Справа № 450/4326/19 Провадження № 2/450/780/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

"13" січня 2020 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Мельничук І. І.

при секретарі Лаба С. П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львова про скасування права власності на земельну ділянку, -

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд скасувати накладений державним виконавцем 08 квітня 2014 року у межах виконавчого провадження №42877494 арешт на гаражний бокс АДРЕСА_2 загальною площею 18,8 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 25884863 та виключити запис щодо цього об`єкта із Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна.

Свої вимоги мотивує тим, що 08 квітня 2014 року старшим державним виконавцем Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Слесарчуком Р. С. відкрито виконавче провадження ВП № 42877494 на виконання виконавчого листа № 2/463/1402/13, виданий 01 квітня 2014 року Личаківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Франс-Гібрид- Україна" суму заборгованості у розмірі 64246,80 грн., три проценти річних у розмірі 4462 грн. індекс інфляції у розмірі 3212,34 грн., а всього грошові кошти на загальну суму 71921,14 грн. та 719,21грн. судового збору. На цей час кошти стягуються із заробітної плати ОСОБА_2 та більша частина боргу уже сплачена. 28 травня 2015 року у ході виконання вказаного виконавчого провадження старшим державним виконавцем Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Пивоваром Р. І. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2 . Ухвалою Львівського апеляційного суду від 20 червня 2019 року (справа № 1316/3987/12, провадження № 22-ц/811/1547/18) задоволено заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про затвердження мирової угоди. Відповідно до п. 3.4. згаданої угоди - ухвалено визнати за ОСОБА_1 право власності на гаражний бокс АДРЕСА_2 загальною площею 18,8 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 25884863. Отже, згаданий об`єкт нерухомості є власністю позивача. Крім того, позивач 07 жовтня 2019 року звернувся із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для проведення державної реєстрації права власності на згаданий гаражний бокс. Проте, отримав відмову державного реєстратора, оскільки гаражний бокс АДРЕСА_2 загальною площею 18,8 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 25884863 перебуває у власності ОСОБА_2 і на нього накладено арешт на підставі виконавчого листа № 2/463/1402/13 від 01 листопада 2014 року (виконавче провадження №42877494). Вказану відмову вважає такою, що прямо суперечить вимогам ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Крім того, 13 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львова із проханням скасувати накладений державним виконавцем 08 квітня 2014 року у межах виконавчого провадження №42877494 арешт на гаражний бокс АДРЕСА_2 загальною площею 18,8 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 25884863. Із відповіді Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львова від 21 листопада 2019 року №34957 вбачається, що, на їхню думку, зважаючи на положення ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у відділі ДВС відсутні підстави для припинення арешту на майно боржника, накладеного в межах АСВП №42877494, зокрема на згаданий гаражний бокс.

В судове засідання позивач не з`явився, подав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоч належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву та заяв про розгляд справи без участі відповідача чи відкладення розгляду справи до суду від нього не надходило.

Проаналізувавши матеріали цивільної справи, з`ясувавши думку позивача висловлену у письмовій заяві, суд вважає, що існує достатньо підстав визначених ст. 280 ЦПК України для проведення судового розгляду справи, без участі відповідача, у відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, за наявними у ній доказами та ухвалення за його результатом заочного рішення, відповідно ст. 282 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

08 квітня 2014 року старшим державним виконавцем Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Слесарчуком Р. С. відкрито виконавче провадження ВП № 42877494 на виконання виконавчого листа № 2/463/1402/13, виданого 01 квітня 2014 року Личаківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Франс-Гібрид-Україна» суму заборгованості у розмірі 64246,80 грн., три проценти річних у розмірі 4462 грн. індекс інфляції у розмірі 3212,34 грн., а всього грошові кошти на загальну суму 71921,14 грн. та 719,21грн. судового збору.

28 травня 2015 року у ході виконання вказаного виконавчого провадження старшим державним виконавцем Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Пивоваром Р. І. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2 .

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 20 червня 2019 року (справа № 1316/3987/12, провадження № 22-ц/811/1547/18) задоволено заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про затвердження мирової угоди, що вбачається із копії ухвали наявної в матеріалах справи

Відповідно до п. 3.4. згаданої угоди - ухвалено визнати за ОСОБА_1 право власності на гаражний бокс АДРЕСА_2 загальною площею 18,8 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 25884863.

Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно вимог ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» - особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до положення ч.2 ст.208 ЦПК України - ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження».

З копії рішення про вімову у державній реєстрації прав та їх обтяжень вбачається, що ОСОБА_1 07 жовтня 2019 року звернувся із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для проведення державної реєстрації права власності на згаданий гаражний бокс. Проте, отримав відмову державного реєстратора, оскільки гаражний бокс АДРЕСА_2 загальною площею 18,8 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 25884863 перебуває у власності ОСОБА_2 і на нього накладено арешт на підставі виконавчого листа № 2/463/1402/13 від 01 листопада 2014 року (виконавче провадження №42877494).

Окрім того, 13 листопада 2019 року позивач звернувся до Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львова із проханням скасувати накладений державним виконавцем 08 квітня 2014 року у межах виконавчого провадження №42877494 арешт на гаражний бокс АДРЕСА_2 загальною площею 18,8 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 25884863, однак із відповіді, Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львова від 21 листопада 2019 року №34957, копія якої наявна в матеріалах справи, вбачається, що, на думку відповідача, зважаючи на положення ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у відділі ДВС відсутні підстави для припинення арешту на майно боржника, накладеного в межах АСВП №42877494, зокрема на згаданий гаражний бокс.

За змістом п.1 ч.4 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті (а саме: «у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно»), не застосовується у разі державної реєстрації речових прав на нерухоме майно на підставі рішення суду щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, накладений державним виконавцем 08 квітня 2014 року у межах виконавчого провадження №42877494 арешт на гаражний бокс АДРЕСА_2 загальною площею 18,8 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 25884863 на момент розгляду справи судом не знайшов свого правового підтвердження та обґрунтування та являються таким, що порушує право позивача на реалізацію майнових прав.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України ( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов`язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

За змістом ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 321 ЦК України: «Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні».

Відповідно до ст. 316, 317, 321 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права, чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення.

Разом з цим, відповідно до вимог ч.1 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність накладеного обтяження на належне позивачеві майно, що порушує його права, оскільки він не в змозі належним чином розпорядитись своєю власністю, що дає підстави для захисту його прав шляхом задоволення позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, суд, дослідивши докази по справі, вважає, позовні вимоги підставним та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» ст.ст.316, 317, 321, 391 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3,4 12, 13, 76, 81, 82, 89, 137, 247, 259, 263-265, 273, 282-824 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

позов ОСОБА_1 до Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львова про скасування права власності на земельну ділянку - задоволити.

Скасувати накладений державним виконавцем 08 квітня 2014 року у межах виконавчого провадження №42877494 арешт на гаражний бокс АДРЕСА_2 загальною площею 18,8 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 25884863 та виключити запис щодо цього об`єкта із Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд судового рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених ст.ст. 284, 288 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 13.01.2020 року.

СуддяІ. І. Мельничук