Єдиний унікальний номер судової справи: 487/4219/20
Провадження № 22-ц/812/1872/20 Суддя-доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.
Постанова

іменем України

16 листопада 2020 року м. Миколаїв Справа № 487/4219/20

Миколаївській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 липня 2020 року, постановлену під головуванням судді Кузьменка В.В., в приміщенні цього ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа ОСОБА_3 , про скасування розрахунку заборгованості зі сплати аліментів та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

22 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ( далі Заводський ВДВС), третя особа ОСОБА_3 , про скасування розрахунку заборгованості зі сплати аліментів та зобов`язання вчинити певні дії.

Позов мотивовано тим, що 13 вересня 2019 року за заявою ОСОБА_3 головним державним виконавцем Заводського ВДВС Чернявською А.Б., на виконання судового наказу № 487/560/19, виданого 09 квітня 2019 року Заводським районним судом м. Миколаєва, відкрито виконавче провадження № 60042089 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення заяви і до досягнення дитиною повноліття.

25 січня 2020 року ОСОБА_1 отримав повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників від 21 грудня 2019 року, згідно якого станом на 21 грудня 2019 року у нього наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 186 049 грн. 21 коп., що сукупно перевищує суму відповідних платежів за три місяці.

У зв`язку з тим, з метою забезпечення реального виконання рішення, накладено арешт на все майно, що належить боржнику.

Ознайомившись 31 січня 2020 року з матеріалами виконавчого провадження № 60042089, ОСОБА_1 дізнався про існування розрахунку заборгованості від 14 січня 2020 року, згідно якого розмір його доходу складав 767 961 грн. 65 коп.

На думку позивача, вказаний розмір не відповідає дійсності, оскільки державним виконавцем безпідставно взято дохід від продажу квартири АДРЕСА_1 у розмірі 727 266 грн., та не враховано, що вказана квартира була спільною сумісною власністю подружжя зі стягувачем ОСОБА_3 та остання отримала 1/2 частку коштів від суми продажу, а він одноособово, за отримані кошти від продажу, погасив заборгованість за існуючим договором, укладеним в інтересах сім`ї під час шлюбу зі стягувачем. Крім того, зазначена сума не могла бути взята як підстава для розрахунку зі сплати аліментів, оскільки включення цієї суми, як доходу суперечить вимогам діючого законодавства.

Посилаючись на викладене, позивач просив скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 14 січня 2020 року складений головним державним виконавцем Заводського ВДВС у виконавчому провадженні ВП № 60042089, що складається з 187 158 грн. 21 коп. та зобов`язати головного державного виконавця зробити перерахунок заборгованості по аліментам з урахуванням того, що ОСОБА_3 отримано 1/2 частку від суми продажу квартири та позивачем одноосібно сплачені кредитні зобов`язання.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 липня 2020 року у відкритті провадження по позовом ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки позивачем оскаржуються дії державного виконавця, а тому йому необхідно звертатися до суду зі скаргою в порядку, визначеному ст. 447 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу представник третьої особи ОСОБА_3 адвокат Кухаренко О.В., посилаючись на те, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін та розгляд справи проводити за відсутності третьої особи та її представника.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не подано.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до Заводського ВДВС з позовом, в якому просив скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, складений державним виконавцем, та зобов`язати останнього зробити перерахунок заборгованості з урахуванням того, що стягувачем отримано Ѕ частку від суми продажу квартири та боржником сплачені кредитні зобов`язання одноособово.

Зі змісту позовної заяви та заявлених вимог вбачається, що ОСОБА_1 не погоджується з сумою заборгованості по аліментам, оспорює цю заборгованість, просить скасувати борг за певний період та визначити суму заборгованості, виходячи з його фактичного заробітку та врахувати вже виплачені стягувачу суми від продажу квартири, що належала колишньому подружжю на праві спільної сумісної власності, проте включені державним виконавцем в розрахунок заборгованості, як його дохід, а також сплачені ним одноосібно кредитні зобов`язання подружжя.

Частинами першою, третьою та восьмою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Стаття 195 СК України встановлює порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу). Згідно із частиною третьою статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку про те, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Право та порядок на звернення до суду за захистом визначається процесуальним законом.

Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства (стаття 1 ЦПК України).

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Враховуючи вищезазначені вимоги закону та ту обставину, що обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на те, що між ним та ОСОБА_1 , як колишнім подружжям, у зв`язку з володінням та відчуженням спільного сумісного нерухомого майна, виник спір щодо розміру заборгованості за аліментами, який вона не визнає, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до передчасного висновку про те, що такий спір відповідно до закону не підлягає вирішенню судом у порядку позовного провадження з дотриманням процедури, визначеної відповідним процесуальним законом.

На зміст позовних вимог та вказані вимоги закону суд першої інстанції уваги не звернув, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України.

Посилання у відзиві на апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката Кухаренко О.В. на те, що у постанові Верховного суду від 12 листопада 2018 року у справі №465/926/06 (провадження №61-30741св18) та у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі №708/326/18 (провадження №61-42802св18) касаційний суд дійшов висновку, що спір щодо розміру заборгованості по аліментам може розглядатися в порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця, на думку апеляційного суду, не заслуговують на увагу, оскільки спірні правовідносини в цих справах та даній справі є неоднаковими.

Так, у справі №465/926/06, за обставинами справи встановлено, що на час проведення державним виконавцем розрахунку індексації аліментів норма пункту 10-4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (далі - Порядок), не була чинною, а тому державний виконавець правомірно відповідно до статті 58 Конституції України при здійсненні відповідного розрахунку не застосував положення вказаного пункту Порядку, а керувався чиним на час проведення розрахунку законодавством, у зв`язку з чим скарга є безпідставною.

За обставинами справи №708/326/18 встановлено, що під час проведення розрахунків розміру заборгованості по аліментам державний виконавець Карпичева Т. В. не взяла до уваги, що ОСОБА_4 будучи зареєстрований, як фізична особа-підприємець з 2001 року перебуває на спрощеній системі оподаткування і заборгованість по аліментам визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Крім того, у розрахунках нарахування заборгованості за 2012-2013 роки проведені не помісячно, а станом на кінець кожного року, що суперечить вимогам частини четвертої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Як встановлено у даній справі позивач посилався, зокрема на наявність спору про розмір заборгованості за аліментами, який виник у зв`язку з розпорядженням спільним сумісним майном батьків дитини, як колишнім подружжям.

При цьому апеляційний суд звертає увагу суду першої інстанції на те, що спір виник щодо суми, яку належить стягувати на користь стягувача ОСОБА_3 , яка залучена позивачем до участі у справі, як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, проте з цього питання рішення може стосуватися її прав і обов`язків.

За правилами пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Оскільки оскаржуване судове рішення прийнято з порушенням норм процесуального права апеляційний суд вбачає підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 липня 2020 року скасувати, справу направити до того ж суду для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 16 листопада 2020 року.