Справа № 482/48/19
Провадження № 2/476/9/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.02.2020 року с.м.т. Єланець

Єланецький районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого-судді Чернякової Н.В.

за участю секретаря Минаєвої Н.П.

позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представників відповідачів Білецької О.В., Чернієнко К.В., прокурорів Притули М.М., Бурдуна М.С., Ковбасюк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Миколаївській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок бездіяльності органу досудового розслідування

В С Т А Н О В И В :

19.02.2019 року до суду надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок бездіяльності органу досудового розслідування.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що він є потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному 14.12.2012 року слідчим відділенням Новоодеського ВП ГУ НП в Миколаївській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000123, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Досудове розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні триває до цих пір, є неефективним та безрезультатним, а посадові особи вказаного органу чинять різні перепони у здійснені його прав, визначених Конституцією України та іншими законодавчими актами, що, в свою чергу, призводить до порушення його прав як потерпілого.

Вважає, що вказаною бездіяльністю посадових осіб органу досудового розслідування йому завдано моральної шкоди, яка виразилась у погіршенні його самопочуття, сильному пригніченні, розчаруванні та душевному стражданні, а тому у відповідності до положень Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду" вбачає всі підстави для стягнення з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на його користь моральної шкоди у розмірі 5000000 грн.

18.04.2019 року до суду надійшло повідомлення про вступ прокурора у вищевказану цивільну справу.

04.06.2019 року до суду надійшла уточнена позовна заява, у якій просив суд стягнути з держави в особі Головного управління національної поліції в Миколаївській області на його користь моральну шкоду у розмірі 5000000 грн. та зобов`язати Державну казначейську службу України здійснити виплату зазначених вище сум.

Позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Представник позивача у ході розгляду справи по суті зауважив, що відшкодування моральної шкоди позивачу має здійснюватися на загальних засадах у відповідності до ст.ст. 1173, 1174 ЦК України.

Представники відповідачів та прокурори заперечили проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що органами досудового розслідування не завдано моральної шкоди позивачу, оскільки він не піддавався державному примусу у розумінні положень Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду". Також вважають, що суд не може прийняти до уваги доводи представника позивача про необхідність кваліфікації спірних правовідносин у відповідності до ст.ст. 1173, 1174 ЦК України, оскільки позивач та його представник не змінювали предмет позову та обставини, що підлягають доказуванню.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до наступного висновку.

Як передбачено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у ході розгляду справи по суті, у провадженні слідчого відділення Новоодеського ВП ГУ НП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження за №0000123, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.12.2012 року на підставі повідомлення Господарського суду Миколаївської області, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України за фактом порушення вимог законодавства при ліквідації СЗАТ "Хлібороб" (том І а. с. 10).

Постановою слідчого СВ Нооводеського РВ УМВС України в Миколаївській області Пушкаревським С.В. від 09.03.2013 року позивачу відмовлено у визнанні його потерпілим у вищевказаному кримінальному провадженні (том І а. с. 8).

27.12.2013 року слідчим прийнято рішення про закриття вказаного кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (том І а. с. 10).

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого, позивач звернувся до прокуратури Новоодеського району. За результатами розгляду звернення позивача, 16.01.2015 року постанову слідчого про закриття кримінального провадження №0000123 скасовано, матеріали кримінального провадження направлено до СВ Новоодеського РВ УМВС України для подальшого розслідування (том І а. с. 10, 11).

Ухвалою слідчого судді Новоодеського районного суду Миколаївської області від 06.07.2016 року за результатами розгляду скарги позивача зобов`язано слідчих СВ Новодеського ВП ГУ НП в Миколаївській області виконати вказівки прокурора, надані в рамках вищевказаного кримінального провадження (том І а. с. 12-13).

У ході розгляду справи по суті встановлено, що позивача визнано потерпілим у вказаному кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Новоодеського районного суду Миколаївської області від 26.10.2017 року зобов`язано слідчого СВ Новодеського ВП ГУ НП в Миколаївській області Кукурудзу Я.А. розглянути клопотання позивача про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження (том І а. с. 19).

Ухвалою слідчого судді Новоодеського районного суду Миколаївської області від 07.06.2018 року за результатами розгляду скарги позивача скасовано постанову слідчого СВ Новоодеського ВП ГУ НП в Миколаївській області від 26.01.2018 року та зобов`язано слідчого розглянути клопотання позивача із зазначенням у постанові, в якій частині клопотання підлягає задоволенню, а в якій не підлягає (том І а. с. 20, 27).

На виконання вимог вищевказаної ухвали слідчого судді слідчим винесено відповідну постанову про часткове задоволення клопотання позивача від 02.07.2018 року (том І а. с. 28).

Проте, ухвалою слідчого судді Новоодеського районного суду Миколаївської області від 03.08.2018 року вищевказану постанову скасовано та зобов`язано слідчого СВ Новодеського ВП ГУ НП в Миколаївській області Кукурудзу Я.А. розглянути клопотання позивача від 05.10.2017 року (том І а. с. 29).

20.10.2019 року слідчим винесено постанову про зміну процесуального статусу відповідача та визнано його свідком у кримінальному провадженні №0000123 (том ІІ а. с. 14, 17-18).

Позивач вважає, що вказаними діями посадових осіб слідчого відділення Новодеського ВП ГУ НП в Миколаївській області порушено його права та законні інтереси, завдано йому моральної шкоди, яка виразилась у погіршенні його самопочуття, сильному пригніченні, розчаруванні та душевному стражданні, а тому нині захист його прав можливий лише у судовому порядку.

Так, за змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частинами першою - третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У пунктах 3, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України у від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Умовою відповідальності є неправомірне рішення, дія чи бездіяльність, внаслідок яких завдано моральну шкоду. Зобов`язання відшкодувати моральну (немайнову) шкоду виникає лише за умови, що вказана шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності). За загальним правилом, зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає з вини відповідача. Відповідальність без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою ст. 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Предметом доказування у вказаній справі є протиправність дій або бездіяльності відповідачів, причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями останніх та спричиненням моральної шкоди позивачу, і відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.

Позивач вимоги про відшкодування моральної шкоди обґрунтовував незаконною бездіяльністю слідчих Новоодеського районного суду Миколаївської області.

Суд аналізуючи надані сторонами докази у своїй сукупності з обставинами справи приходить до переконання, що доводи позивача зводяться до незгоди з процесуальними рішеннями, які приймалися слідчим у кримінальному провадженні.

Разом з тим, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого, які були у подальшому скасовані слідчими суддями, не свідчить про протиправність дій слідчого та завдання позивачу моральної шкоди у розумінні ст. 23 ЦК України, яка передбачає, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому працівниками ГУ НП в Миколаївській області моральної шкоди.

Таким чином, за відсутності доказів про умисне чи з грубою необережністю затягування досудового слідства, правові підстави для застосування норм у ст.ст. 1176, 1173 чи 1174 ЦК України та відшкодування моральної шкоди відсутні.

Оскільки, суд дійшов висновку, що позивач не підпадає під дію Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", то у відповідності до ст. 141 ЦПК України з останнього на користь держави підлягають стягненню 768,40 грн. в рахунок відшкодування судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 81, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Миколаївській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок бездіяльності органу досудового розслідування відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , на користь держави 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. у рахунок судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Єланецький районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення буде виготовлено 20.02.2020 року.

Суддя Н.В. Чернякова