Провадження № 22-ц/802/983/20 Категорія: 58 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

секретар Концевич Я.О.

з участю: представника відповідача Братківського К. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бетта Грант» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про захист ділової репутації за апеляційною скаргою позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Бетта Грант» на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 серпня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бетта Грант» (надалі - ТОВ «Бетта Грант») 14.08.2020 звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про захист ділової репутації.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.08.2020 позовну заяву ТОВ «Бетта Грант» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про захист ділової репутації повернуто позивачу.

Постановлено застосувати до ТОВ «Бетта Грант» заходи процесуального примусу у вигляді стягнення в дохід державного бюджету штрафу у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 2 102,00 грн.

Не погоджуючись з ухвалою суду позивач ТОВ «Бетта Грант» подав апеляційну скаргу в якій, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм процесуального права, просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позовна заява у даній справі подана до суду 14.08.2020, тобто після постановлення ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.08.2020 про повернення попередньої позовної заяви. На час повторного звернення до суду товариство не подавало інших позовних заяв до тих самих відповідачів.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 у відзиві на апеляційну скаргу вказав, що вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, оскільки суд першої інстанції дійшов правильного висновку про зловживання позивачем процесуальними правами. Також вказав, що апеляційна скарга підписана та подана особою, яка не має повноважень на її підписання від імені товариства.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити з таких підстав.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людини при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків. Таким чином передбачено "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто, право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

Наведені норми свідчать про те, що ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Між тим, необхідно враховувати, що будь-яке суб`єктивне право має межі, оскільки існує міра свободи, міра можливої поведінки правомочної особи в правовідносинах.

Цивільне процесуальне законодавство містить застереження щодо заборони учасникам судового процесу зловживати наданими їм процесуальними правами.

Зловживання процесуальними правами - це особливий вид юридично значущої поведінки, яка полягає у діях (бездіяльності) учасника процесу, що суперечать завданням цивільного судочинства.

Відповідно до п.10 ч.3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Згідно з ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (ч. 3 ст. 44 ЦПК України).

В контексті п. 2 ч. 2 ст. 44 ЦПК України під зловживаннями процесуальними правами необхідно розуміти маніпуляцію автоматизованим розподілом справ між суддями шляхом подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав.

У такому випадку маніпуляція автоматизованим розподілом справ полягає у тому, що кожен з поданих численних позовів розподіляється на певного суддю (в межах юрисдикції одного суду) і позивач отримує право вибору головуючого судді у справі, тим самим нівелюючи основоположні принципи цивільного судочинства.

Питання щодо наявності чи відсутності зловживання правом на подання заяви вирішується судом у кожному конкретному випадку окремо. Проте, за загальним правилом, яке міститься у справі «Миролюбов та інші проти Латвії» (рішення від 15.09.2009), про зловживання правом у розумінні п. 3 ст. 35 Конвенції мова йде у тих випадках, коли поведінка заявника, яка явно не відповідає призначенню гарантованого Конвенцією права на звернення до суду, порушує встановлений порядок роботи суду або ускладнює належний перебіг розглядів справ. При цьому суд наголошує, що визнання заяви неприйнятною з мотивів зловживання правом на подання заяви є винятковим процедурним заходом (пункти 62, 65).

Мотивуючи ухвалу про повернення позовної заяви з підстав зловживання позивачем процесуальними правами, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями, суддя першої інстанції виходив з того, що позовна заява, що була подана ТОВ «Бетта Грант» до тих самих відповідачів, з тим самим предметом та з тих самих підстав, ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.08.2020 була повернута позивачу на підставі п.3 ч.4 ст. 185 ЦПК України (до постановлення ухвали про відкриття провадження у справі від позивача надійшла заява про врегулювання спору або заява про відкликання позовної заяви).

Встановлено, що позовна заява у даній справі надійшла до Луцького міськрайонного суду Волинської області 14.08.2020, тобто, після повернення позивачеві позовної заяви на підставі ухвали Луцького міськрайонного суду від 12.08.2020. Постановляючи оскаржену ухвалу, суд першої інстанції не врахував положень пункту 6 частини 4 статті 185 ЦПК України, згідно з якими повернення поданого позову можливе у випадку, коли позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових відстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або про відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.

В матеріалах справи відсутні докази про подання позивачем декількох позовів.

Частина 7 статті 185 ЦПК України передбачає, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Системний аналіз положень статті 185 ЦПК України дає підстави для висновку, що позивач ТОВ «Бетта Грант», скористалось передбаченим процесуальним законом правом на відкликання позовної заяви до відкриття провадження у справі, та, вдруге звернувшись з аналогічним позовом, вимог закону не порушило.

Висновок суду першої інстанції про те, що залучення в якості другого відповідача користувача соціальної мережі Facebook з іменем « ОСОБА_2 » та застосування до позову правил альтернативної підсудності, є завідомо безпідставним залученням особи, як відповідача, а також штучним об`єднанням позовних вимог, виключно з метою зміни територіальної підсудності спору, є безпідставним з огляду на таке.

Відповідно до ст. 50 ЦПК України позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен з позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно.

Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

З позовної заяви вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом до двох відповідачів про захист ділової репутації, стверджуючи, що останні поширили про нього недостовірну інформацію.

Нормами цивільного процесуального законодавства передбачено, що позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача (ст. 28 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

За таких обставин звернення до суду ТОВ «Бетта Грант» за зареєстрованим місцем проживання одного з відповідачів відповідає положенням ст. 28 ЦПК України.

Відповідно до приписів статей 184-187 ЦПК України, вирішуючи питання про відкриття провадження суд першої інстанції зобов`язаний перевірити чи відповідає подана позовна заяви вимогам, що встановлені статтями 175, 177 ЦПК України, а всі інші обставини, в тому числі й обґрунтованість позовних вимог до кожного з відповідачів, з`ясовуються та встановлюються судом першої інстанції під час розгляду справи по суті, недоведеність позовних вимог до двох відповідачів або до одного з них є підставою для відмови в задоволенні таких позовних вимог.

При постановленні оскарженої ухвали суд першої інстанції, на стадії відкриття провадження, вдався до встановлення обставин обгрунтованості звернення з позовом до одного із відповідачів ОСОБА_2 , у той час якці питання стосуються розгляду справи по суті. Також суд залишив поза увагою, що в позовній заяві наведено мотиви звернення з позовом до цього відповідача та заявлено вимогу до нього, водночас не навів в судовому рішенні обставин, які вказують саме на завідомо безпідставне залучення позивачеам відповідача ОСОБА_2 .

В матеріалах справи відсутні докази про вчинення позивачем дій, направлених на штучне ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи поведінкою, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

Притягнення особи до відповідальності за процесуальні зловживання повинно ґрунтуватися на доказах її вини. Факти процесуальних зловживань можна віднести до фактів, що доказуються в режимі процесуальних фактів, які включаються у загальний або локальний предмет доказування у справі.

Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, які викладені в постанові суду від 06 вересня 2018 року у справі № 552/2378/17.

Разом з тим, питання вини позивача, судом не вирішувалось.

Аналізуючи фактичні обставини справи, вимоги процесуального права, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви ТОВ «Бетта Грант» відповідно до частини 3 статті 44 ЦПК України та застосування заходів процесуального примусу на підставі статті 148 ЦПК України.

Викладені у відзиві на апеляційну скаргу аргументи представника відповідача ОСОБА_3 про те, що апеляційна скарга підписана та подана особою, яка не має повноважень на її підписання є помилковим, оскільки станом на дату подачі апеляційної скарги 03.09.2020, директором ТОВ «Бетта Грант», відповідно до відомостей з ЄДР, є ОСОБА_4 , який і підписав апеляційну скаргу.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (ст. 379 ЦПК України).

З огляду на викладене, ухвалу суду першої інстанції необхідно скасувати з направленням справи для продовження розгляду (вирішення питання про відкриття провадження у справі) до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367-369, 371, 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Бетта Грант» задовольнити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 серпня 2020 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до Луцького міськрайонного суду Волинської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: