Дата документу 02.09.2020
Справа № 937/2583/20
Провадження №2/937/1758/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 вересня 2020 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:
головуючого - судді Купавської Н.М.,
при секретарі - Бєгушевій Л.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в м.Мелітополі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом,
Одночасно з поданням позовної заяви позивач надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, при цьому посилається на те, що необхідні докази надані до матеріалів справи, інші клопотання та заяви відсутні. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення суду.
Ухвалою від 21.05.2020р. позовна заява прийнята до розгляду, відкрите провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, визначені строки подачі заяв по суті.
Відповідач в судове засідання не з`явився, судова повістка повернулась з відміткою пошти: «адресат відсутній за вказаною адресою».
Як вбачається з матеріалів справи позивачем надано адресу ОСОБА_1 за зареєстрованим місцем його проживання. Інших відомостей щодо місця перебування чи проживання боржника немає.
Відповідно до ч.7 ст.128 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємця - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Отже, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи. Повідомлень про причини неявки та відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк суду не надано.
Зі згоди позивача суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до вимог ч.2ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
25.02.2013 між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно якої останній отримав платіжну карту. В даній заяві наявні лише персональні дані ОСОБА_1 , будь-яких інших відомостей Анкета-заява не містить. Зокрема, не містить умов щодо видачі кредитної карти (не зазначено номер кредитної карти), умов щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки, пені та штрафів (а.с. 22 зворот).
До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які відповідачем не підписані (а.с.24-56).
Згідно довідки банку ОСОБА_1 за вказаним договором було надано наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 з терміном дії до 12/16; № НОМЕР_2 з терміном дії до 01/19; № НОМЕР_3 з терміном дії до 11/19; № НОМЕР_4 з терміном дії до 12/19; № НОМЕР_5 з терміном дії до 05/21 (а.с.22).
Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ім`я ОСОБА_1 25.02.2013 відбувся старт карткового рахунку № НОМЕР_1 , 19.08.2013 збільшено кредитний ліміт 1500 грн., а 19.11.2013 зменшено кредитний ліміт 1410 грн., 11.03.2014 зменшено кредитний ліміт 1300 грн., 28.03.2014 зменшено кредитний ліміт 1210 грн., 15.04.2014 зменшено кредитний ліміт 1150 грн., 16.06.2015 зменшено кредитний ліміт 1070 грн., 08.07.2015 зменшено кредитного ліміту 1070 грн., 21.07.2015 зменшено кредитний ліміт 790,00 грн., 04.09.2015 зменшено кредитний ліміт 730,00 грн., 12.10.2015 зменшено кредитний ліміт 681,00 грн., 04.11.2015 зменшено кредитний ліміт 590,00 грн., 07.12.2015 зменшено кредитний ліміт 510,00 грн., 08.02.2016 зменшено кредитний ліміт 110,00 грн., 13.02.2016 зменшено кредитний ліміт 90,00 грн., 13.12.2016 збільшено кредитний ліміт 1500,00 грн., 13.12.2016 зменшено кредитний ліміт 966,67 грн., 30.06.2017 збільшено кредитний ліміт 1500,00 грн. (а.с. 21).
З виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 за період з 25.02.2013 по 01.03.2020 вбачається, що з 25.02.2013 на картковий рахунок № НОМЕР_1 встановлено кредитний ліміт та з 30.09.2013 вбачається рух коштів по кредитній картці (а.с.17-20).
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 Цивільного кодексу України йдеться про те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 Цивільного кодексу України).
Як передбачено частиною 2 статті 1054 Цивільного кодексу України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 Цивільного кодексу України).
Згідно із частиною 1 статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 Цивільного кодексу України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, стягнути штраф та пеню, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 25.02.2013, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору.
При цьому, суду не надано доказів на підтвердження того, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання ним кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати пені та штрафів, і саме у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Виписка по картковому рахунку не може вважатися належними та допустимими доказами для обґрунтування обставин, які свідчать про укладення кредитного договору, оскільки така виписка підтверджує фактичне використання фізичною особою грошових коштів банку із застосуванням такої карти за його згодою, межах кредитного ліміту та автоматичне списання Банком суми простроченої заборгованості, а також списання нарахованих ним відсотків за користування кредитом і нарахованої суми неустойки, тоді як відомості про те, що позичальник визнавав такі умови, приймав та їх виконував зазначені матеріали не містять.
Неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини 1 статті 634 Цивільного кодексу України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (25.02.2013) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (07.04.2020), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Згідно з частиною 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З наведених підстав, суд дійшов висновку про те, що позивач не довів, що саме надані ним Умови є складовою кредитного договору і що саме ці Умови відповідач мав на увазі, підписуючи Анкету-Заяву про ознайомлення з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку» та відкриття рахунку, та відповідно брав на себе зобов`язання зі сплати пені, штрафів в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту.
А тому підстави для стягнення з відповідача на користь позивача пені та штрафів відсутні.
Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 Цивільного кодексу України суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
В обґрунтування позовних вимог в цій частині позивач посилається на розрахунок заборгованості за договором № б/н від 25.02.2013, де процентна ставка на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України розрахована у розмірі 84,0 % та станом на 16.03.2020 розмір заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України за період з 01.10.2019 по 01.02.2020 становить 1907 грн. 88коп.
Тобто, у даному випадку, позивач просить стягнути проценти у розмірі встановленому договором, однак Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 25.02.2013 не містить умов щодо погодження процентної ставки у розмірі 84,0 % за прострочення виконання грошового зобов`язання, а отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання у зазначеному розмірі.
Тому, вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України виходячи з відсоткової ставки у розмірі 84,0 % є безпідставними, оскільки позивачем не доведено укладення договору на таких умовах.
Позовні вимоги про стягнення трьох відсотків річних не заявлялись.
Іншого розрахунку заборгованості по процентам за користування кредитними коштами позивачем суду не надано. Відтак, відсутні підстави для стягнення заборгованості по процентам у заявленому банком розмірі.
Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, а також вимоги частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому суд погоджується, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Таким чином, оскільки за умовами договору відповідач взяв на себе зобов`язання повернути фактично отриману ним суму кредитних коштів, однак зобов`язання належним чином не виконав, у результаті чого станом на 16.03.2020 утворилась заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 4939 грн. 89 коп., а тому в цій частині позовні вимоги слід задовольнити.
З огляду на викладене, позов підлягає частковому задоволенню, а саме стягненню з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченим тілом кредиту по кредитному договору № б/н від 25.02.2013 у розмірі 4939 грн. 89 коп.
Керуючись статтями 12, 13, 81, 89, 263 та 264 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
Позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 25.02.2013 в розмірі 4939 грн. 89 коп., яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 4939 /чотири тисячі дев`ятсот тридцять дев`ять/ гривень 89 копійок, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 515 грн. 43 коп., а всього 5455/п`ять тисяч чотириста п`ятдесят п`ять/ гривень 32 копійки.
У задоволенні іншої частини позову відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст.284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
На рішення може бути подана апеляційна скарга позивачем до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
СУДДЯ: