Справа № 727/8534/20
Провадження № 2/727/1752/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2020 Шевченківський районний суд м.Чернівців в складі:

головуючого судді: Одовічен Я.В.

За участю секретаря: Кицинюка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Посилалася на те, що 13.08.2020 року між нею та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , на підставі якого вона набула у власність квартиру.

За умовами п.8 Договору продавець зобов`язався зняти з реєстраційного обліку усіх зареєстрованих осіб до 01.09.2020 року, проте до цього часу свій обов`язок не виконав.

Так, на даний час за вказаною адресою зареєстрований син колишнього власника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не є членом її сім`ї та жодних підстав для проживання та реєстрації у вказаному приміщенні не має.

Відповідач протягом тривалого часу, більше семи років, у квартирі не проживає, оскільки перебуває за кордоном в Іспанії.

Зазначила, що відповідно до ст.ст.317,319,321, 383, 391, 405 ЦК України, ст.150 ЖК України відповідач втратив право користування спірним житловим приміщенням, оскільки не є членом сім`ї нового власника будинку.

Реєстрація місця проживання ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 перешкоджає їй у реалізації повноважень власника.

Просила позов задовольнити, визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

Відповідачам відзиву на позов подано не було.

Представник позивача у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримала.

Відповідач у судове засідання не з`явився. У поданій до суду заяві просив розгянути справу у його відсутності, позовні вимоги визнав.

Згідно положень ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 13.08.2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до умов якого остання придбала у власність квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 45,40 кв.м., в тому числі 26,70 кв.м. (а.с.7).

Статтею 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , однак фактично не проживає за вказаною адресою з 2013 року (а.с.11).

Відповідно до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК УРСР з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належать, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Крім того, положеннями частини четвертої зазначеної статті визначено, що до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне господарство.

Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Саме до такого правового висновку дійшов Верховний суд у справі №731/34/17-ц, постанова від 02.09.2019 року.

Статтею 405 Цивільного кодексу України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як роз`яснив Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.33 постанови від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення ст.391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень ст. ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду України № 6-158цс14 від 5 листопада 2014 року.

Окрім того, суд зауважує, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Відповідно до ч.2 ст.406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Як було встановлено судом, позивач є власником спірної квартири.

Відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч.2 ст.406 ЦК України.

У позасудовому порядку спір між сторонами вирішено не було, у зв`язку з чим наявне оспорене право позивача використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб, за захистом якого вона змушена булла звернутися до суду.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 319, 383, 391, 405, 406 ЦК України ст.ст. ст.ст. 4, 5, 10, 18, 133, 259, 263-265, 273, 280, 281, 282, 284 ЦПК України суд ,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ), проживаючої в АДРЕСА_3 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП не відомий), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 - таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Шевченківського

районного суду м.Чернівці Одовічен Я.В.