ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2862/20 Справа № 174/689/19 Суддя у 1-й інстанції - Борцова А. А. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Вільногірської міської ради Дніпропетровської області про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Вільногірської міської ради Дніпропетровської області про визначення додаткового строку на прийняття спадщини.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся (матір її батька) ОСОБА_2 . На час її смерті вона була одружена з громадянином ОСОБА_3 .. Після її смерті відкрилася спадщина на Ѕ частку належній їй на праві спільної часткової власності квартири АДРЕСА_1 . Інша Ѕ частка зазначеної квартири на час смерті бабусі належала на праві власності її чоловіку ОСОБА_3 .. Оскільки заповітів на час своєї смерті бабуся не залишила, спадкоємцями першої черги за законом після її смерті були її чоловік ОСОБА_3 та син (батько заявниці) ОСОБА_4 .. Таким чином, оскільки до спадкоємців першої черги за законом після смерті бабусі вона не відносилась та відповідно не мала справа на спадкування, а тому відповідної заяви про прийняття спадщини до нотаріуса не подавала. В 2018 році вона отримала через органи юстиції свідоцтво про смерть свого батька, ОСОБА_4 , яке було видане 29 вересня 2017 року Новодвінським територіальним відділом агентства ЗАГС Архангальської області Російської Федерації, згідно якого її батько помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Новодвінськ Архангельської області. Про смерть батька до 2018 року вона не знала так, як батьки перебуваючи в шлюбі проживали в Чехословацькій Соціалістичній республіці, в 1983 році вони розлучились та її матір разом з нею виїхали на постійне проживання до України, а батько залишився жити в Чехословаччині. В 2017 році вона вирішила розшукати батька і через органи юстиції України був зроблений запит до компетентних органів Російської Федерації та у відповідь вона отримала свідоцтво про смерть її батька, з якого вбачалось, що батько помер ще в 2001 році, тобто до смерті його матері (її бабусі), яка померла в 2004 році. В 2019 році вона звернулась до Вільногірської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини за правом представлення після смерті її бабусі ОСОБА_2 .. 05 серпня 2019 року, державний нотаріус Канюга О.В. винесла постанову про відмову їй у вчиненні нотаріальної дії щодо спадкування, так як нею пропущено встановлений шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з дня смерті спадкодавця. Вважає, що даний строк нею пропущений з поважної причини, так як на момент смерті бабусі вона не знала, що помер її батько (син бабусі) та вона має право на спадкування. Про смерть батька вона дізналась тільки в 2018 році.

Враховуючи викладене, позивачка просила встановити їй додатковий строк у три місяці з моменту набрання даним рішенням законної сили для прийняття спадщини за законом, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті спадкодавця ОСОБА_2 ..

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2019 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ..

Рішення суду мотивоване тим, що спадщина, яка залишилася після смерті ОСОБА_2 , як об`єкт цивільних прав, припинила своє існування внаслідок реалізації спадкоємцем ОСОБА_3 свого права на прийняття спадщини, що відповідно, унеможливлює поновлення позивачці строку для прийняття спадщини, якої як об`єкту цивільних прав, на даний час не існує.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила вказане рішення скасувати та постановити нове судове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що безпідставним є висновок суду першої інстанції про те, що з часу отримання одним із спадкоємців свідоцтва про право на спадщину, фактично втрачається право інших спадкоємців, які пропустили строк на прийняття спадщини на визначення ним додаткового строку на прийняття спадщини.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що спадщина, яка залишилася після смерті ОСОБА_2 , як об`єкт цивільних прав, припинила своє існування внаслідок реалізації спадкоємцем ОСОБА_3 свого права на прийняття спадщини, що відповідно, унеможливлює поновлення позивачці строку для прийняття спадщини, якої як об`єкту цивільних прав, на даний час не існує.

Колегія судді погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що батьками позивачки є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Встановлено, що батьками ОСОБА_4 , який є батьком позивачки, - є ОСОБА_6 та ОСОБА_2 .

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 ..

Факт звернення позивачки до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та факт відмови їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилось після смерті бабусі ОСОБА_2 підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 05 серпня 2019 року, в зв`язку з тим, що заявниця на день смерті спадкодавця ОСОБА_2 разом з нею не проживала і заяву про прийняття спадщини не подавала, тобто спадщину у встановлений законом строк не прийняла.

Згідно матеріалів спадкової справи, свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 отримав її чоловік ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Вільногірськ Дніпропетровської області.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Тобто, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини.

При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк на подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину.

За твердженням позивачки нею пропущено встановлений законом шестимісячний строк на прийняття спадщини в зв`язку з тим, що вона не вважала себе спадкоємицею, оскільки спадкоємцями першої черги за законом були її батько ОСОБА_4 та чоловік бабусі ОСОБА_3 , а про смерть батька вона дізналася лише в 2018 році.

Встановивши, що позивачкою поза розумним сумнівом, не доведено, що неприйняття нею спадщини після померлої бабусі сталося внаслідок об`єктивних, непоборних та істотних труднощів, оскільки спадкодавець ОСОБА_2 померла ще в 2004 році, з часу її смерті минуло більше 15 років, а з часу смерті батька позивачки у 2001 року - більше 18 років, за цей час позивачка мала змогу дізнатись про долю свого батька, але ініціювала вирішення даного питання через органи юстиції лише у 2017 році, а з даною заявою до суду звернулася тільки 09 серпня 2019 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачкою поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_2 ..

При цьому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що спадщина, яка залишилася після смерті ОСОБА_2 , як об`єкт цивільних прав, припинила своє існування внаслідок реалізації спадкоємцем ОСОБА_3 свого права на прийняття спадщини, що відповідно, унеможливлює поновлення позивачці строку для прийняття спадщини.

Доводи апелянта в скарзі про безпідставність висновку суду першої інстанції про те, що з часу отримання одним із спадкоємців свідоцтва про право на спадщину, фактично втрачається право інших спадкоємців, які пропустили строк на прийняття спадщини на визначення ним додаткового строку на прийняття спадщини, а також те, що строк на прийняття спадщини пропущений нею з поважних причин, - є необґрунтованими, та колегією суддів не було встановлено поважних причини, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій щодо прийняття спадщини.

Інші твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко