Провадження №2/522/1829/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участю секретаря судового засідання - Вадуцкої В. І.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та прийняття спадщини, за зустрічним позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 про встановлення спадщини відумерлою та виселення,

ВСТАНОВИВ:

До суду 28 серпня 2016 року надійшов позов ОСОБА_1 , пред`явлений до Одеської міської ради, за яким просила:

- встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) у період із 01 березня 2009 року по ІНФОРМАЦІЯ_6 (на час відкриття спадщини);

- встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) за ОСОБА_2 , що складається з квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову посилалась на те, що вона, ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , у квартирі своєї матері. Між тим. унаслідок суттєвого погіршення в 2009 році відносин між нею та її матір`ю, вона вимушена була шукати інше місце проживання. Приблизно 01 березня 2009 року вона познайомилась та почала проживати разом із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка вже на той час була в похилому віці та потребувала стороннього нагляду. Вказувала, що за час їх спільного проживання вони вели спільне господарство та вели спільний бюджет, мали взаємні права та обов`язки, тобто фактично проживали однією сім`єю. Вказувала, що, маючи спільний бюджет (позивачка займалась наданням косметичних послуг, ОСОБА_2 отримувала пенсію), разом сплачували по рахункам за комунальні послуги, купували продукти харчування, побутову техніку, одяг, ліки та робили поточний ремонт у квартирі. Посилалась на те, що вона здійснювала догляд за ОСОБА_2 та особисто у подальшому організувала її поховання.

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_2 померла у зв`язку з тяжкою хворобою. На час відкриття спадщини, окрім неї, позивачки, ніхто з ОСОБА_2 не проживав, відповідного заповіту складено не було, отже вважає, що фактично прийняла спадщину та у подальшому фактично використовувала квартиру для свого проживання. Для оформлення спадкових прав, вона звернулась до приватного нотаріуса ОМНО Тиквенко М.О., який роз`яснив про необхідність надання відповідного рішення суду на підтвердження факту проживання спадкоємців однією сім`єю зі спадкодавцем. З цього приводу позивачка звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси та 12 вересня 2016 року судом було винесено ухвалу, якою залишено без розгляду її заяву (справа №522/2588/16-ц) з тих підстав, що існує спір про право на спадщину. Вказувала, що під час судового розгляду її заяви в Малиновському районному суді м. Одеси представник Одеської міської ради висловив позицію, згідно якої квартиру за адресою АДРЕСА_3 , належну ОСОБА_2 , вважає відумерлою спадщини. За викладених обставин посилалась на те, змушена звернутись до суду в позовному провадженні.

У порядку авторозподілу справа надійшла до провадження судді Приморського районного суду м. Одеси Шенцевої О.П. та ухвалою суду від 29.09.2016 року провадження у справі було відкрито.

Ухвалою суду від 01.02.2017 року було розглянуто та задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, а саме копії спадкової справи.

На виконання ухвали суду від 01.02.2017 року суду було надано матеріали спадкової справи (т.1, а.с.80-101).

Під час судового засідання представник Одеської міської ради заявив зустрічний позов (т.1, а.с.116-127) про визнання спадщини відумерлою та виселення ОСОБА_1 з квартири. Свої вимоги обґрунтував тим, що відсутні відомості про проживання ОСОБА_1 в квартирі, яка належала ОСОБА_2 .. Окрім того, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , а тому не може вважатися особою, що проживала разом зі спадкодавцем. Враховуючи вказані обставини представник Одеської міської ради просив визнати спадщину відумерлою, в зв`язку з тим, що інших спадкоємців на спадкове майно немає, а ОСОБА_1 виселити як особу, що проживає без достатніх правових підстав.

Ухвалою суду від 15.06.2017 року зустрічний позов Одеської міської ради був прийнятий до спільного розгляду с первісним позовом ОСОБА_1 ..

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені та встановлено факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у період з 01 березня 2009 року по ІНФОРМАЦІЯ_6 року; встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за ОСОБА_2 , що складається з квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Відмовлено в задоволенні зустрічного позову Одеської міської ради до ОСОБА_1 про встановлення спадщини відумерлою та виселення. (т.1, а.с.139-144).

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 18 жовтня 2017 року було частково задоволено апеляційну скаргу Одеської міської ради : рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 червня 2017 року в частині задоволення позовних вимог про встановлення факту прийняття спадщини скасувати. Ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини. В іншій частині рішення залишено без змін (т.1, а.с.171-175).

Постановою Верховного суду від 07.11.2018 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 червня 2017 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 18 жовтня 2017 року скасовано. Справу передано на новий розгляд до першої інстанції (т.1, а.с.220-223).

У порядку авторозподілу справу надійшла до провадження судді Домусчі Л.В. та ухвалою суду від 27.12.2018 року була прийнята та призначена до розгляду в підготовчому засіданні на 25.02.2019 року.

У підготовчому засіданні 25.02.2019 року був присутній представник позивача, який первісні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, зустрічний-не визнавав. Представник відповідача первісний позов не визнавала, наполягала на задоволенні зустрічного позову.

Ухвалою суду від 25.02.2019 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті на 22.05.2019 року.

У судовому засіданні надали пояснення сторони та свідки: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ..

Розгляд справи відкладено на 25.07.2019 року.

У судовому засіданні 25.07.2019 року були присутні позивачка та її представник - ОСОБА_6 , представник відповідача за первісним позовом - ОСОБА_7 ..

Позивачка та її представник свої позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Заперечували проти зустрічного позову з тих підстав, що обставин для визнання спадщини відумерлою не вбачається. При цьому, сторона позивача повідомила, що позивача 11.04.2018 року отримала свідоцтво про право на спадщину та наявне відповідне рішення про визнання за ОСОБА_1 спадкування у порядку закону, оскільки нерухомості не була оформлена.

Представник Одеської міської ради заперечувала проти первісних позовних вимог за обставин, викладених у зустрічному позові, з посиланням на те, що позивачкою не доведено обставин спільного проживання з померлою ОСОБА_2 .. Посилалась на те, що ОСОБА_1 зареєстрована за іншою адресою, а спадкодавець - за іншою. Окрім того, вказувала, що ОСОБА_2 перебувала на обліку в територіальному центрі соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян з вересня 2008 року до дня смерті, тобто понад шість років як одинока, проживаюча самотньо людина. Заперечувала проти показань свідка ОСОБА_5 , оскільки остання знайома з позивачкою з 2011 року та не може підтвердити її проживання з померлою.

По справі було оголошено перерву до 11.10.2019 року.

Ухвалою суду від 26.07.2019 року було розглянуто та задоволено заяву представника міської ради: накладено арешт на спірну квартиру (т.2, а.с.44-46).

11.10.2019 року по справі було оголошено перерву до 12.12.2019 року у зв`язку з неявкою позивача та її представника.

У судовому засіданні 12.12.2019 року були присутні позивачка з представником адв. ОСОБА_8 , які первісні вимоги підтримали та просили задовольнити. Позивачка у судовому засіданні зазначила, що після смерті ОСОБА_2 залишилась проживати у квартирі та всі комунальні послуги з утримання квартири сплачує вона.

Додатково позивачка пояснила, що коли вона шукала квартиру для оренди, тоді її познайомили із ОСОБА_2 , яка потребувала допомоги та догляду. Саме на таких умовах вона, ОСОБА_1 , переїхала до ОСОБА_2 , за життя останньої вони добре ладили та розуміли один одного. Потім вона, ОСОБА_1 , завагітніла та народила дитину, ОСОБА_2 просили називати її бабусею, допомагала їй доглядати за дитиною, вважала її своєю онукою, та за життя прохала оформити документи на неї, позивачку. Проте вона посоромилася оформляти на своє ім`я документи, вона не розуміла всієї серйозності ситуації та не очікувала, що ОСОБА_2 так скоро помре. Зазначила, що ОСОБА_2 пролежала у лікарні 10 днів, потім вона її забрала до квартири, проте через 30 хвилин ОСОБА_2 стало погано та вона викликала скору допомогу, померла на її руках. Вказувала, що померла до останнього не знала, що в неї рак 4 стадії, а вона, ОСОБА_1 , постійно про неї піклувалась і не казала їй що у неї рак, а намагалась її лук вати.. Позивачці було відомо, що померла була на обліку як одиноко людина але в 2008р.,, вона завжди там брала суп та приносила його для котів у дворі. Зазначила, що коли переїхала жити до ОСОБА_2 , то у квартирі не було навіть опалення; всю техніку, прилади обігріву, туалет та труби все вона придбала за свої кошти. Вони жили разом з її дитиною як одна сімя, . У померлої не було ні дітей, ні чоловіка, ні будь-яких родичів.

Представник Одеської міської ради заперечувала проти задоволення первісного позову та просила відмовити, визнавши спадщину відумерлою.

По справі було оголошено перерву до 11.02.2020 року.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги за первісним позовом в повному обсязі та просив їх задовольнити. Посилалась на те, що позивачка та померла ОСОБА_2 відносились одна до одної як бабуся та онука, всі їх витрати були спільними та між ними склались сімейні відносини. Після смерті ОСОБА_2 позивачка за свої кошти організувала поховання та залишилась проживати у квартирі померлої. Позивачка є спадкоємцем 4ї черги, інших спадкоємців не має, а отже зазначене, на думку представника позивача свідчить про те, що спадщина не є відумерлою.

Представник Одеської міської ради заперечувала проти задоволення первісного позову та просила задовольнити зустрічний позов із посиланням на те. що ОСОБА_1 не підтвердила достатніми доказами факт її проживання однією сім`єю з померлою ОСОБА_2 ..

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, врахувавши пояснення свідків, надані у минулих судових засіданнях, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , після смерті якої відкрилась спадщина за законом, яка складається з квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_2 , ОСОБА_1 особисто організувала її поховання, що підтверджується свідоцтвом про поховання №020681 від 22.10.2015, договором-замовлення на організацію та проведення поховання, квитанцією про оплату послуг, пов`язаних із похованням ОСОБА_2 ..

Як вбачається із матеріалів справи, спадкоємці за законом першої, другої та третьої черги у спадкодавця відсутні.

11 листопада 2015 року ОСОБА_1 було подано заяву про прийняття спадщини за законом, та 11 листопада 2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тиквенко М.О. до спадкового реєстру внесені відомості про заведену спадкову справу №58193937 щодо спадкодавця ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Проте приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тиквенко М.О. було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з відсутністю рішення суду, яке набрало законної сили, про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_2 протягом останніх п`яти років.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно із частиною другою статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Положеннями статті 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Ураховуючи наведене, до спадкоємців четвертої черги можуть належати не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу і не перебували у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, а і інші особи, які не перебували зі спадкодавцем у безпосередніх родинних зв`язках.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення зі спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України (2947-14) про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

За змістом ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Виходячи з аналізу вказаної норми СК України, сім`єю є соціальна група, яка не обов`язково складається з людей, які перебувають у шлюбі. Сім`ю також є соціальна група осіб, поєднаних спільним побутом, які здійснюють свою життєдіяльність на основі спільного економічного, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Вказана позиція повністю кореспондується з висновками викладеними в п. 5.1. Листа ВССУЦКС№ 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно пояснень позивача, наданих у судових засіданнях та викладених у позові, встановлено, що з березня 2009 року, за порадою знайомих, ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ) познайомилась та почала проживати разом із ОСОБА_2 , що народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 , оскільки фактично припинила всі сімейні відносини зі своєю матір`ю. За час сумісного проживання ОСОБА_2 і ОСОБА_1 стали однією сім`єю. Їх відносини складалися з взаєморозуміння та підтримки, яка була необхідна кожній на той час. Вони відносились одна до одної як бабуся та онучка, їх поєднували відносини, які складалися з ведення спільного господарства, спільного бюджету, вони сплачували рахунки за комунальні послуги, купували продукти харчування, побутову техніку, одяг, ліки та робили поточний ремонт у квартирі за взаємною згодою. Приблизно в середині 2014 року ОСОБА_2 почала себе дуже погано почувати, у зв`язку з чим позивачка відвозила її на обстеження до лікарів, викликала лікарів на дом. Після звернення до лікарні стало відомо, що вона хворіє на рак сигмовидної кишки та потребує дорогого лікування. Позивачка за порадою лікарів, знайшовши кошти для подальшого лікування , готовила ОСОБА_9 до операції, вона перебувала у лікарні, проте на її прохання вона побажала побути вдома і позивачка її забрала додому, тобто в спірну квартиру.

Згідно пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , допитаних у судовому засіданні, ОСОБА_1 проживала спільно з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , з початку березня 2009 року до дня смерті ОСОБА_2 , та проживає за даною адресою до теперішнього часу. Мешкати в зазначеній квартирі ОСОБА_1 стала по запрошенню ОСОБА_2 , оскільки остання була самотньою та потребувала догляду, а ОСОБА_1 шукала місце проживання у зв`язку із погіршенням взаємовідносин із батьками. Взаємовідносини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 свідки охарактеризували як взаємовідносини бабусі з онучкою, оскільки вони були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, спільно несли побутові витрати та жили як одна сім`я. Також свідки підтвердили, що взаємовідносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з приводу проживання останньої у вищезазначеній квартирі не мали характеру цивільно-правового договору, предметом якого виступала оренда житла, ОСОБА_1 за проживання грошових коштів ОСОБА_2 не сплачувала.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що проживає за адресою: АДРЕСА_5 , з 2011 року, з цього ж часу вона знає ОСОБА_1 , яка проживала спільно з ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_6 даного будинку. ОСОБА_1 . та ОСОБА_2 як бабуся з онучкою, були однією сім`єю та вели спільне господарство, а саме спільно оплачували побутові послуги, спільно придбали побутову техніку, продукти харчування, ліки тощо. Після смерті ОСОБА_2 , ОСОБА_1 самостійно організувала її поховання та продовжила мешкати у квартирі ОСОБА_2 , де й проживає до теперішнього часу.

Враховуючи положення ст. 3 СК України, суд вбачає, що відносини ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , повністю відповідали законодавчому визначенню поняття сім`ї.

Оскільки, у спадкодавця відсутні спадкоємців за заповітом, а також відсутні спадкоємців за законом першої, другої, третьої черг ОСОБА_1 відповідно до ст. 1264 ЦК України, має право на спадкування за законом у четверту чергу, як особа, що проживала разом зі спадкодавцем на протязі останніх п`яти років.

Після смерті ОСОБА_2 залишилося спадкове майно у виді квартири АДРЕСА_8 .

Фактично ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті спадкодавця, оскільки залишилася проживати у вказаній квартирі, крім цього до її смерті постійно проживала за вказаною адресою АДРЕСА_1 .

Оскільки Одеська міська рада вважає квартиру за адресою: АДРЕСА_1 відумерлою спадщиною, необхідно зазначити наступне.

Зі змісту ст. 1277 ЦК України вбачається, що відумерлою є спадщина, щодо якої відсутні спадкоємці за заповітом чи за законом, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовились від її прийняття. Тобто термін «відумерлість спадщини» стосується випадків, коли після смерті спадкодавця відсутні спадкоємці, які можуть прийняти спадщину.

При розгляді справи було встановлено, що ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_2 однією сім`єю з 2009р. на протязі не менш як п`ять років до її смерті, вони вели спільне господарство та були пов`язані власним побутом, позивачка народила там дитину, а після смерті ОСОБА_2 продовжила мешкати у квартирі, яка складає спадщину, фактично вступивши в управління нею, таким чином дана квартира не може бути визнана відумерлою спадщиною.

Посилання Одеської міської ради на те, що ОСОБА_2 отримувала соціальну допомогу і що це спростовує факт сумісного проживання з ОСОБА_1 , критично оцінюється судом, оскільки спростовується показаннями свідків, письмовими доказами, виходячи з того, що заява про отримання даної допомоги датується 09 вересня 2008 року, коли ОСОБА_1 ще не проживала разом з ОСОБА_2 .. Проживати разом однією сім`єю та вести спільне господарство, вони почали з березня 2009 року.

