КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №755/11824/17 Головуючий у 1 інстанції: Гончарук В.П.

Провадження №22-ц/824/11223/2020 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

09 грудня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати в цивільних справах Київського апеляційного суду в складі:

Головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2020 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,-

В С Т А Н О В И В

У серпні 2017 року ТОВ «Новобудова» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Новобудова» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги, а саме, за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з березня 2015 року по жовтень 2016 року включно у розмірі 8 132 грн. 26 коп., з яких: 7 048 грн. 80 коп. - сума основного боргу, 185 грн. 81 коп. - 3% річних від простроченої суми, 897 грн. 65 коп. - індекс інфляції, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600 грн.

У мотивування вимог посилалося на те, що відповідно до рішення правління АТ ХК «Київміськбуд» №142 від 16.06.2004 року та авізо №214 від 01 листопада 2004 року житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , був переданий ТОВ «Новобудова» в експлуатацію та обслуговування.

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 07 жовтня 2004 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 29.09.2004 року №1783-С/К1 та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 12 жовтня 2004 року у реєстрову книгу №393-49 за реєстровим №43999.

Відповідно до рішення Київської міської ради від 08 жовтня 2015 року №129/2032 АДРЕСА_1 перейменовано на АДРЕСА_3.

У період часу з березня 2015 року по жовтень 2016 року включно у будинку та квартирі за вказаною адресою ТОВ «Новобудова» безперебійно надавались житлово-комунальні послуги, в тому числі і з утримання будинку та прибудинкової території.

Відповідач зобов`язання щодо оплати житлово-комунальних послуг належним чином не виконує, в результаті чого у неї виникла заборгованість за період з березня 2015 року по жовтень 2016 року у сумі 8132 грн 26 коп., з яких: 7 048 грн 80 коп. - заборгованість по сплаті за житлово-комунальні послуги, 185 грн 81 коп. - 3% річних від простроченої суми, 897 грн 65 коп. - індекс інфляції.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2020 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задоволено.

Стягнуто зОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 8132 грн 26 коп., з яких: 7048,80 грн - основна заборгованість, 185, 81 грн - 3% річних за прострочення зобов`язання, 897,65 грн - індекс інфляції.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» судові витратив розмірі 1600 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила визнати підстави відводу судді Гончарука В.П. обґрунтованими; рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким справу за позовом ТОВ «Новобудова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги направити до суду першої інстанції для нового розгляду з метою вирішити справу по суті; стягнути з ТОВ «Новобудова» на користь ОСОБА_1 суму фактично сплачених судових витрат.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначила, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим.

Суд першої інстанції не дослідив ухвалу Дніпровського районного суду від 19 травня 2017 року та письмові пояснення ТОВ «Новобудова» від 26 лютого 2015 року.

Крім того, справу розглянуто неповноважним складом суду, оскільки протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 березня 2019 року є підробленим, а згідно п. 4 ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо було порушено порядок визначення судді для розгляду справи.

Звертає увагу на те, що судом першої інстанції проігноровано норми ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Зазначає, що рішення правління АТ ХК «Київміськбуд» №142 від 16 червня 2004 року та АВІЗО №215 від 01 листопада 2004 року є недійсними.

Також у ТОВ «Новобудова» відсутнє право на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Вказує, що між сторонами відсутній договір про надання житлово-комунальних послуг.

Зазначає, що у квартирі ніхто не зареєстрований та не проживає, а тому вона має право не сплачувати за житлово-комунальні послуги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції встановлені та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини.

Рішенням правління АТ ХК «Київміськбуд» №142 від 16 червня 2004 року житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , було передано ТОВ «Новобудова» в експлуатацію та обслуговування. (а.с. 9-10 т. 1)

Згідно виписки АВІЗО №215 від 01 листопада 2004 року Холдингова компанія «Київміськбуд» передала на баланс для зарахування в основні фонди: М.Раскової, ж/б 52-В, поштова адреса об`єкту: АДРЕСА_1 , в сумі 38 469 142,56 грн, в тому числі обладнання: 765 151,64 грн. (а.с. 11 т. 1)

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 07 жовтня 2004 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 29.09.2004 року №1783-С/К1 та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 12 жовтня 2004 року у реєстрову книгу №393-49 за реєстровим №43999. (а.с. 12 т. 1)

Зазначені вище обставини також встановлені рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25 вересня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03 червня 2014 року, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року. (а.с. 18-28 т. 1)

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до рішення Київської міської ради від 08 жовтня 2015 року №129/2032 «Про повернення історичних назв, перейменування та найменування вулиць, провулку у місті Києві» АДРЕСА_1 перейменовано на АДРЕСА_3 (а.с.13-15 т. 1)

Згідно Акту приймання-передачі багатоквартирного будинку від 01 листопада 2016 року багатоквартирний будинок по АДРЕСА_3 ( АДРЕСА_1 ) передано в управління ОСББ «Русанівська затока». (а.с. 16 т. 1)

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначено у Законі України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Згідно із ч. 2, 3, 4 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому право прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 7, 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону; визначення виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладення договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Статутом ТОВ "Новобудова" визначено, що предметом діяльності є надання житлово-комунальних послуг мешканцям будинків, експлуатація та обслуговування житлового фонду, внутрішньобудинкових інженерних мереж, систем та обладнання об`єктів соціально-побутового призначення тощо. (а.с. 78-85 т. 1)

