П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2020 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 757/8757/18-ц

Номер провадження 22-ц/824/575/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В. В., Шахової О. В.,

за участю секретаря судового засідання - Клець О. В.,

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 грудня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Юзькової О. Л., у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про визнання договору іпотеки припиненим та усунення перешкод розпорядження майном шляхом вилучення записів з реєстрів,

в с т а н о в и в :

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про визнання припиненим зобов`язання, що виникло з Іпотечного договору, укладеного 25 вересня 2006 року між Закритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Котковою О. А., зареєстрованого в реєстрі за № 1835; усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом: вилучення з Державного реєстру іпотек відомостей (запису) за реєстраційним номером обтяження 4044770, зареєстрованого 13 листопада 2006 року15:09:05, реєстратором - приватним нотаріусом Котковою О.А., тип обтяження: договір іпотеки від 25 вересня 2006 року, зареєстрований в реєстрі за № 1835, об`єкт обтяження: двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , іпотекодержатель: Закрите акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк», Печерська філія ЗАТ «КБ «Приватбанк», іпотекодавець ОСОБА_1 , строк виконання 25 вересня 2009 рік; вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомостей (запису) за реєстраційним номером обтяження 3781962, зареєстрованого 25 вересня 2006 року 19:03:23 за № 3781962, реєстратором - приватним нотаріусом Котковою О.А., тип обтяження: заборона на нерухоме майно, підстава обтяження: договір іпотеки від 25 вересня 2006 року, зареєстрований в реєстрі за № 1835, реєстратором - приватним нотаріусом Котковою О.А., об`єкт обтяження: квартира АДРЕСА_1 , власник: ОСОБА_1 ; покладення судових витрат на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовано, зокрема, тим що з метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором № 2208 корп-клв від 25 вересня 2006 року того ж дня між ОСОБА_1 та ЗАТ «КБ «Приватбанк» було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 . Відповідно до умов вищевказаного кредитного договору кредит позичальнику надавався до 25 вересня 2009 року.

29 грудня 2016 року у відповідь на запит позивача було повідомлено про відсутність у нього як іпотекодержателя заборгованості перед банком. Вказані обставини, на думку, позивача свідчать про припинення договору іпотеки.

13 жовтня 2017 року та 15 січня 2018 року позивач звертався до відповідача з заявами про припинення обтяження і вилучення відповідного запису з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру іпотек.

Разом з тим банк як обтяжувач не подав до реєстратора відомості про припинення обтяження на квартиру та виключення з реєстру іпотек відомостей щодо нерухомого майна, що свідчить про порушення права власності позивача.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 19 лютого 2018 року (а.с. 26) матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ПАТ «КБ «Приватбанк» про визнання договору іпотеки припиненим та усунення перешкод розпорядження майном шляхом вилучення записів з реєстрів передано на розгляд за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Києва.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 27 грудня 2018 року (а.с. 40 - 44) залишено без задоволення позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «КБ «Приватбанк» про визнання договору іпотеки припиненим та усунення перешкод розпорядження майном шляхом вилучення записів з реєстрів.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду, 18 липня 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 грудня 2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована, зокрема тим, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 2208 корп-клав від 25 вересня 2006 року, між ОСОБА_1 та ЗАТ «КБ «Приватбанк» було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 .

Скаржник зазначає, що договір іпотеки має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсним до припинення основного зобов`язання, а п. 2 кредитного договору № 2208 корп-клав від 25 вересня 2006 року встановлено строк його дії до 25 вересня 2009 року.

На запит позивача від 29 грудня 2016 року відповідач повідомив, що ОСОБА_1 не має заборгованості як іпотекодавець перед банком.

13 жовтня 2017 року та 15 січня 2018 року позивач звертався також з заявами про припинення обтяження і вилучення запису з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру іпотек квартири у зв`язку з припиненням основного зобов`язання за кредитним договором, проте відповіді не отримав.

Скаржник зазначає, що жодних вимог від ПАТ КБ «Приватбанк» з 2006 року і до моменту подання апеляційної скарги до нього не пред`являлось.

Разом з тим, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відсутність доказів на підтвердження припинення договору іпотеки.

Скаржник посилається на те, що оскаржуваним рішенням позивача було обмежено в доступі до правосуддя, оскільки він позбавлений можливості отримати у відповідача будь-які документи та відповіді на свої заяви, а отже і права звернутись до суду з аналогічним позовом.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 липня 2019 року поновлено скаржникам процесуальний строк на апеляційне оскарження судового рішення, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 липня 2019 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

24 жовтня 2019 року на адресу суду надійшов відзив від відповідача, разом з тим, у супереч приписам ч. 4 ст. 360 до відзиву не додано докази надсилання його копії позивачу, а тому даний відзив не враховується колегією суддів під час перегляду оскаржуваного рішення.

У судовому засіданні представник скаржника - адвокат Лозниця О. В. підтримала доводи апеляційної скарги в повному обсязі, просила її задовольнити, з підстав викладених у ній.

Представник відповідача до суду апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення у зв`язку з чим, колегія суддів, керуючись ч. 2 ст. 372 ЦПК України, вважала за можливе розпочати та завершити розгляд справи за відсутності останнього.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи представника позивача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що надана позивачем довідка про відсутність у останнього заборгованості перед банком, не може бути покладена в основу рішення, оскільки не доводить наявність підстав, передбачених ст.. 17 Закону України «Про іпотеку».

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Як встановлено в ході судового розгляду, 25 вересня 2006 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «КБ «Приватбанк» було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого позивач з метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором № 2208 корп-клв від 25 вересня 2006 року, передав в іпотеку належну йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_3 (а.с. 10 - 14).

Як вбачається з п. 2 вищевказаного договору іпотеки - кредит, надано у вигляді відновлювальної кредитної лінії, на повернення основних та оборотних засобів у сумі 100 000 доларів США на термін до 25 вересня 2009 року.

Строк дії зобов`язань за вищевказаним договором іпотеки визначений у п. 28 договору - до повного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, та всім додатковим угодам до нього.

Договір іпотеки від 25 вересня 2006 року посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котковою О.А. та в день його посвідчення накладено заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , до припинення договору іпотеки (а.с. 15).

З довідки ПАТ «КБ «Приватбанк» вбачається, що станом на 29 грудня 2016 року позивач не має заборгованості перед відповідачем (а.с. 17).

Позивач звертався до відповідача з заявами від 13 жовтня 2017 року та 15 січня 2018 року, у яких просив останнього звернутись до реєстратора з метою вилучення заборони об`єкта нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 з Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 19, 20).

Відповідно до приписів статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 3 вищевказаної статті відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Таким чином, підстави припинення іпотеки окремо визначені в ст.. 17 Закону України «Про іпотеку», аналіз якої свідчить про те, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені даною нормою. Іпотека є дійсною до припинення основного зобов`язання.

Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що належне на праві власності позивачу майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 було передано в іпотеку з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 2208 корп-клв від 25 вересня 2006 року, укладеного між ЗАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 з строком дії до 25 вересня 2009 року. Як зазначено скаржником та не спростовано відповідачем, жодних вимог від ПАТ «КБ «Приватбанк» ні в судовому порядку, ні в порядку претензій до позивача, як іпотекодателя не пред`являлося. Крім того, в матеріалах справи наявний лист від 29 грудня 2016 року № 1SSB-4NN4-ITFO-DABI від ПАТ «КБ «Приватбанк» з якого вбачається, що станом на 29 грудня 2016 рік ОСОБА_1 немає заборгованості перед банком.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки строк виконання основного зобов`язання, а саме кредитного договору № 2208 корп-клв від 25 вересня 2006 року укладеного між ЗАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 , закінчився, а ще іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору, наявні підстави для задоволення позовної вимоги в частині визнання протиправним зобов`язання, що виникло з Іпотечного договору, укладеного 25 вересня 2006 року між Закритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Котковою О. А., зареєстрованого в реєстрі за № 1835.

Крім того, для повного та всебічного розгляду справи, ухвалою Київського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року було витребувано у відповідача копію кредитного договору № 2208 корп-клв від 25 вересня 2006 року та довідку щодо стану його виконання. Вищевказана ухвала неодноразово надсилалась на адресу банку та була отримана останнім, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Разом з тим, станом на 19 лютого 2020 рік, витребувані докази на адресу суду не надходили.

Відповідно до ч. 10 ст. 84 ЦПК України, у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає за можливе визнати ту обставину, що договір іпотеки є припиненим у зв`язку з закінченням строку дії основного зобов`язання, оскільки докази на спростування даної обставини суду надані не були.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Приписами ч. 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Як вбачається з приписів ст.. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.. 16 ЦК України, власник має право вимагати відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ст.. 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків.

Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що 13 жовтня 2017 року та 15 січня 2018 року позивач звертався до відповідача з заявами про припинення обтяження і вилучення відповідного запису з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру іпотек, у зв`язку з припиненням строку дії основного зобов`язання, разом з тим, відповідачем вказаних дій вчинено не було, чим порушено право власності позивача на його майно.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині усунення перешкод позивачу у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом: вилучення з Державного реєстру іпотек відомостей (запису) за реєстраційним номером обтяження 4044770 та вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомостей (запису) за реєстраційним номером обтяження 3781962.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, оскаржуване рішення не можна назвати законним та обґрунтованим в розумінні ст. 263 ЦПК України, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення з постановленням нового судового рішення

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 грудня 2018 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення, наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про визнання договору іпотеки припиненим та усунення перешкод розпорядження майном шляхом вилучення записів з реєстрів, задовольнити.

Визнати припиненим зобов`язання, що виникло з Іпотечного договору, укладеного 25 вересня 2006 року між Закритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Котковою О. А., зареєстрованого в реєстрі за № 1835.

Усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом:

- вилучення з Державного реєстру іпотек відомостей (запису) за реєстраційним номером обтяження 4044770, зареєстрованого 13 листопада 2006 року15:09:05, реєстратором - приватним нотаріусом Котковою О.А., тип обтяження: договір іпотеки від 25 вересня 2006 року, зареєстрований в реєстрі за № 1835, об`єкт обтяження: двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , іпотекодержатель: Закрите акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» (, юридична адреса: місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, 50), Печерська філія ЗАТ «КБ «Приватбанк», іпотекодавець ОСОБА_1 (індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ), строк виконання 25 вересня 2009 рік;

- вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомостей (запису) за реєстраційним номером обтяження 3781962, зареєстрованого 25 вересня 2006 року 19:03:23 за № 3781962, реєстратором - приватним нотаріусом Котковою О.А., тип обтяження: заборона на нерухоме майно, підстава обтяження: договір іпотеки від 25 вересня 2006 року, зареєстрований в реєстрі за № 1835, реєстратором - приватним нотаріусом Котковою О.А., об`єкт обтяження: квартира АДРЕСА_1 , власник: ОСОБА_1 (індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 21 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: В. В. Саліхов

О. В. Шахова