення заборгованості вони до суду не подавали, а лише зазначили про наявність телефонних повідомлень.

В цій частині позовні вимоги апеляційний суд вважає недоведеними та такими, що не підлягають до задоволення.

Також позивачем заявлено вимоги про відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 гривень, які суд першої інстанції задовольнив у повному обсязі.

Судом встановлено, що спірні правовідносини сторін склалися на підставі договору про надання послуг з обслуговування карткового рахунку.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом.

Тобто законодавець вказує на випадки компенсації моральної шкоди: визначені умовами договору або випливають із положень законодавства.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявності домовленості сторін про відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок порушень договірних правовідносин.

В зазначеній частині доводи апеляційної скарги є обґрунтованими.

Заперечення апелянта в тій частині, що судом допущені порушення норм процесуального права при надісланні судових повісток, є безпідставними.

Судові повідомлення надсилалися за адресою вказаною АТ КБ «ПриватБанк» для листування, вказаною, у тому числі і у апеляційній скарзі самим апелянтом м. Дніпро вул. Набережної Перемоги 50. Судові відправлення отримані АТ КБ «ПриватБанк», про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень ( а. с. 52,67 .)

Таким чином право відповідача на участь в судовому процесі забезпечено у відповідності до вимог процесуального закону. Доводи щодо необхідності направлення судової повістки за адресою м. Київ вул. Грушевського 1 д є безпідставними.

Вирішуючи питання обґрунтованості доводів апелянта в частині відсутності підстав для стягнення витрат на надання правової допомоги, апеляційний суд виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що правова допомога позивачу ОСОБА_1 надана адвокатом Баликовою Н.І. (а.с. 22-25).

Частиною 4 статті 137 ЦПК України визначено що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт(наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт(надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.5 ст. 137 ЦПК України суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу за клопотанням іншої сторони.

Відповідач посилається на неспівмірність витрат на правову допомогу.

Суд, при визначенні суми відшкодування має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», заява №19336/04).У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Взявши до уваги складність судового провадження, категорію справи та її обставини, апеляційний суд приходить до висновку, що витрати на надання правової допомоги в розмірі 3000 грн. є розумними та обґрунтованими, підтверджується належними доказами, угодою про надання правових послуг та розрахунком витрат.

чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду;

Внаслідок неправомірного списання коштів з рахунку позивача ОСОБА_1 , майнові права останнього були порушені.

висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Відповідно до п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку про скасування заочного рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 вересня 2019 року в частині задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та в частині визнання неправомірними дій банку щодо вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, з ухваленням нового, про відмову у їх задоволенні.

З цих підстав, враховуючи часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , рішення суду в частині розподілу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи також підлягає зміні.

Враховуючи . що позовні вимоги задоволені на 50 % компенсації понесені судові витрати також підлягають на 50 %, тобто судовий збір необхідно зменшити до 960 грн., а витрати на правову допомогу адвоката до 1500 грн.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 вересня 2019 року скасувати в частині задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та в частині визнання неправомірними дій банку щодо вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалити нове рішення в цій частині.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про відшкодування моральної шкоди та визнання неправомірними дій банку щодо вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Зменшити розмір стягуваних судових витрат з 1921 гривні до 960 гривень та витрат на правову допомогу з 3000 гривень до 1500 гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 19 лютого 2020 року.

Головуючий суддя : П.С. Абрамов

Судді: С.М. Бондаревська

Л.І. Пилипчук