Дата документу 04.11.2020 Справа № 554/2412/19
Провадження № 2/554/1299/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого судді - Троцької А.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення у зв`язку із зміною власника,-

ВСТАНОВИВ:

20 березня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 , в квартиру АДРЕСА_2 .

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 03 червня 2005 року за її матір`ю ОСОБА_3 було визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 . 29 жовтня 2005 року ОСОБА_3 подарувала позивачу ОСОБА_1 - вказану квартиру на підставі договору дарування від. 29 жовтня 2005 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. 22 липня 2016 року позивач зареєструвала за собою право власності на квартиру. За життя ОСОБА_3 зареєструвала сестру позивача ОСОБА_2 в квартирі. Маючи своє особисте житло, а саме квартиру АДРЕСА_2 , відповідачка, займає одну кімнату в квартирі позивача. На неодноразові прохання звільнити квартиру вона обіцяє але не виконує. Позивач працює за кордоном в Полтаву приїжджає періодично. Без згоди власника відповідач завела в квартирі собаку та дві кішки, не слідкує за ними, вони справляють свої потреби прямо в квартирі, стоїть сморід, що чути в під`їзді на першому поверсі. В квартирі антисанітарія, кучі тарганів, вона не слідкує за квартирою і не сплачує комунальних послуг. Крім того відповідач поставила додаткові замки, ключів позивач не має. Відповідачка не є членом сім`ї власника даної квартири, договору про найм житла не укладала, а отже не має жодної правової підстави займати дане житло. З цих підстав звернулась до суду.

Ухвалою від 19.04.2019 р. у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.

04 листопада 2020 року представник позивача ОСОБА_1 надала заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача. Позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 , яка про час та дату судового засідання повідомлена належним чином за останнім відомим місцем проживання, зареєстрованим у встановленому законом порядку, та шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади, в судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходили.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, прийшов до наступного висновку.

За статтями 3 та 4 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи та закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Так, відповідно до ч.3, ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частина 1 ст.13 ЦПК України вказує, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Встановлено, що рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 03 червня 2005 року за ОСОБА_3 суд визнав право власності на квартиру АДРЕСА_1 ( а.с.22-23).

Відповідно до договору дарування від 29 жовтня 2005 року ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_3 ( а.с.24).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис №2023 ( а.с.41).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №192640685 від 11.12.2019 року, право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 22 липня 2016 року зареєстровано за ОСОБА_1 (а.с.73-74).

В квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані з 01.02.1972 року ОСОБА_2 (власник) та з 02.08.2016 року ОСОБА_1 (власник), що вбачається з довідки КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради №876 від 14 березня 2019 року ( а.с.29).

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та у разі необхідності, зняття особи з реєстраційного обліку, проте це право залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Право вимагати у судовому порядку виселення членів сім`ї, у тому числі колишніх, власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст. 157 ЖК УРСР, але за наявності обставин, передбачених ч. 1, ст. 116 цього Кодексу, зокрема, якщо вони систематично руйнують чи псують жиле приміщення, використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними.

А для застосування норми статті 116 ЖК УРСР необхідна наявність двох умов: систематичне руйнування чи псування жилого приміщення, використання його не за призначенням або ж систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_1 чинить їй перешкоди у користуванні квартирою, встановили додаткові замки ключі від яких не надала їй, створює антисанітарні умови в квартирі, не сплачує комунальні послуги.

На підтвердження позовних вимог позивачем надано акт від 13 березня 2019 року, в тому, що ОСОБА_2 , яка проживає в квартирі АДРЕСА_1 , порушує існуючі санітарні норми: утримує тварин, за якими не доглядає, що призводить до утворення великої кількості тарганів, смороду та сміття ( а.с.36).

Разом з тим, даний акт не може однозначно свідчити, що відповідач ОСОБА_2 чинить перешкоди у користуванні житлом та систематично руйнує чи псує жиле приміщення, використовує його не за призначенням, або систематичне порушення правил співжиття робить неможливим для інших проживання з нею в одній квартирі.

Також в матеріалах справи міститься копія листа начальника Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області, в тому, що 03.10.2018 року о 17.23 год. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що адресою АДРЕСА_4 відбувається конфлікт між заявницею та її тіткою, яка не впускає дівчину до квартири. По прибуттю на місце виклику конфлікт врегульовано мирним шляхом, заявниця він написання заяви та пояснень відмовилась. Також 03.10.2018 року о 18.02 год. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що адресою АДРЕСА_4 відбувається конфлікт. По прибуттю на місце виклику конфлікт врегульовано мирним шляхом, заявниця він написання заяви та пояснень відмовилась, своїх персональні дані не повідомила. ( а.с.42).

Суд критично оцінює вказаний лист, оскільки він не має посилань на осіб між якими виник конфлікт, крім того, особа яка викликала поліцію відмовилась надавати свої персональні дані, таким чином неможливо ідентифікувати між ким саме відбувався конфлікт, а тому даний лист не є належним та допустимим доказом.

Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

ЄСПЛ у рішенні від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (заява № 30856/03) зазначив, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право особи на повагу до житла.

Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті.

Навіть, якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції.

Неврахування національними судами принципу пропорційності у справах про виселення особи з житла є підставою для висновку про порушення стосовно такої особи статті 8 Конвенції.

Отже, врахування пропорційності, яке є принципом цивільного судочинства (пункт 6 частини третьої статті 2, стаття 11 ЦПК України) забезпечує розумний баланс між інтересами позивача і відповідачів.

Зазначений правовий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у справі № 1326/1314/2012, провадження № 14-358звц18 від 06 листопада 2018 року.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно дост.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Так, суду надані квитанції про сплату комунальних послуг позивачем за квартиру АДРЕСА_1 , які датовані однією датою, що не може свідчити про повне утримання квартири саме позивачем ( а.с.40).

Однак норм щодо виселення з житла лише з причин несплати заборгованості законодавством України не передбачено. З приводу цього позивач має право вимагати притягнення відповідача до цивільно - правової відповідальності.

Крім того, позивачем наданий договір купівлі-продажу від 19 жовтня 1999 року згідно якого ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_2 купила квартиру АДРЕСА_2 ( а.с.31).

Разом із тим, за Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №139061766 від 25.09.2018 власником квартири АДРЕСА_2 зазначена ОСОБА_3 ( а.с.30).

Таким чином твердження позивача, що ОСОБА_2 має у приватній власності квартиру АДРЕСА_2 не підтверджено належними та допустимими доказами, оскільки право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Разом із тим, з позовної заяви встановлено, що відповідач постійно проживає у спірній квартирі. Докази того, що відповідач має інше житло відсутні.

Рішенням Європейський Суд з прав людини у справі «Прокопович проти Росії» № 58255/00 встановлено, що тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла.

Оскільки за результатами розгляду справи не знайшло свого підтвердження чинення перешкод у користуванні спірною квартирою, протиправна антигромадська поведінка відповідача щодо позивача, чи псування та руйнування належної квартири, суду не надано доказів створення неможливих умов для проживання позивача з відповідачем в одній квартирі, безпосередньої винності відповідача у створенні таких умов, наявності у відповідача іншого житла, а також документів про застосування заходів попередження або громадського впливу відносно відповідача, то підстав для задоволення позову та виселення ОСОБА_2 із квартири АДРЕСА_1 немає.

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати у разі відмови у задоволенні позову покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 13, 81, 259, 263-265, 273, 268, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення у зв`язку із зміною власника - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд м. Полтави шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через відповідний суд, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_4 .

Представник позивача: ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення виготовлено 16.11.2020 року.

Суддя Октябрського

районного суду м.Полтави Троцька А.І.