Провадження №2/523/623/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

"19" лютого 2020 р. Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді - Бузовського В.В.,

при секретарі - Петровської О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, в залі суду, в м. Одесі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за прострочення виконання грошового зобов`язання, -

встановив:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом та просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики в розмірі 5 000, 00 доларів США. В обґрунтування вимог посилався на те, що 24.02.2017р., між ним та відповідачем ОСОБА_2 , укладено договір позики, згідно до якого відповідач отримав кошти в сумі 15 000,00 доларів США. На підтвердження укладання договору позики відповідачем було складено розписку про отримання зазначеної суми коштів та його дружиною ОСОБА_3 , надано згоду на отримання вказаних коштів. Порядок, строки повернення, обумовлені в розписці. Разом з тим відповідач, у встановлений договором час, а саме до 24.02.2019р., кошти не повернув, що стало підставою для звернення до суду.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с. 45).

Відповідачі в судове засідання не з`явились про місце та час його проведення повідомлені належним чином (а.с. 43,44), причини неявки не повідомляли, заява про розгляд справи за їх відсутності не надходила, відзив на позов не подавали.

Суд ухвалює заочне рішення за відсутності учасників справи відповідно до ст. 280 ЦПК України, про що не заперечував позивач (а.с. 45).

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Так встановлено, що між ОСОБА_1 , як позикодавцем з одного боку та ОСОБА_2 , як позичальником з іншого боку, 24.02.2017р., було укладено договір позики відповідно до якого ОСОБА_1 , передав, а ОСОБА_2 , отримав позику в розмірі 15 000,00 доларів США., та зобов`язався повернути кошти в зазначеному розмірі в строк до 24.02.2019р. На підтвердження отримання коштів за договором позики, ОСОБА_2 , було особисто складено відповідну розписку. В строк визначений договором позики, позичальник кошти не повернув.

За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За нормами ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка.

В силу ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного суду, яка викладена в Постанові від 16 січня 2019 року справа № 373/2054/16-ц, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Оскільки ст. 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12.

У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Такий висновок Палати Верховного суду викладений в Постанові від 19 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц.

Відповідно до змісту ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Під час отримання коштів ОСОБА_2 його дружина ОСОБА_3 надала згоду на отримання даних коштів, про що свідчить її підпис на розписці.

Таким чином суд приходить до висновку, що у випадку коли кошти отримані одним із подружжя за договором позики використані в інтересах сім`ї, вони підлягають стягненню у солідарному порядку з кожного із подружжя. Зазначений висновок суду узгоджується із Висновками КЦС у складі Верховного суду у Постановах по справах № 639/7335/15-ц від 03.05.2018р., № 713/285/12 від 26.09.2018р., № 761/11059/16 від 11.10.2018р.

Таким чином, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню в солідарному порядку три проценти річних від простроченої суми в розмірі 5 000,00 доларів США.

На підставі ст. 526, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 95, 263-265, 280-283, 353, 354 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (який зареєстрований: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (який зареєстрований: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (яка зареєстрована: АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_3 ) про стягнення заборгованості за прострочення виконання грошового зобов`язання - задовольнити.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , три проценти річних від простроченої суми в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) доларів 00 центів.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом 30-ти днів з дня складення рішення.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Повне судове рішення складено 19.02.2020 року.

Суддя: