Справа № 346/972/19
Провадження № 2/346/127/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі: головуючого судді Беркещук Б.Б.,

секретаря Матушевської Г.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за догором позики, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики посилаючись на те, що 10 вересня 2017 року він надав відповідачу в борг грошові суми розміром 560 євро та 3 625 доларів США; 13 вересня 2017 року позичив відповідачу ще дві суми 2 760 доларів США та 5 400 доларів США, що підтверджує доданими до позову чотирьма розписками, написаними власноручно відповідачем ОСОБА_3 .

В розписках стосовно суми 3 625 доларів США, 5 400 доларів США та 2 760 доларів відповідачем ОСОБА_2 зазначено, що він зобов`язується повернути дані позики до 1 січня 2018 року, а суму 560 євро відповідач зобов язувався повернути до 10 жовтня 2017 року, про що також зазначив у своїй розписці.

Однак, незважаючи на свої письмові зобов`язання, відповідач не виконав своїх зобов`язань за згаданими розписками, постійно обіцяючи найближчим часом повернути спірні кошти посилаючись на певні обставини особистого характеру, просив відстрочки тощо. Однак, ситуація із заборгованістю не змінювалася, і у зв`язку із систематичним невиконанням зобов`язань зі сторони відповідача ОСОБА_2 .

Вказує, що для нього позивача, згадані суми позичених грошей є дуже значними, і така легковажність відповідача сильно ускладнює його матеріальне становище.

Таким чином, у відповідача виникла заборгованість за вищезгаданими розписка в сумі 416 848,71 грн. , що підтверджується наданим розрахунком вказаної суми боргу.

Так, за розпискою від 10 вересня 2017 року, відповідно до якої відповідачу надано позику в сумі 560 євро, у відповідача виникла заборгованість з 11 жовтня 2017 року (перший день прострочення) по 5 лютого 2019 року, що становить 16 місяців (483 дні прострочення) в сумі 22 125,39 грн, з яких: заборгованість по основній сумі боргу 560 євро, що за курсом НБУ станом на день подання даного позову становить 17 572,80 грн.; сума заборгованості з розрахунком 3 % річних за прострочення виконання зобов`язання 697,58 грн.сума відсотків на рівні облікової ставки НБУ 3 855,01 грн. Таким чином, загальна сума становить 17 572,80 грн. + 697,58 грн. + 3 855,01 грн. = 22 125,39 грн.

За розпискою від 10 вересня 2017 року, відповідно до якої відповідачу надано позику в сумі 3 625 доларів США, у відповідача виникла заборгованість з 02 січня 2018 року (перший день прострочення) по сьогоднішній день 5 лютого 2019 року, що становить 13 місяців (400 днів прострочення) в сумі 121 414,62 грн. , з яких: заборгованість по основній сумі боргу 3 625 доларів США, що за курсом НБУ станом на день подання даного позову становить 99 397,50 грн.; сума заборгованості з розрахунком 3 % річних за прострочення виконання зобов`язання 3 267,85 грн.; сума відсотків на рівні облікової ставки НБУ 18 749,27 грн. Таким чином, відповідач ОСОБА_3 зобов`язаний сплатити йому заборговані кошти в сумі 121 414,62 грн, які були вирахувані наступним чином: 99 397,50 грн. + 3 267,85 грн. + 18 749,27 грн. = 121 414,62 грн.

За розпискою від 13 вересня 2017 року, відповідно до якої надано відповідачу позику в сумі 5 400 доларів США, у відповідача виникла заборгованість з 02 січня 2018 року (перший день прострочення) по 5 лютого 2019 року, що становить 13 місяців (400 днів прострочення) в сумі 180 866,08 грн, з яких:заборгованість по основній сумі боргу 5 400 доларів США, що за курсом НБУ станом на день подання даного позову становить 148 068,00 грн.; сума заборгованості з розрахунком 3 % річних за прострочення виконання зобов`язання 4 867,99 грн.; сума відсотків на рівні облікової ставки НБУ 27 930,09 грн.Таким чином, відповідач ОСОБА_3 зобов`язаний сплатити заборговані кошти в сумі 180 866,08 грн. (148 068,00 грн. + 4 867,99 грн. + 27 930,09 грн. = 180 866,08 грн.)

За розпискою від 13 вересня 2017 року, відповідно до якої відповідачу надано позику в сумі 2 760 доларів США, у відповідача виникла заборгованість з 02 січня 2018 року (перший день прострочення) по 5 лютого 2019 року, що становить 13 місяців (400 днів прострочення) в сумі 92 442,62 грн, з яких:заборгованість по основній сумі боргу 2 760 доларів США, що за курсом НБУ станом на день подання даного позову становить 75 679,20 грн.; сума заборгованості з розрахунком 3 % річних за прострочення виконання зобов`язання 2 488,08 грн;сума відсотків на рівні облікової ставки НБУ 14 275,34 грн. Таким чином, відповідач ОСОБА_2 зобов`язаний сплатити заборговані кошти в сумі 92 442,62 =679,20 грн. + 2 488,08 грн. + 14 275,34 грн.

Просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його, позивача ОСОБА_1 користь заборгованість за позикою в сумі 416 848,71 грн, з яких: 22 125,39 грн. (заборгованість за розпискою від 10 вересня 2017 року);121 414,62 грн. (заборгованість за розпискою від 10 вересня 2017 року);180 866,08 грн. (заборгованість за розпискою від 13 вересня 2017 року);92 442,62 грн. (заборгованість за розпискою від 13 вересня 2017 року) а також судові витрати.

Позивач у попередньому судовому засіданні підтримав вимоги позову.

У судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач у попередньому судовому засіданні частково визнав позовні вимоги, зазначивши, що не визнає борг в сумі 500 євро, оскільки він особисто приїжджав до позивача та віддав 500 євро, однак не пам`ятає, коли саме це було. Також за розписку на суму 3625 дол. США він продав позивачу земельну ділянку. 3000 дол. США він перезичив своєму родичу ОСОБА_4 та 2800 дол США перезичив дружині ОСОБА_5 . Кошти в сумі 2760 дол. США не отримував, однак написав розписку так як довіряв позивачу

Відповідач належним чином повідомлений про дату,час і місце судового засідання в судове засідання не з`явився без повідомлення поважності причин.

Враховуючи пояснення сторін, свідка, проаналізувавши письмові докази по справі, суд вважає що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

У відповідності до ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти) у такій же самій кількості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж установлено договором (ч. 1 ст. 1051 ЦК). При цьому, за змістом ч. 2 ст. 1051 ЦК, при укладенні договору позики в письмовій формі (крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини) безгрошовість такого договору не може ґрунтуватись на поясненнях свідків, а може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами .

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 530 ч. 1 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Встановлено, що 10 вересня 2017 року відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача позику в сумі 560 євро, яких зобов`язувався повернути до 10 жовтня 2017 року, що стверджується розпискою відповідача (а.с.9), оригінал якої оглянуто в судовому засіданні.

Також, 10 вересня 2017 року відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача позику в сумі 3625 доларів США, яких зобов`язувався повернути до 01 січня 2018року, що стверджується розпискою відповідача (а.с.12), оригінал якої оглянуто в судовому засіданні.

13 вересня 2017 року відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача позику в сумі 5 400 доларів США , яких зобов`язувався повернути до 01 січня 2018року, що стверджується розпискою відповідача (а.с.15), оригінал якої оглянуто в судовому засіданні.

Також, 13 вересня 2017 року відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача позику в сумі 2760 доларів США, яких зобов`язувався повернути до 01 січня 2018року, що стверджується розпискою відповідача (а.с.6), оригінал якої оглянуто в судовому засіданні.

Верховний Суд України у Постанові від 18 січня 2017 року по цивільній справі №6-2789цс16 та у Постанові від 18 вересня 2013 року по цивільній справі №6-63цс13 висловив правову позицію, у якій зазначив, що, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. В контексті даної правової норми обов`язковими реквізитами боргового документу є власноручний підпис позичальника, його уповноваженого представника, а факультативними - дата, місце видачі, вказівка про свідків тощо.

З цих підстав суд робить висновок про те, що представлена позивачем на підтвердження укладання договору позики між ним та відповідачем розписка позичальника, свідчить про виникнення між сторонами правовідносин, які регулюються положеннями цивільного законодавства щодо договорів позики. Таким чином між сторонами був укладений договір позики грошей на визначений термін. За умовами даного договору позивач передав відповідачу зазначену грошову суму у позику, а відповідач зобов`язався, відповідно, повернути отримані кошти готівкою.

Оскільки відповідач не повернув кошти у визначений у розписці термін, позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з боржника суму боргу 560 євро, що в гривневому еквіваленті станом на день подання позову згідно курсу валют НБУ становить 17 572,80 грн., 3625 дол. США, що в гривневому еквіваленті станом на день подання позову згідно курсу валют НБУ становить 99 397,50 грн., 5400 дол. США, що в гривневому еквіваленті станом на день подання позову згідно курсу валют НБУ становить 148 068, грн..,2760 дол. США, що в гривневому еквіваленті станом на день подання позову згідно курсу валют НБУ становить 75679,20, грн

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача проценти за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ та 3% річних відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України згідно наданих розрахунків, а всього разом: 416 848,71 грн.

За приписами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статею 1047 ЦК України визначено договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Такий же висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у встановлений договором строк.

Згідно із ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, згідно з полодженнями законодавства, у разі, якщо боржник не повернув позичені кошти у термін, встановлений в розписці, то позичальник має право вимагати у боржника повернення основної суми заборгованості, проценти на рівні облікової ставки Національного банку України (якщо про відсоткову ставку сторони не домовилися у розписці), а також 3% річних за прострочення повернення позичених коштів (ч.2 ст.625 ЦК України).

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 21 червня 2017 року у справі N 910/2031/16, де зроблено висновок, що "якщо у договорі визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті та передбачено, що сума, яка підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, проте фактично такий платіж ще не здійснено, оскільки боржник не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором, стягненню підлягає сума у гривнях, яка визначається еквівалентно за офіційним курсом відповідної валюти на день подання позову (заяви про збільшення позовних вимог)";

Позивач звернувся з даним позовом 05 березня 2019 року та надав довідку про офіційний курс НБУ гривні щодо іноземних валют на дату 05 березня 2019 року.

Таким чином стягненню підлягають по основних сумах боргу : 560 євро, що в гривневому еквіваленті станом на день подання позову згідно курсу валют НБУ становить 17029,60 грн., 3625 дол. США, що в гривневому еквіваленті станом на день подання позову згідно курсу валют НБУ становить 97 258,75 грн., 5400 дол. США, що в гривневому еквіваленті станом на день подання позову згідно курсу валют НБУ становить 144 882 грн..,2760 дол. США, що в гривневому еквіваленті станом на день подання позову згідно курсу валют НБУ становить 74 050,8 грн

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що «Велика Палата Верховного Суду не погоджується з висновками судів у частині стягнення процентів за користування сумою позики. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що правовий висновок щодо нарахування та стягнення процентів від суми позики після спливу строку кредитування викладено у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Зокрема, зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, позивачі просили стягнути проценти із розрахунку 2 % за кожен місяць користування грошима, тобто у розмірі, передбаченому договором позики, і за період, у тому числі після обумовленого договором строку повернення позики - 28 лютого 2013 року. Задовольняючи позов у повному обсязі, суди належним чином не визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, зокрема, що стосується правової природи процентів за користування сумою позики. Отже, висновки судів про стягнення з відповідача на користь позивачів процентів за користування грошима за період з листопада 2012 року по червень 2016 року, тобто і після визначеного сторонами договору строку повернення позики - дня закінчення строку договору, не ґрунтуються на нормах матеріального права».

У спірному випадку сторони спору у розписках обумовили термін повернення позичених коштів : 560 євро до 10 жовтня 2017 року, по інших розписках до 01 січня 2018 року .

Отже, в розумінні правової позиції Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 позичальник ОСОБА_6 має право на одержання від відповідача боржника ОСОБА_3 процентів від суми позики на рівні облікової ставки НБУ за період з 10.09.2017 по 10.10.2017 та з 13.09.2017 по 01.01.2018, з 10.09.2017 по 01.01.2018, а не за період 02.01.2018 по 05.02.2019, 11.10.2017 по 05.02.2019 , як просить позивач.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи те, що позивач ОСОБА_1 не заявляв позовної вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування позиченими коштами за період з 13.09.2017 року по 01.01.2018 по розписці на суму 2760 дол. США, за період з 10.09. 2017 по 10.10.2017 по розписці на суму 560 євро, за період з 10.09.2017 по 01.01.2018 по розписці на суму 3625 дол. США , за період з 13.09. 2017 по 01.01.2018 р. по розписці 5400 дол. США, з огляду на принцип диспозитивності судового процесу, позовна вимога про стягнення з відповідача суми 3855,01 грн. , 18 749,27 грн.,27 930,09 грн. , 14 275,34 грн. процентів за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ задоволенню не підлягають.

Водночас, як зазначалось вище, позичальник має право на повернення основної суми позики, а також 3% річних за прострочення грошового зобов`язання

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Аналогічне положення міститься у постанові Верховного судуУкраїни від 19.10.2016 р. у справі № 6-2129цс16 .

Отже за договором позики: на суму 2760 дол США підлягає стягненню 3% за користування грошовими коштами в сумі 2604,94 грн; на суму 560 євро - 715.22 грн.; на суму 3625 дол. США - 3 421.35 грн.; на суму 5400 дол. США - 5 096.67 грн.

Відповідно до ст.12, ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання відповідача ОСОБА_3 на те, що кошти у розмірі 500 євро позивачу ОСОБА_6 повернув, що за борг 3625 дол. США він повернув земельну ділянку позивачу не спростовує факту написання ним розписок, які в сукупності з поясненнями свідка ОСОБА_4 , котрий підтвердив, що ОСОБА_3 позичав у позивача кошти, є допустимими і достатніми доказами у спірних правовідносинах в розумінні ЦПК України.

Крім того, відповідач ОСОБА_7 не надав суду жодних доказів на спростування написання ним цих розписок і для доведення факту повернення коштів на погашення Рогалевичу боргу.

Суд звертає увагу що на час звернення до суду із позовом оригінали боргових розписок є у позичальника , а тому борг слід вважати непогашеним.

За правилами ст.545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Розглядаючи спір по суті, з урахуванням зазначених положень ЦК України та роз`яснень, викладених в постановах Верховного Суду, суд доходить висновку про те, що між сторонами було укладено договір позики, умови якого позичальник належним чином не виконав, що є підставою для стягнення заборгованості за письмовими зобов`язаннями.

Позивач є інвалідом першої групи а тому звільнений від сплавти судового збору, котрий відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в розмірі 3 450,59 грн.

На підставі наведеного, ст.ст. 509, 524, 526, 536, 610-612, 625, 640, 1046-1049 ЦК України, керуючись ст.ст. 247 ч.2, 268, 273, 280-282, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , основну суму боргу : за договором позики від 13.09.2015 р. - 2760 (дві тисячі сімсот шістдесят ) дол. США , що за курсом НБУ станом на день подання позову становило 74 050 (сімдесят чотири тисячі п`ятдесят ) грн.. 80 коп ; за договором позики від 10.09.2017 р. - 560 (п`ятсот шістдесят) євро, що за курсом НБУ станом на день подання позову становило 17 029 (сімнадцять тисяч двадцять дев`ять) грн.. 60 коп. ; за договором позики від 10.09.2017 р. - 3625 (три тисячі шістсот двадцять п`ять )дол. США , що за курсом НБУ станом на день подання позову становило 97 258 (дев`яносто сім тисяч двісті п`ятдесят вісім) грн.. 75 коп. ; за договором позики від 13.09.2015 р. - 5400 (п`ять тисяч чотириста ) дол. США , що за курсом НБУ станом на день подання позову становило 144 882(сто сорок чотири тисячі вісімсот вісімдесят дві) грн., що разом становить 333 221(триста тридцять три тисячі двісті двадцять одна) грн.. 15 коп., а також 3% річних за прострочення виконання зобов`язання , що становить 11 838,18, а всього суму 345 059 (триста сорок п`ять тисяч п`ятдесят девять ) грн.. 33 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 3 450,59 грн. на користь держави (на рахунок: Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, Код отримувача ( код за ЄДРПОУ) 37993783, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Рахунок отримувача: UA0026001, Код класифікації доходів бюджету 22030106).

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Найменування та ім`я сторін, їх місцезнаходження та проживання:

ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1

ОСОБА_2 , місце проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 .

Суддя Беркещук Б. Б.