Також з матеріалів справи вбачається, що позивачем були укладені договори, зокрема, про постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі, про надання послуг з вивезення та знешкодженням твердих побутових відходів, про надання послуг з дератизації та дезінсекції, про постачання електричної енергії, на виконання робіт з технічного обслуговування та ремонту ліфтів тощо. (а.с. 29-50 т. 1)

Отже, позивач у справі у період часу, за який порушується питання про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, був належним балансоутримувачем, а тому він має права, передбачені частиною першою статті 24 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Наведеним вище спростовуються доводи апелянта про відсутність права ТОВ «Новобудова» на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості та про недійсність рішення правління АТ ХК «Київміськбуд» №142 від 16 червня 2004 року та АВІЗО №215 від 01 листопада 2004 року.

Статтями 20, 21 Закону визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця - забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Відповідно до ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України (далі - Правила).

Згідно з п. 7 зазначених Правил власник квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Обов`язок по оплаті житлово-комунальних послуг, утримання будинку і прибудинкової території в будинках (квартирах) приватного житлового фонду покладено на власника і статтею 162 ЖК України.

Із матеріалів справи убачається, що між сторонами відсутній письмовий договір про надання житлово-комунальних послуг, проте такі послуги відповідачу надавалися, а відповідач не оплачувала.

Таким чином, відсутність відповідного договору між споживачем житлово-комунальних послуг та їх виконавцем не є підставою для відмови у стягненні заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, оскільки згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем.

Наведе також підтверджується постановою Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №221/515/15-а.

Твердження ОСОБА_1 про те, щоу квартирі ніхто не зареєстрований та не проживає, а тому вона має право не сплачувати за житлово-комунальні послуги, є безпідставними, оскільки непроживання власника у квартирі не звільняє його від обов`язку оплати житлово-комунальних послуг.

Згідно розрахунку заборгованості за період з 01 березня 2015 року по 01 листопада 2016 року заборгованість ОСОБА_1 з оплати житлово-комунальних послуг становить 7048 грн. (а.с. 58 т. 1)

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

ОСОБА_1 не спростований розмір заборгованості, наданий ТОВ «Новобудова», як і не надано власний.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що неукладення відповідачем договору про надання житлово-комунальних послуг не звільняє його від обов`язку оплатити отримані послуги та обґрунтовано задовольнив позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги.

Щодо вимог ТОВ «Новобудова» про стягнення 3% річних від простроченої суми у розмірі 185, 81 грн та індексу інфляції у розмірі 897,65 грн колегія суддів зазначає наступне.

Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень статей 509, 526 ЦК України, правовідносини, які виникли між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому на боржників покладено обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, а тому на спірні правовідносини поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України щодо стягнення з боржника суми боргу та 3% річних від простроченої суми.

Встановивши, що ТОВ «Новобудова» на законних підставах надає житлово-комунальні послуги відповідачу, яка є власником квартири АДРЕСА_2 , разом з тим не виконує зобов`язань зі сплати за отримані житлово-комунальні послуги належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з урахуванням інфляційних втрат та 3 % річних.

Щодо доводів ОСОБА_1 про розгляд справи неповноважним складом суду, оскільки протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 березня 2019 є підробленим, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо було порушено порядок визначення судді для розгляду справи.

З матеріалів справи убачається, що суддя Гончарук В.П. визначений для розгляду справи шляхом проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи №755/11824/17 між суддями на підставі Розпорядження №16 від 15.03.2019 року винесеного після постановлення 14.03.2019 року суддею Дніпровського районного суду м. Києва Яровенко Н.О. ухвали про самовідвід, за результатами якого системою автоматизованого розподілу сформовано відповідний протокол від 15.03.2019 року. (а.с. 190 т. 1)

Згідно з ч. 1 ст. 33 ЦПК України визначення судді, а в разі колегіального розгляду - судді-доповідача для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою під час реєстрації документів, зазначених у частині другій статті 14 цього Кодексу, а також в інших випадках визначення складу суду на будь-якій стадії судового процесу, з урахуванням спеціалізації та рівномірного навантаження для кожного судді, за принципом випадковості та в хронологічному порядку надходження справ.

Відповідно до п.п. 15.4 розділу VII «Перехідні положення» ЦПК України, визначення судді або колегії суддів (судді доповідача) для розгляду конкретної справи здійснюється до приведення Положення про автоматизовану систему документообігу суду у відповідність із цією редакцією Кодексу в частині порядку визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи, але не довше, ніж три місяці з дня набрання чинності цією редакцією Кодексу, - за допомогою автоматизованої системи документообігу суду за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За приписами п. 3 розділу VІІІ Положення про автоматизовану систему документообігу суду, визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи або матеріалів кримінального провадження здійснюється модулем автоматизованого розподілу шляхом, зокрема, повторного розподілу справи.

Згідно п. 1 розділу Х Положення результатом роботи модулю автоматизованого розподілу для автоматизованого розподілу судових справ, є протокол повторного розподілу судової справи.

За таких о обставин протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 березня 2019 складено у відповідності до Положення про автоматизовану систему документообігу суду.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість рішення не впливають, колегія суддів вважає апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль