Провадження № 2/127/4701/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 рокумісто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Волошина С.В.,

за участі секретаря Волхової М.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Андросової Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, в залі Вінницького міського суду Вінницької області № 33, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницького обласного центру медико - соціальної експертизи, про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача - Вінницького обласного центру медико - соціальної експертизи про стягнення моральної шкоди. У останній редакції внесеної на розгляду суду позовної заяви, мотивував свої вимоги тим, у 2002 році в результаті нещасного випадку на виробництві, він отримав черепно - мозкову травму, результатом якої стало встановлення йому ІІ групи інвалідності. Біля шести років, після перенесеної травми, він не отримував від органів соціального страхування жодних грошей на придбання ліків, незважаючи на те, що перебував на лікарняних по 260 днів на рік, щорічно. Також позивачу, на протязі цього ж періоду, не надавалось жодного санаторного лікування. З плином часу стан здоров`я позивача тільки погіршувався, наслідки перенесеної травми позначались на інших частинах його тіла, в тому числі тазобедреного суглобу, суглобів плечей, колін та шийних хребців. Позивач вказує, що такий стан його здоров`я є наслідком виробничої травми, яку він отримав у 2002 році. Також позивач вказує на те, що він неодноразово ставив питання перед відповідними медичними установами, зокрема і перед відповідачем щодо пов`язання вказаних негараздів зі здоров`ям з наслідками виробничої травми. Разом з тим, як вказує позивач, до даного часу повноважна медична установа до якої він звертався з цього приводу, дане питання не вирішила. В результаті такого відношення зі сторони медичної установи до позивача, позивач постійно страждає, стан його здоров`я погіршується, його психологічний стан не у найкращому стані. Позивач вважає, що таким відношенням відповідача до нього йому спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в 1000000 гривень, яку на підставі ст.ст. 23, 1167 ЦК України він просить стягнути з відповідача на свою користь.

Ухвалою суду від 06.12.2019 позовна заява ОСОБА_1 залишалась без руху з підстав необхідності виконання вимог ст. 175 ЦПК України, а саме конкретизації змісту позовних вимог та їх належного формулювання; необхідності обґрунтування позовних вимог з наведенням причинно - наслідкових зв`язків між незаконними (на переконання позивача) діями (бездіяльністю) відповідачів та спричинення позивачу моральної та матеріальної шкоди та необхідності представлення суду разом з позовною заявою відповідних доказів, які підтверджують позовні вимоги.

17.12.2019 позивачем на адресу суду подано нову редакцію позовної заяви.

Ухвалою суду від 19.12.2019 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі № 127/32430/19 за позовом ОСОБА_1 до Вінницького обласного центру медико - соціальної експертизи про стягнення моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити з підстав, що наведено у позовній заяві. Додатково зазначив, що 02.12.2002 на ПП «Хімпром», де він працював директором, стався нещасний випадок на виробництві. Цього дня він спускався по сходам на підприємстві, перечіпився і впав. На запитання суду в чому саме полягають протиправні дії чи бездіяльність відповідача позивач зазначив, що відповідач не записав у його медичну документацію, що наявні у нього хвороби необхідно лікувати за рахунок ФСС від нещасних випадків на виробництві. На уточнюючі питання суду, що саме не вказано у його медичній документації, які саме його хвороби не відображені в медичній документації повідомити не зміг. На запитання суду в якому саме висновку (акті) відповідача неналежним чином відображено його хвороби, зазначити також не зміг. На запитання суду в якому саме акті відповідача не зазначено, що виявлені у нього хвороби є наслідком виробничої травми зазначити не зміг. Додатково зазначив, що суть позову в тому, що Фонд соціального страхування не хоче виділяти кошти на лікування тазобедреного суглобу. Він лише в суді дізнався, що в його Індивідуальну програму реабілітацію інваліда включено відповідні пункти по лікуванню його тазобедреного суглобу. На запитання представника відповідача визнав, що лікування його очей дійсно проведено за кошти ФСС від нещасних випадків на виробництві.

Представник відповідача - Вінницького обласного центру медико - соціальної експертизи Андросова Н.С. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень послалась на відзив на позовну заяву та додаткові пояснення, що містяться в матеріалах справи, доводи яких зводяться до того, що відповідачем в межах свої повноважень проведено всі необхідні дії та видано відповідні медичні документи, якими встановлено наявні у позивача хвороби, наявність вказаних хвороб відповідачем пов`язано з нещасним випадком на виробництві, що стався в 2002 році. У компетенції відповідача при огляді пацієнта вказати саме потребу у лікуванні, разом з тим відповідач не має права вказувати конкретні види лікування, оскільки таке (лікування) проводиться за відповідним призначенням лікуючого лікаря. В індивідуальних програмах реабілітації інваліда (позивача) наведена необхідність лікування позивача, в тому числі тих частин тіла, про які він вказує, а тому відповідачем будь - яких протиправних дій не вчинено а бездіяльності не допущено. Фінансування заходів з реабілітації інвалідів не віднесено до компетенції відповідача, оскільки таке здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів, цільових страхових фондів, засновників реабілітаційних установ, добровільних пожертвувань, та інших джерел передбачених законом, як про це зазначено в ст. 42 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні».

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд прийшов до наступного.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами ЦК України, якими регламентовано підстави для відшкодування моральної шкоди, нормами Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні», Наказами МОЗ «Про затвердження Інструкції про встановлення груп інвалідності» від 07.04.2004 № 183 та від 05.09.2011 № 561, Постановою КМУ від 22.02.1992 № 83 «Про затвердження Положення про медико-соціальну експертизу і Положення про індивідуальну програму реабілітації та адаптації інваліда», Постановою КМУ від 03.12.2009 № 1317 «Питання медико-соціальної експертизи», Наказом МОЗ від 22.11.1995 № 212 «Про затвердження Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків», Наказом МОЗ від 05.06.2012 № 420 Про затвердження Порядку та Критеріїв встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків».

Конституцією України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. (ст. 46 Конституції України).

На реалізацію вказаного конституційного положення, Законом України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» запроваджено комплекс заходів спрямованих на реабілітацію осіб з інвалідністю, та визначено такі заходи, як систему медичних, психологічних, педагогічних, фізичних, професійних, трудових, фізкультурно-спортивних, соціально-побутових заходів, спрямованих на надання особам допомоги у відновленні та компенсації порушених або втрачених функцій організму для досягнення і підтримання соціальної та матеріальної незалежності, трудової адаптації та інтеграції в суспільство, а також забезпечення осіб з інвалідністю технічними та іншими засобами реабілітації і виробами медичного призначення.

Як встановлено ст. 1 наведеного вище Закону з метою визначення на основі комплексного обстеження усіх систем організму конкретної особи міри втрати здоров`я, ступеня обмеження її життєдіяльності, викликаного стійким розладом функцій організму, групи інвалідності, причини і часу її настання, а також рекомендацій щодо можливих для особи за станом здоров`я видів трудової діяльності та умов праці, потреби у сторонньому догляді, відповідних видів санаторно-курортного лікування і соціального захисту для найповнішого відновлення усіх функцій життєдіяльності особи запроваджено медико-соціальну експертизу.

Медико - соціальна експертиза, з поміж іншого, проводиться також з метою визначення системи лікувальних заходів, що спрямовані на відновлення порушених чи втрачених функцій організму особи, на виявлення та активізацію компенсаторних можливостей організму з метою забезпечення умов для повернення особи до нормальної життєдіяльності, на профілактику ускладнень та рецидивів захворювання.

Як встановлено судом з копії Акту про нещасний випадок на виробництві № 1 від 16.12.2003 форми Н 1, «02.12.2002 ОСОБА_1 прийшов на роботу о 8 год. 55 хв. О 9 год. 10 хв. останній разом з гр. ОСОБА_2 вирішили спуститись на перший поверх будинку, де в підприємства знаходився склад. Директор вийшов першим, а через декілька хвилин за ним ОСОБА_2 і побачила, що ОСОБА_3 лежить на сходах залитий кров`ю і без свідомості…» (а.с. 86 - 87).

Як вбачається з реквізитів вказаного акту, його завірено підписом директора підприємства ОСОБА_1 (позивач по справі) з прикладенням печатки підприємства. Складення акту відбулось через 1 рік та 14 днів після нещасного випадку на виробництві.

Позивач по справі ОСОБА_1 , перебуваючи на лікарняному після перенесеної травми, вперше був оглянутий міжрайонною спеціалізованою травматологічною МСЕК м. Вінниці 01.04.2003, внаслідок чого встановлено діагноз: Залишкові явища перенесеної 02.12.2002 черепно - мозкової травми, субдуральної гематоми над лівою півкулею, помірне порушення ліквородинаміки, астенічний синдром». Рішенням міжрайонної спеціалізованої травматологічної МСЕК м. Вінниці від 01.04.2003 ОСОБА_1 продовжено листок непрацездатності (визнано тимчасово непрацездатним на період лікування). (а.с. 78 - 79).

01.07.2003 ОСОБА_1 оглянутий міжрайонною спеціалізованою травматологічною МСЕК м. Вінниці, внаслідок чого встановлено діагноз «Залишкові явища перенесеної 2.12.2002 черепно - мозкової травми, субдуральної гематоми над лівою півкулею головного мозку, помірне порушення ліквородинаміки. Травма побутова. За результатами огляду, рішенням комісії позивачу встановлена ІІІ група інвалідності, причина інвалідності - загальне захворювання, терміном на 1 рік (до серпня 2004 року) (а.с. 80 - 82).

У зв`язку з незгодою з наведеним рішенням МСЕК 11.08.2003 позивача ОСОБА_1 , в порядку оскарження, оглянуто обласною МСЕК № 1. Рішенням обласної МСЕК № 1 від 11.08.2003 позивачу підтверджено ІІІ групу інвалідності, загальне захворювання, до чергового переогляду. (а.с. 83 - 84).

Як вбачається з направлення відділення виконавчої дирекції ФСС від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Вінниці, Вінницькому районі Вінницької області № 427 від 09.02.2004, лише 09.02.2004 позивача по справі направлено на первинний травматологічний МСЕК, з метою встановлення % втрати працездатності та заміни категорії інвалідності у зв`язку з каліцтвом, що сталося 02.12.2002 - наслідки перенесеної відкритої ЧМТ з участю представника Фонду (а.с. 85).

Як встановлено з матеріалів справи, вперше копія акту № 1 форми Н - 1 від 16.12.2003, з`явилась в медичній документації позивача лише в лютому 2014 року, а тому на підставі наведеного направлення Фонду та описаного акту № 1 форми Н - 1 від 16.12.2003 позивачу ОСОБА_1 була замінена причина інвалідності із загального захворювання на «травму на виробництві» та визначено 40 % втрати професійної працездатності (запис в акті № 1021 від 01.07.2003 (запис датовано 20.02.2004)). (а.с. 80).

Таким чином по надходженню до відповідача акту № 1 форми Н - 1 від 16.12.2003 відповідачем належним чином виконано свої обов`язки та реалізовано повноваження та пов`язано наявні у позивача травми та ушкодження організму з виробничою травмою на виробництві.

Як встановлено судом вказаний висновок відповідачем складено на підставі Наказу МОЗ України «Про затвердження Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків» від 22.11.1995 № 212. (нині втратив чинність, але який діяв станом на час виникнення спірних правовідносин)

Згідно п. 1.2 вказаного Наказу МОЗ України (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин): Огляд потерпілого МСЕК проводить при наявності: а) акту про нещасний випадок на виробництві (ф.Н-1), висновку спеціалізованого медичного закладу (НДІ профпатології чи відділень профпатології) про професійний характер захворювання, акту розслідування професійного захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу (ф.88-у), направлення власника чи профспілкового органу підприємства, установи, організації, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання; б) вироку чи рішення суду, постанови або направлення прокурора, слідчого, органу дізнання.

Враховуючи ту обставину, що копія акту № 1 форми Н - 1 від 16.12.2003 про нещасний випадок на виробництві долучена ОСОБА_1 до медичної документації лише в лютому 2004 року у відповідача, до лютого 2004 року, не було визначених на те законом та підзаконними актами підстав пов`язувати наявну у відповідача травму з нещасним випадком на виробництві.

Враховуючи викладене, доводи позивача щодо протиправного не пов`язання відповідачем наслідків травми з виробничою травмою на виробництві у період з 02.12.2002 по лютий 2004 року не знайшли свого підтвердження, оскільки відсутність, з поміж іншого, в матеріалах медичної документації, до лютого 2004, акту про нещасний випадок на виробництві (ф.Н-1) не давало відповідачу підстав, до надходження цього акту, зробити відповідні висновки та пов`язати наслідки травми ОСОБА_1 , що сталась 02.12.2002 з виробничою травмою на виробництві.

Окрім наведеного суд звертає увагу позивача на те, що в преамбулі до Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків» від 22.11.1995 № 212 зазначено: за чинним законодавством власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, а також за моральну шкоду, заподіяну потерпілому внаслідок фізичного чи психічного впливу небезпечних або шкідливих умов праці. Відшкодування шкоди потерпілому складається з: а) виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності; б) виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам сім`ї та утриманцям померлого); в) компенсації витрат на медичну та соціальну допомогу (посилене харчування, протезування, сторонній догляд тощо). За наявності факту моральної шкоди - відшкодовується моральна шкода.