Крім цього, стосовно реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою, відмінною від місця проживання, необхідно зазначати, що «реєстрацію місця проживання» слід відрізняти від «місця фактичного проживання».

Даний висновок підтверджується листом ВССУЦКС від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», відповідно до якого, у випадках, коли спадкоємці постійно проживали разом із спадкодавцем, проте зареєстровані за іншою адресою, судам слід враховувати, що місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель), у відповідному населеному пункті, в якому особа проживає постійно.

Отже, сам законодавець визначає можливість проживання особи не за місцем її реєстрації.

Даний факт носить лише адміністративний характер і ніяким чином не може спростовувати наявного факту проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Крім цього, у вищезазначений період ОСОБА_1 не тільки спільно проживали, а й були пов`язані спільним побутом, спільним веденням господарства, мали спільні витрати.

Таким чином, враховуючи все вищенаведене, можна наголосити на тому, що свідки сусіди при допиті в суді підтвердили факт постійного проживання однією сім`єю із спадкодавцем - ОСОБА_2 , а саме ОСОБА_10 (що зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_5 ), ОСОБА_3 (що зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_9 ), ОСОБА_4 (що зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_10 ).

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

Відповідну правову позицію викладено Верховним судом у постановах від 10 січня 2019 року по справі № 484/747/17, від 04 липня 2018 року по справі № 404/2163/16-ц.

Також підтверджують факт постійного проживання ОСОБА_1 однією сім`єю можливо за допомогою письмових доказів, а саме:

- Свідоцтво про поховання ОСОБА_2 № 020681 від 22.10.2015 року, видане ОСОБА_1 ;

- Договір замовлення на організацію та проведення поховання № 011863. від 22.10.2015 року, укладений між КП «Спеціалізоване підприємство комунально-побутового обслуговування» та ОСОБА_1 ;

- Квитанції про оплату за придбання побутової техніки, предметів вжитку лікарських засобів тощо;

- Квитанції про сплату комунальних платежів до смерті ОСОБА_2 ;

- Квитанції про сплату послуг за поховання ОСОБА_2 ;

З огляду на викладене, суд бере до уваги докази які мають відношення для встановлення юридичного факту - проживання однією сім`єю, а не реєстрацію за одним місцем проживання.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем 4ої черги майна померлої ОСОБА_2 .

Що стосується вимоги про встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_1 суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до діючого цивільного законодавства, спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він мешкав разом з померлим. Для того, щоб встановити факт сумісного проживання спадкоємця зі спадкодавцем, нотаріус за місцем відкриття спадщини перевіряє в паспорті відмітку про реєстрацію проживання спадкоємця та встановлює місця реєстрації проживання померлого за довідкою органів реєстрації. Вважається, що спадкоємець прийняв спадщину через подання заяви до нотаріуса за місцем відкриття спадщини в строк, встановлений для цього законодавством, тобто шестимісячний строк.

Суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог в частині про встановлення факту прийняття спадщини необхідно відмовити, оскільки це є неналежний засіб захисту.

Керуючись ст.ст. 10, 15-16, 319, 321, 328, 1216, 1218, 1223, 1258, 1264, 1268-1270, 1277 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 19, 43, 44, 51, 78, 76-81, 82, 89, 142, 210, 211, 247, 258, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_1 ) до Одеської міської ради (, місцезнаходження м. Одеса, пл.. Думська, 1) про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та прийняття спадщини - задовольнити частково.

Встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) у період із 01 березня 2009 року по 21 жовтня ІНФОРМАЦІЯ_4 (на час відкриття спадщини).

В іншій частині позову ОСОБА_1 - відмовити.

Зустрічний позов Одеської міської ради (, місцезнаходження м. Одеса, пл.. Думська, 1) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_1 ) про встановлення спадщини відумерлою та виселення - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів (ст.ст.354,355,ЦПК України). Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення суду складений 21.02.2020 року.

Суддя Домусчі Л.В.