Справа № 188/782/19
Провадження № 2/188/19/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Місюра К.В.

при секретарі: Хандрига Л.І.

за участю сторін:

від позивача: ОСОБА_1

представник позивача: ОСОБА_2

від відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Петропавлівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл спільного сумісного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

В ІНФОРМАЦІЯ_1 2019 року ОСОБА_1 (смт. Петропавлівка Петропавлівського району Дніпропетровської області) звернулась до суду з позовом, відповідно до якого просить розділити спільне сумісне майно (сумісно придбане під час проживання в шлюбі) автомобіль марки RENAULT моделі TRAFIK, категорії В, 2007 року випуску, білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , зареєстрований відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХМ401815 від 19.05.2017 року, залишивши вказаний автомобіль на користь ОСОБА_1 , стягнувши з неї на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію у розмірі 1/3 вартості спільного майна в сумі 82 092, 00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 27.10.2012 року позивач з відповідачем перебувала у шлюбі, від якого народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За період перебування у шлюбі вони вели спільне господарство, будували міцні сімейні відносини, піклувалися про спільне майбутнє та майбутнє своєї дитини, в результаті чого було спільно придбано 19.05.2017 року автомобіль марки RENAULT моделі TRAFIK, категорії В, 2007 року випуску, білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 за 10 000 доларів США. Крім того, позивач зазначає, що після розірвання шлюбу дитина проживає разом із нею, автомобіль потрібен їй для забезпечення власних потреб та потреб їх малолітньої дитини, в результаті чого просить суд відійти від принципу рівності часток та визначити на її користь з урахуванням її інтересів та інтересів малолітньої дитини 2/3 частки у спільному сумісному майні. Також позивач зазначила, що майно, яке є предметом спору і на сьогоднішній день його вартість складає 246 275, 00 грн., добровільно поділити не вдалося, що і зумовило її звернутися до суду.

В судовому засіданні представник позивача та позивач повністю підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав, викладених в позові.

Відповідач в судовому засіданні частково заперечував проти задоволення позовних вимог, пославшись на ті обставини, що він не заперечує проти залишення автомобіля у позивача, однак вважає, що майно повинно розподілитися між ними в рівних частинах, оскільки проживання з позивачем спільної дитини не є підставою для зміни розміру часток при поділі автомобіля, як спільного майна, придбаного під час перебування у шлюбі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши в судовому засіданні сторони, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 27.10.2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Петропавлівського районного управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 10).

Відповідно до свідоцтва про народження ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_5 , батьками якого є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с. 12).

Згідно договору купівлі-продажу від 19.05.2017 року ОСОБА_3 було придбано автомобіль марки RENAULT моделі TRAFIK, категорії В, 2007 року випуску, білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 16).

Відповідно до рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 16.03.2018 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (а.с. 13-14).

Відповідно до довідки Петропавлівської селищної ради від 12.06.2019р. ОСОБА_5 зареєстрований та проживає разом із ОСОБА_1 (а.с. 17).

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України та СК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2, 3 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей) приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обовязків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися „обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола обєктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007р. N 11).

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї.

Зазначені вище норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. При цьому, тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Так, відповідачем не заперечуються обставини спільного набуття спірного майна, зокрема також і вартість спірного майна на час розгляду справи в суді в розмірі 246 275, 00 грн.

Між тим, відповідач вважає, що майно повинно розподілитися між ним і позивачем в рівних частинах, оскільки проживання з позивачем спільної дитини не є підставою для зміни розміру часток при поділі автомобіля, як спільного майна, придбаного під час перебування у шлюбі.

Позивач, в свою чергу, зазначає, що вартість автомобіля повинна бути розподілена з урахуванням тих обставин, що малолітня дитина проживає разом із нею, отже вона має право на 2/3 частки в спільному сумісному майні.

Як зазначалось вище, відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Отже, для збільшення частки майна дружини, у разі проживання з нею дитини, необхідне доведення існування умови недостатності розміру аліментів, які вона одержує, для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини.

В судовому засіданні відповідач заперечує наявності такої умови, а позивач, в свою чергу, не надала до суду будь-яких доказів в підтвердження вказаної обставини.

Частина 1 статті 3 ЦПК України зазначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 12 ЦПК України).

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

З урахуванням всіх досліджених у справі доказів суд вважає, що спірний автомобіль був придбаний подружжям у період перебування у шлюбі, а тому є їх спільною сумісною власністю, отже, частки сторін є рівними, підстави для відступу від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до частини третьої статті 70 СК України відсутні.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що проживання дитини з позивачем, з огляду на встановлені судом обставини та положення ст. 70 СК України, само по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя. Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірного автомобіля, позивачем не доведено.

У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Таким чином, враховуючи, що спірне майно набуте сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства, отже є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому суд дійшов висновку про їх поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні.

Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Тому, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2 481, 38 грн., що становить розмір сплаченого судового збору в сумі 1 231, 38 грн., та витрат на правову допомогу в сумі 1 250, 00 грн.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним і обґрунтованим є рішення, ухвалене судом відповідно до норма матеріального права із дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Розділити спільне сумісне майно (сумісно придбане під час проживання у шлюбі) автомобіль марки RENAULT моделі TRAFIK, категорії В, 2007 року випуску, білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , зареєстрований відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХМ401815 від 19.05.2017 року, залишивши вказаний автомобіль на користь ОСОБА_1 , стягнувши з неї на користь відповідача ОСОБА_3 , грошову компенсацію у розмірі 1/2 частини вартості спільного майна в сумі 123 137, 50 грн. (сто двадцять три тисячі сто тридцять сім грн. 50 коп.).

Скасувати ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2019 року про забезпечення позову у вигляді накладення арешту на автомобіль марки RENAULT моделі TRAFIK, категорії В, 2007 року випуску, білого кольору, держаний реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , зареєстрований відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХМ401815 від 19.05.2017 року.

Стягнути судові витрати з ОСОБА_3 (і.п.н. НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (і.п.н. НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ) у сумі 2 481, 38 грн. (дві тисячі чотириста вісімдесят одна грн.) 38 коп., які складаються з судового збору у сумі 1 231, 38 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 1 250, 00 грн.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя К. В. Місюра