Разом з тим позивач у визначений законом спосіб та порядок з відповідними претензіями до роботодавця не звертався.

Як встановлено судом, при черговому огляді позивача міжрайонною спеціалізованою травматологічною МСЕК м. Вінниці, відповідним рішенням від 07.09.2004 ОСОБА_1 пролонгована ІІІ група інвалідності, травма на підприємстві, 40 % втрати професійної працездатності. (а.с. 88 - 89).

Згідно направлення начальника відділення ВД ФСС від нещасних випадків на виробництві № 569 від 25.01.2005 у зв`язку погіршенням стану здоров`я ОСОБА_1 направлено на достроковий переогляд по погіршенню, за результатами якого Міськміжрай МСЕК 15.03.2005 встановив наступний діагноз: Наслідки перенесеної ЧМТ 2.12.2002 (забою головного мозку, перелому основи черепа, субарахноїдального крововиливу, субдуральної гематоми лівої долі у вигляді внутрішньої гідроцефалії, помірним вестибуло - атактичним синдромом, розладів особистості внаслідок ЧМТ, підтверджено ІІІ групу інвалідності, трудове каліцтво, до чергового переогляду (а.с. 90 - 92).

09.11.2005 позивач по справі оглянутий обласною МСЕК № 2, внаслідок чого його направлено в Український Державний НДІ реабілітації інвалідів м. Вінниці, від якого позивач відмовився. Рішенням обласної МСЕК № 2 від 09.11.2005 позивачу підтверджена ІІІ група інвалідності, трудове каліцтво, та 40 % втрати професійної працездатності. (а.с. 95 - 96).

18.07.2006 позивач по справі оглянутий Міськміжрай МСЕК та рішенням вказаної МСЕК йому продовжена ІІІ група інвалідності, трудове каліцтво, та підтверджено 40% втрати професійної працездатності терміном на 2 роки. (а.с. 98 - 99).

З серпня 2006 року по вересень 2008 року позивач по справі ОСОБА_1 у ВОЦ МСЕ огляди на предмет встановлення ступеню втрати працездатності у відсотках та поглиблення групи інвалідності не проходив.

Враховуючи погіршення стану здоров`я позивача 05.09.2008 його оглянуто обласною МСЕК № 2. До акту № 20/695 огляду МСЕК долучено два листи ФССНВ від 15.07.2008 № 504-06-23-01 (щодо проведення чергового переогляду ОСОБА_1 за участю представників фонду та від 06.08.2008 № 554-06-23-01 щодо вирішення потреби в призначенні медикаментозного, стаціонарного і санаторно - курортного лікування. За результатами огляду, рішенням МСЕК № 2 від 05.09.2008 позивачу пролонгована ІІІ група інвалідності, трудове каліцтво та 40% втрати працездатності, терміном на 1 рік. (а.с. 104 - 107).

В порядку оскарження рішення обласної МСЕК № 2, за заявою позивача, останній в період з 30.09.2008 по 24.10.2008 перебував на обстеженні в Українському державному науково - дослідному інституті реабілітації інвалідів м. Вінниці (а.с. 108 - 109).

За рекомендаціями Українського державного науково - дослідного інституту реабілітації інвалідів м. Вінниці: «Хворий потребує обстеження та лікування в очному та неврологічному відділеннях обласної лікарні. Остаточне рішення рекомендує МСЕК винести сумісно з офтальмологічною МСЕК».

04.12.2008 ОСОБА_1 оглянутий офтальмологічною МСЕК в присутності працівників УДНДІРІ, головного лікаря ВОЦ МСЕ ОСОБА_4 , та інших, внаслідок чого позивачу підтверджено ІІІ групу інвалідності, травма на виробництві та встановлено 50% втрати професійної працездатності терміном на 1 рік. (а.с. 104).

Як встановлено судом з виписки до акта огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, в розділі «Потреба у додаткових видах допомоги» зазначено: оперативне лікування у відділенні мікрохірургії ока в обласні лікарні ім.. М.І. Пирогова. Також складена індивідуальна програма реабілітації інваліда № 452 від 04.12.2008 року спеціалізованою офтальмологічною МСЕК, де в розділі медична реабілітація вказано: медикаментозне лікування згідно протоколу Наказ № 507 від 28.12.2003 та реконструктивна хірургія - екстракція катаракти на обох очах в обласні лікарі ім.. М.І. Пирогова. (110 - 113).

17.08.2009 рішенням обласної МСЕК № 2 ОСОБА_1 визнаний інвалідом ІІІ групи, травма на виробництві, безтерміново та підтверджено 50 % втрату професійної працездатності безтерміново. У довідці, до акта № 20 -488 від 17.08.2009 зазначено потребу у додаткових видах допомоги ОСОБА_1 , а саме: медикаментозне лікування, санаторно - курортне лікування, оперативне лікування в очному відділенні. (а.с. 116 - 118).

Як встановлено судом при прийнятті наведених вище рішень МСЕК (відповідачем по справі) останній керувався Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом МОЗ України від 07.04.2004 № 183, Наказом МОЗ України «Про затвердження критеріїв встановлення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках, особливостей працевлаштування хворих та інвалідів та відповідними доповненнями до Порядку становлення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, що затверджено Наказом МОЗ України від 22.11.1995 року № 212 та від 05.08.1999 року № 238.

В період з березня 2012 року по лютий 2016 року позивач по справі ОСОБА_1 неодноразово представлявся на переогляди в структурні підрозділи відповідача, за результатами яких йому підтверджувалась ІІІ група інвалідності, що пов`язувалась з травмою на виробництві, та підтверджувалось 50% втрати професійної працездатності безтерміново. (а.с. 119 - 138).

04.02.2016 ОСОБА_1 оглянутий обласною МСЕК № 2 з діагнозом: віддалені наслідки перенесеної (2002) закритої черепно - мозкової травми у вигляді післятравматичної енцефалопатії ІІ ст., правобічна пірамідна недостатність, легкого вестибуло-атактичного синдрому (травма виробнича в 2002 році). Двобічна водянка оболонок яєчок. Правобічна пахвинна грижа. Рішенням комісії з метою встановлення та уточнення ступеня функціональних порушень ОСОБА_1 направлено на обстеження у Науково - дослідний інститут реабілітації інвалідів ВНМУ ім. М.І. Пирогова, де останній перебував з 22.02.2016 по 09.03.2016(а.с. 139 - 141).

Враховуючи результати обстежень в НДІРІ ВНМУ ім. М.І. Пирогова ОСОБА_1 (заключення № 172 від 22.02.2016) та рекомендації НДІРІ, 22.03.2016 рішенням обласної МСЕК № 2 ОСОБА_1 , ураховуючи наявність прогресуючих порушень функцій організму встановлено ІІ групу інвалідності, що пов`язано з травмою на виробництві, безтерміново, та 80 % втрати працездатності внаслідок травми на виробництві (а.с. 139 - 140).

Наведене вище рішення прийнято на підставі Постанови КМУ «Питання медико - соціальної експертизи» від 03.12.2009 № 1317, «Інструкції про встановлення груп інвалідності», що затверджена Наказом МОЗ від 05.09.2011 року № 561 та наказу МОЗ України «Про затвердження порядку та критеріїв встановлення медико - соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівниками, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків» від 05.06.2012 № 420.

18.07.2019 ОСОБА_1 оглянутий обласною МСЕК № 2 у присутності представника ФСС з діагнозом: віддалені наслідки ЧМТ (2002 рік, забій головного мозку, САК, субдуральна гематома) у вигляді післятравматичної енцефалопатії ІІ ст. з розладами особистості за ареслічним типом. Гіпертонічна хвороба ІІ ст. 1 ступінь, гіпертензивне серце, гіпертонічна ангіопатія сітківок, ризик 3 ІХС, дифузний кардіосклероз ІІ ФК СН І. Деформуючий артроз кульшових суглобів і ст. зліва. Контрактура Дюпюітрена 4 п. лівої кисті. Правобічна пахова грижа. Водянка оболонок обох яєчок. Рішенням обласної МСЕК № 2 від 19.07.2019 ОСОБА_1 підтверджена ІІ група інвалідності, травма на виробництві, та 80% втрати працездатності безтерміново. (а.с. 146 - 147)

У зв`язку з незгодою ОСОБА_1 з вказаним рішенням обласної МСЕК № 2, відповідно до його заяви ОСОБА_1 оглянуто обласною МСЕК № 1, за результатами переогляду позивача по справі направлено на консультацію в експертне відділення НДІРОІ ВНМУ ім. М.І. Пирогова, де останній перебував на обстеженні з 22.08.2019 по 28.08.2019. (а.с. 148 - 151).

Враховуючи результати обстежень та рекомендації НДІРОІ, які наведені у висновку № 879 від 19.09.2019, рішенням обласної МСЕК № 1 гр. ОСОБА_1 підтверджена ІІ група інвалідності, травма на виробництві, та 80% втрати працездатності безтерміново. (а.с. 149 - 150).

Згідно висновку НДІРОІ ВНМУ ім.. М.І. Пирогова № 879 від 19.09.2019 «за результатами обстеження в клініці інституту по наявній у гр. ОСОБА_1 патології він потребує складання ІПР в розділах:

1)Медична реабілітації: відновне лікування в умовах неврологічного відділення 2 р. на рік, стаціонарне обстеження в умовах психо - неврологічної лікарні; оперативне лікування в урологічному відділенні ВОКЛ ім. М.І. Пирогова; відновне лікування у ортопеда - травматолога 2 рази на рік; санаторно - курортне лікування - 1 раз на рік; медичне спостереження та профілактичні заходи у сімейного лікаря, невролога, окуліста, уролога, травматолога згідно призначень.

2)Психолого - педагогічна реабілітація: консультування - 1 раз на рік.

3)Фізична реабілітація: консультування, ерготерапія, лікувальний масаж, лікувальна фізкультура - 2 рази на рік.

4)Забезпечення технічними засобами реабілітації: ортопедичне взуття.

Як встановлено судом відповідно до наведених рекомендацій НДІРОІ ВНМУ ім. М.І. Пирогова відповідачем в діючу Індивідуальну програму реабілітації ОСОБА_1 № 1921/1328 була внесена відповідна корекція, де в розділі медична реабілітація наведено, що ОСОБА_1 потребує відновної терапії, профілактичних заходів, реконструктивної хірургії, санаторно - курортного лікування, а також потребує фізичної реабілітації у всіх розділах (а.с. 152).

Згідно ст. 5 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, порядок та умови визначення потреб у зв`язку з інвалідністю встановлюються на підставі висновку медико-соціальної експертизи та з врахуванням здібностей до професійної і побутової діяльності інваліда. Види і обсяги необхідного соціального захисту інваліда надаються у вигляді індивідуальної програми медичної, соціально-трудової реабілітації і адаптації.

Як встановлено ст. 10 цього Закону у тій же редакції фінансування роботи по соціальній захищеності інвалідів здійснюється фондом України соціального захисту інвалідів.

Як визначено ст.ст. 37, 38 наведеного Закону у тій же редакції види необхідної матеріальної, соціально-побутової і медичної допомоги інвалідам визначаються органами медико-соціальної експертизи в індивідуальній програмі реабілітації. Допомога подається за рахунок коштів фонду України соціального захисту інвалідів. Послуги по соціально-побутовому і медичному обслуговуванню, технічні та інші засоби надаються інвалідам безплатно або на пільгових умовах

Відповідно до ч.ч. 1 - 3 ст. 7 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, інвалідність і ступінь втрати здоров`я повнолітніх хворих встановлюються медико-соціальними експертними комісіями. Огляд повнолітніх хворих, інвалідів, дітей-інвалідів проводиться за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності. Залежно від ступеня розладу функцій організму та обмеження життєдіяльності особі, визнаній інвалідом, встановлюється перша, друга чи третя група інвалідності.

Як встановлено листом Міністерства праці та соціальної політики України від 22.01.2007 № 453/0/14/-07/19; 16.01-23 у зв`язку з відсутністю (станом на січень 2007 року) Положення про індивідуальну програму реабілітації інвалідів Міністерством здійснюється його розробка. Разом з тим, вказаним листом роз`яснено, що особи, які були оглянуті МСЕК і термін дії інвалідності встановлено безстроково, або не закінчився до 1 січня 2007 року отримують засоби реабілітації на підставі висновку ЛКК (а.с. 153).

Статтею 7 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні», встановлено, що медико-соціальні експертні комісії визначають з поміж іншого: групу інвалідності, її причину і час настання; причинний зв`язок інвалідності із захворюванням чи каліцтвом, що виникли у дитинстві, вродженою вадою; ступінь втрати професійної працездатності потерпілим від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання.

Також Медико-соціальні експертні складають (коригують) індивідуальну програму реабілітації особи з інвалідністю, в якій визначаються реабілітаційні заходи і строки їх виконання, та здійснюють контроль за повнотою та ефективністю виконання цієї програми; вивчають виробничі, медичні, психологічні, екологічні, соціальні причини виникнення інвалідності, її рівня і динаміки та беруть участь у розробленні комплексних заходів щодо профілактики і зниження рівня інвалідності серед повнолітніх осіб, удосконалення реабілітаційних заходів.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» індивідуальна програма реабілітації особи з інвалідністю розробляється відповідно до Державної типової програми реабілітації осіб з інвалідністю для повнолітніх осіб з інвалідністю - медико-соціальною експертною комісією.

Визначення конкретних обсягів, методів і термінів проведення реабілітаційних заходів, які повинні бути здійснені щодо особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю, кошторис витрат за рахунок бюджетних коштів чи загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також контроль за виконанням індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю в межах своїх повноважень здійснюють медико-соціальні експертні комісії (лікарсько-консультаційні комісії лікувально-профілактичних закладів - щодо дітей з інвалідністю), місцева державна адміністрація, служби зайнятості, реабілітаційні установи, розпорядники відповідних коштів.

Індивідуальна програма реабілітації особи з інвалідністю є обов`язковою для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, реабілітаційними установами, підприємствами, установами, організаціями, в яких працює або перебуває особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю, незалежно від їх відомчої підпорядкованості, типу і форми власності. (ч. 3 ст. 23 наведеного Закону).

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач у останній редакції позовної заяви (а.с. 15) зазначає, що з плином часу стан його здоров`я погіршувався, наслідки виробничої травми позначились на інших частинах його організму (тазобедрений суглоб, суглоби плечей, колін та шийних хребців), вказує на те, що такий стан його здоров`я є наслідком саме виробничої травми, яку він отримав в 2002 року. Вказує на те, що він неодноразово ставив питання перед повноважними медичними установами питання пов`язання вказаних хвороб з наслідками виробничої травми, однак до даного часу вказане питання не вирішено. Наведені твердження позивача є основною та єдиною підставою його позову про відшкодування моральної шкоди.

Як зазначалось вище, вперше копія акту № 1 форми Н - 1 від 16.12.2003 про нещасний випадок на виробництві, з`явилась в медичній документації позивача лише в лютому 2014 року, а тому на підставі наведеної копії акту № 1 форми Н - 1 від 16.12.2003 позивачу ОСОБА_1 з 20.02.2004 року була замінена причина інвалідності із загального захворювання на «травму на виробництві» (запис в акті № 1021 від 01.07.2003 (запис датовано 20.02.2004)). (а.с. 80).

З того часу, як вбачається з матеріалів справи, при всіх переоглядах позивача по справі ОСОБА_1 структурними підрозділами відповідача у відповідних актах огляду причина інвалідності зазначалась - «травма на виробництві», з наведенням відповідного анамнезу захворювання та діагнозу.

Враховуючи викладене доводи позивача щодо не пов`язання відповідачем негараздів у здоров`ї позивача з виробничою травмою не знайшли свого підтвердження, оскільки спростовуються доказами долученими представником відповідача до відзиву на позов, та додатками до його пояснень.

Доводи позивача щодо неотримання коштів на лікування наявних у нього хвороб від органів ФСС від нещасних випадків на виробництві спростовуються долученою до матеріалів справи довідкою ФСС УВДФ у Вінницькій області від 08.11.2019 № 621 - 05 - 02 - 01 відповідно до якої за період з 2014 по 2019 року ОСОБА_1 проведено відшкодування коштів на придбання лікарських засобів в сумі 225808, 20 грн. (а.с. 8).

В судовому засіданні ОСОБА_1 також підтвердив отримання лікування очей за кошти Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві, зокрема зазначив, що йому проведено заміну обох кришталиків очей та проведено екстракцію катаракт за бюджетні кошти, а тому вказана обставина в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

У цьому зв`язку судом, з медичної документації ОСОБА_1 , також встановлено, що стан його здоров`я в період часу з 2002 по 2019 рік постійно погіршувався, віддалені наслідки виробничої травми на виробництві прогресували, внаслідок чого відповідачем, по мірі погіршення стану здоров`я позивача, поглиблено групу його інвалідності з первинної - ІІІ група інвалідності 40 % втрати працездатності до ІІ групи інвалідності 80 % втрати працездатності, внаслідок травми на виробництві безтерміново та встановлено відповідні медичні діагнози по мірі їх появи. Процедура поглиблення групи інвалідності відбувалось на підставі нормативних підзаконних актів, які визначали порядок і умови встановлення групи інвалідності, та відповідно до встановлених позивачу діагнозів, з призначенням відповідного лікування.

Протиправних дій відповідача в цій частині позивачем перед судом не доведено, а як наслідок судом не встановлено.

Окрім того доводи ОСОБА_1 щодо не призначення відповідачем відповідного лікування його захворювань спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, але не обмежуючись, актом № 20/695 від 05.09.2008 року, за яким відповідно до встановленого діагнозу призначено відповідне відновне лікування; випискою з акта огляду МСЕК від 01.08.2008 (оперативне лікування у відділенні мікрохірургії ока в обласній лікарні ім. М.І. Пирогова), індивідуальною програмою реабілітації інваліда № 452 від 4.12.2008 (медикаментозне лікування згідно протоколу, екстракція катаракти), Індивідуальною програмою реабілітації інваліда № 1921/1328, згідно якої ОСОБА_1 потребує відновної терапії, профілактичних заходів, реконструктивної хірургії, санаторно - курортного лікування, а також потребує фізичної реабілітації у всіх розділах (а.с. 104 - 105, 110, 111-113, 152)

Таким чином відповідачем належним чином виконано свої обов`язки та реалізовано повноваження та пов`язано наявні у позивача травми та ушкодження організму з виробничою травмою на виробництві, що сталась 02.12.2002 року та за результатами встановлених діагнозів призначено відповідне лікування.

При цьому суд зауважує, що відповідно до вимог Закону відповідач у індивідуальній програмі реабілітації інваліда здійснює визначення лише обсягів, методів і термінів проведення реабілітаційних заходів (ст. 33 Закону).

Разом з тим призначення конкретного лікування та відповідних призначень медичних препаратів та компенсування їх вартості не відноситься до компетенції відповідача.

В судовому засіданні що відбулось 20.02.2020 позивач погодився з позицією представника відповідача, що до його індивідуальної програми реабілітації внесено відповідні види відновного лікування, якого він потребує, разом з тим зазначив що за призначенням його лікуючого (сімейного) лікаря відповідних медичних препаратів уповноважена особа Фонду соціального страхування викреслила відповідні види лікування з його призначень та відмовилась здійснити оплату цих призначень, а тому він просить суд зобов`язати уповноважених осіб Фонду здійснити оплату його лікування.

Оцінюючи вказані доводи позивача суд зважає на те, що суд розглядає справи в межах заявлених вимог, разом з тим в розумінні ЦПК України такі вимоги не є заявленими, а тому рішення з цього приводу судом не ухвалюється.

У цьому зв`язку суд також зазначає, що відповідно до ст. 42 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю» фінансування заходів з реабілітації осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, витрат на утримання реабілітаційних установ здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, цільових страхових фондів, засновників реабілітаційних установ, добровільних пожертвувань та інших джерел, передбачених законом.

Враховуючи викладене питання фінансового забезпечення реабілітаційних заходів не відноситься до компетенції відповідача у справі.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою 2 цієї статті.

Таким чином, ч. 1 ст. 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.

У цьому зв`язку суд зазначає, що позивачем не доведено, а як наслідок судом не встановлено будь - яких протиправних дій чи бездіяльності відповідача, що вчинено відносно позивача, що в свою чергу слугувало б підставою для відшкодування моральної шкоди, а тому позов ОСОБА_1 до Вінницького обласного центру медико - соціальної експертизи про відшкодування моральної шкоди до задоволення не підлягає.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

У цьому зв`язку суд зазначає, що позивач у позові та в судовому засіданні (в межах заявлених вимог) не послався конкретно на будь - яку протиправну дію чи бездіяльність відповідача. Суть його позову зводиться до незгоди з не проведенням повного фінансування реабілітаційних та відновних процедур, що проводяться відносно нього, за рахунок бюджетних коштів, не зазначаючи при цьому в чому саме полягає протиправність дій чи рішень відповідача.

Повернення, в ході надання пояснень позивачем, до попередньої редакції позовної заяви, де він просив стягнути з двох відповідачів як моральну та матеріальну шкоду не зумовлює обов`язок суду надавати аргументи цим доводам в рішенні суду, оскільки провадження у справі, за уточненою позовною заявою позивача, відкрито саме в частині тих вимог, які викладені в прохальній частині останньої редакції позовної заяви, за якою судом відкрито провадження та відповідачем в якій є саме ВОЦ МСЕ.

Враховуючи те, що позивач є особою, яка в силу закону звільнена від сплати судового збору (інвалід ІІ групи), на підставі ч. 7 ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», Законом України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні», ст. ст. 16, 23, 1167 ЦК України, ст. 12, 13, 78-81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Вінницького обласного центру медико - соціальної експертизи, про стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення чи складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , проживає за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідач: Вінницький обласний центр медико - соціальної експертизи, код ЄРДПОУ 20097160, місцезнаходження: м.Вінниця вул. Хмельницьке шосе,92.

Повний текст рішення складено 24.02.2020 року.

Суддя: