Єдиний унікальний номер справи 359/7226/19
Провадження №22-ц/824/1217/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Тімуш Д.І.

розглянувши справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про визнання недійсним договору іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним договору іпотеки. Одночасно подав заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на предмет іпотеки (квартиру) та заборони вчиняти будь-які дії щодо неї до розгляду справи по суті.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2019 року заява про вжиття заходів забезпечення позову задоволена частково, накладено арешт на вказану квартиру, в іншій частині вимоги заяви залишені без задоволення.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, відповідач подав апеляційну скаргу, вважає оскаржувану ухвалу незаконною, необґрунтованою, постановленою із порушенням норм матеріального та процесуального права. Обґрунтовує її тим, що суд, задовольняючи заяву про забезпечення позову, не з`ясував співмірність виду забезпечення позову, жодним чином не обґрунтував необхідність вжиття таких заходів, пославшись лише на загальні норми процесуального права. Крім того суд оскаржуваною ухвалою фактично обмежив права та законні інтереси апелянта як іпотекодержателя, що виходить за межі судового розгляду. Крім того вжиті заходи перешкоджають господарській діяльності апелянта, адже юридично обмежують реалізацію законних прав відповідача. Таким чином вважає, що ухвала постановлена без наведення відповідного обґрунтування і підлягає скасуванню.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що доводи апеляційної скарги вважає безпідставними, а ухвалу суду - законною і обґрунтованою, яка в повному обсязі відповідає завданню цивільного судочинства. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав:

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи може забезпечити позов, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При цьому заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ст. 150 ЦПК України).

Згідно ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням необхідності саме такого заходу, ціну позову, про забезпечення якого просить заявник, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Як зазначено в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи питання про забезпечення позову, суд має пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір, а також існує реальна загроза унеможливлення чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Свою заяву про забезпечення позову позивач обґрунтовував тим, що предметом розгляду в даній справі є вимога про визнання недійсним договору іпотеки, укладеного між ним та ПАТ КБ «Надра», право вимоги за яким (як і за основним договором) останній відступив ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія». В зв`язку з тим, що іпотекодержатель заявив про своє право задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, заявник вважав що ще до вирішення вимог стосовно дійсності чи недійсності іпотечного договору іпотекодержатель може розпорядитися майном, що є предметом вказаного договору, що в свою чергу може значно ускладнити ефективний захист прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Зваживши на доводи заявника, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для часткового вжиття запропонованих заходів забезпечення позову. З даним висновком погоджується і колегія суддів апеляційного суду, вважаючи його законним і обґрунтованим.

За своєю правовою природою правовий інститут забезпечення позову покликаний гарантувати особам, які беруть участь у справі, реальну можливість ефективного захисту свого права шляхом дійсного виконання можливого рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Саме тому такі заходи покликані забезпечити можливість охорони матеріально-правових інтересів позивача від потенційних недобросовісних дій інших учасників, направлених на ухилення від реального та ефективного виконання судового рішення, в тому числі з метою запобігання труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Зважаючи на наведені положення, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має дослідити, чи є реальним спір між сторонами, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи запропонований вид забезпечення є співмірним із заявленими вимогами та чи забезпечує він досягнення мети, задля якої ставиться питання про забезпечення позову. Єдиною передбаченою законом підставою для застосування заходів забезпечення позову є виключно ризик ускладнення/унеможливлення виконання рішення суду у справі або ефективного поновлення прав та інтересів позивача. При цьому жодного питання по суті спору, в тому числі й щодо обґрунтованості позовних вимог, суд на даній стадії не вирішує.

Оскільки у виділених матеріалах, направлених до суду апеляційної інстанції, відсутній текст позовної заяви ОСОБА_1 , апеляційним судом в ході розгляду даної апеляційної скарги були досліджені матеріали самої справи, яка також на даний час находиться в апеляційній інстанції. З вказаної заяви та досліджених матеріалів справи вбачається існування реального спору між сторонами, за вирішенням якого позивач і звернувся з позовом до суду. Об`єкт забезпечення позову прямо пов`язаний з предметом спору, а застосований судом захід забезпечення є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Окремо колегія суддів зважає й на неможливість прийняття позиції щодо незаконності оскаржуваного судового рішення через відсутність в справі доказів того, що учасниками справи дійсно вчиняються дії, направлені на уникнення можливого виконання рішення суду. Оскільки мета забезпечення позову саме й полягає в недопущенні вчинення дій, направлених на ускладнення можливості виконання рішення суду, вимога про надання доказів існування того, що ще не сталося, і чому застосовані заходи мають запобігти, є необгрунтованою. При вирішенні такого питання суд має враховувати, чи дійсно існує можливість вчинення таких дій, відтак чи заявлені ризики є реальними.

В даному випадку усі вищенаведені вимоги до застосованих судом першої інстанції заходів забезпечення позову були дотримані. За таких умов колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення. Апелянтом не було відповідним чином доведено наявності передбачених законом підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції, його доводи, зокрема й щодо втручання в діяльність відповідача, не ґрунтуються ні на вимогах закону, ні на матеріалах справи, відтак апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Згідно вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» залишити без задоволення.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько