КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 761/47203/18

номер провадження: 22-ц/824/562/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Орел П.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 - адвоката Ковтуна Тараса Олександровича на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 26 листопада 2019 року у складі судді Піхур О.В., у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа: Департамент міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про відшкодування майнової та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з указаним позовом, в якому просили стягнути з комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - КП «Київблагоустрій») на свою користь 156 899 грн 16 коп. матеріальної шкоди у рівних частках, а також моральну шкоду у розмірі по 100 000 грн 00 коп., кожному окремо.

Позовна заява мотивована тим, що позивачі на підставі свідоцтва про право на спадщину від 10 вересня 2015 року є власниками нерухомого майна: гаража по АДРЕСА_1 біля існуючих гаражів гаражно-будівельного кооперативу «Явір» (далі - ГБК «Явір»), розташованого по вул. Ризька, 73-А у місті Києві. Вказували, що 10 грудня 2015 року працівниками КП «Київблагоустрій» здійснено незаконний демонтаж вказаного гаражу, про що складено акт проведення демонтажу. Підставою для проведення незаконного демонтажу гаража є припис від 29 жовтня 2015 року № 1513880 та доручення від 04 грудня 2015 року № 477/12-15.

Зазначали, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 березня 2018 року у справі № 826/27444/15 визнано дії працівників КП «Київблагоустрій» шодо проведення 10 грудня 2015 року демонтажу гаражу по АДРЕСА_1 біля існуючих гаражів ГБК «Явір», протиправними. Скасовано припис КП «Київблагоустрій» від 29 жовтня 2015 року №1513880 та доручення КП «Київблагоустрій» від 04 грудня 2015 № 477/12-15. Тому позивачі вказували, що належне їй майно вибуло з їх власності не з їх вини, а шляхом його знищення, внаслідок неправомірних дій відповідача, що підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили.

Вказували, що відповідно до звіту про незалежну оцінку майна, складеного товариством з обмеженою відповідальністю «Оціночна компанія «Місто» (далі - ТОВ «Оціночна компанія «Місто») оціночна вартість гаражного боксу, загальною площею 20 кв.м, який розташований по АДРЕСА_1 , у 2013 році становила без урахування ПДВ 28 600 грн 00 коп., що станом на 16 квітня 2013 року було еквівалентно 3 580 доларів США. Зазначали, що у період з 10 грудня 2015 року по 07 грудня 2018 року відбулось значне знецінення грошових коштів, що призвело до різкого зростання курсу долара США та станом на 05 грудня 2018 року згідно офіційного курсу Національного банку України 3 580 доларів США еквівалентно 100 609 грн 81 коп. Вказували, що на день їх звернення з позовом до суду вартість знищеного гаражу становить 100 805 грн 71 коп.

Також позивачізазначали, що під час проведення працівниками КП «Київблагоустрій» незаконного демонтажу належного їм гаражу було викрадено їх особисте майно на загальну суму 11 650 грн 53 коп., яка визначена позивачами станом на 05 грудня 2018 року з Інтернет ресурсів торгівельних мереж, а також викрадено залізні ворота вартістю 28 125 грн 92 коп., що еквівалентно 1 000 доларів США. Вказували, що факт крадіжки їх майна працівниками КП «Київблагоустрій» підтверджуються заявами позивачів про злочин від 12 грудня 2015 року, які направлені на адресу Головного управління Національної поліції міста Києва та прокуратури міста Києва. Крім того, зазначали, що під час проведення демонтажу гаражу було пошкоджено камені у кількості 350 штук, вартістю 16 317 грн 00 коп., якими був обкладений гараж. Таким чином позивачі вказували, що загальний розмір матеріальної шкоди становить 156 899 грн 16 коп.

Крім того зазначали, що незаконними діями відповідача їм заподіяно моральну шкоду, яка полягає у тому, що належне їй майно знищене відповідачем. Позивачі вимушені звертатись за захистом порушених їх прав до органів місцевого самоврядування, правоохоронних органів та суду. У позивача ОСОБА_2 загострилась гіпертонічна хвороба, вона захворіла на цукровий діабет, у зв`язку з чим знаходиться на амбулаторному лікуванні. Розмір моральної шкоди позивачі оцінили у сумі по 100 000 грн 00 коп., кожному.

У судовому засіданні 26 листопада 2019 року представник КП «Київблагоустрій»- адвокат Стецина І.В. заявив клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи.

Клопотання мотивоване тим, що на підтвердження розміру матеріальної шкоди позивачами надано звіт про незалежну оцінку майна, складеного ТОВ «Оціночна компанія «Місто» у 2013 року. Термін дії вказаного звіту становить 6 місяців від дати оцінки. Вказував, що звіт про незалежну оцінку майна не підтверджує вартість майна, оскільки не містить інформації щодо реального розміру завданих збитків та особа, яка здійснювала оцінку майна, не попереджена про кримінальну відповідальність за надання недостовірних відомостей. З урахуванням наведеного, представник відповідача просив суд призначити у справі судову економічну експертизи та на вирішення експерта поставити таке запитання: який розмір матеріальної шкоди завдано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 внаслідок демонтажу (пошкодження, знищення) гаражу, загальною площею 20,6 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 біля існуючих гаражів ГБК «Явір», розташованого за адресою: місто Київ, вул. Ризька, 73-А ?

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 26 листопада 2019 року клопотання представника КП «Київблагоустрій» - адвоката Стецини І.В. про призначення експертизи задоволено.

Призначено у справі експертизу, на вирішення якої поставлено питання: який розмір матеріальної шкоди завдано ОСОБА_1 , ОСОБА_2 внаслідок демонтажу (пошкодження, знищення) гаражу, загальною площею 20,6 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 біля існуючих гаражів ГБК «Явір», розташованого за адресою: місто Київ, вул. Ризька, 73-А ?

Проведення експертизи доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України та попереджено експертів про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України. У розпорядження експертів надано матеріали вказаної цивільної справи.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 в своїх інтересах та діючи, як представник позивача ОСОБА_2 відповідно до ордеру, подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала про призначення експертизи постановлена судом першої інстанції у порушення п.3 ч.1 ст.43 ЦПК України, оскільки клопотання про проведення судової експертизи представником відповідача було заявлено лише в судовому засіданні 26 листопада 2019 року, копію цього клопотання не було надано позивачам для ознайомлення та у матеріалах справи відсутні докази направлення його позивачам. Вказує, що суд першої інстанції не звернув увагу на наданий позивачами звіт про незалежну оцінку майна: гаражного боксу, який складений у 2013 році оцінювачем, що мав кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ №5911 від 05 квітня 2008 року та свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів № 6489 від 14 травня 2008 року, а також директором ТОВ «Оціночна компанія «Місто», що мав сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 13966/12 від 05 листопада 2012 року. Вказаний висновок про вартість майна став підставою для реєстрації за позивачами об`єкту нерухомого майна: гаражу у АДРЕСА_1 .

Також вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що вказаний вище звіт про незалежну оцінку майна: гаражного боксу оцінювався Окружним адміністративним судом міста Києва при ухваленні рішення від 05 березня 2018 року у справі № 826/27444/15. Судом першої інстанції не враховано, що майно позивачів знищено внаслідок неправомірних дій відповідача, а тому розмір матеріальної шкоди можливо визначити лише по наявним у матеріалах справи документах, зокрема, в даному випадку по звіту про незалежну оцінку майна: гаражного боксу, який складено в 2013 році.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Задовольняючи клопотання представника КП «Київблагоустрій» - адвоката Стецини І.В. про призначення експертизи, суд першої інстанції керувався ст.ст.103, 104 ЦПК України й виходив із того, що для з`ясування питання розміру завданої позивачам шкоди потрібні спеціальні знання, однак матеріали справи таких даних не містять, а відтак суд дійшов висновку про наявність підстав для призначення експертизи.

Вказані висновки суду є правильними й такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, суд має сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору за власною ініціативою, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч.1 ст.102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права (ч.2 ст.102 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Згідно з ч. 1 ст.104 ЦПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Отже, судова експертиза призначається у разі потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування.

З матеріалів справи вбачається, що у грудні 2018 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до КП «Київблагоустрій», третя особа: Департамент міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в якому просили стягнути з КП «Київблагоустрій» на свою користь 156 899 грн 16 коп. матеріальної шкоди у рівних частках, а також моральну шкоду у розмірі по 100 000 грн 00 коп., кожному окремо.

Тобто, предметом спору у даній справі є відшкодування шкоди, завданої незаконним знищенням відповідачем майна позивачів, зокрема, гаража, загальною площею 20,6 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 біля існуючих гаражів ГБК «Явір», розташованого за адресою: місто Київ, вул. Ризька, 73-А.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Дульський проти України» від 01 червня 2006 року, яке відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судом як джерело права, зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури. Більше того, суд вирішує питання щодо отримання додаткових доказів та встановлює строки для їх отримання.

Відповідно до принципу диспозитивності, закріпленого ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що дотримуючись принципу змагальності сторін і, не створюючи їм перешкод у процесі доказування обставин, суд першої інстанції з урахуванням вимог ст.13 ЦПК України дійшов обґрунтованого висновку про задоволення клопотання представника відповідача про призначення у даній справі судової експертизи, оскільки для з`ясування питання розміру завданої позивачам шкоди потрібні спеціальні знання.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звернув увагу на наданий позивачами звіт про незалежну оцінку майна: гаражного боксу, який складений у 2013 році оцінювачем, що мав кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ №5911 від 05 квітня 2008 року та свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів № 6489 від 14 травня 2008 року, а також директором ТОВ «Оціночна компанія «Місто», що мав сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 13966/12 від 05 листопада 2012 року, не заслуговують на увагу, виходячи з такого.

Зі звіту про незалежну оцінку майна: гаражного боксу, який складений оцінювачем - суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Оціночна компанія «Місто» ОСОБА_3 на замовлення ОСОБА_2 , вбачається, що у ньому визначена оціночна вартість гаражного боксу, загальною площею 20 кв.м, який розташований по АДРЕСА_1 , станом на 16 квітня 2013 року без урахування ПДВ у розмірі 28 600 грн 00 коп. (а.с.25-28).

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 зазначає, що вказаний звіт про незалежну оцінку майна став підставою для реєстрації за позивачами об`єкту нерухомого майна: гаражу у АДРЕСА_1 .

Оскільки предметом доказування у даній справі є розмір майнової шкоди, заподіяної позивачам, а вказаним вище звітом про незалежну оцінку майна визначено лише оціночну вартість гаражного боксу станом на 16 квітня 2013 року, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для призначення судової експертизи з метою визначення експертом розміру матеріальної шкоди, завданої позивачам внаслідок демонтажу (пошкодження, знищення) цього гаражу.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що клопотання про проведення судової експертизи представником відповідача було заявлено лише в судовому засіданні 26 листопада 2019 року, копію цього клопотання не було надано позивачам для ознайомлення та у матеріалах справи відсутні докази направлення його позивачам, а тому позивачі вважають, що ухвала про призначення експертизи постановлена судом першої інстанції у порушення п.3 ч.1 ст.43 ЦПК України, апеляційним судом не приймаються до уваги з таких підстав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.43 ЦПК України учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Вказана норма процесуального закону не містить заборони щодо заявлення клопотання про призначення експертизи безпосередньо у судовому засіданні. Також ЦПК України не передбачено обов`язку учасника справи, який заявляє клопотання про призначення експертизи, надавати копію такого клопотання іншим учасникам справи для ознайомлення. При цьому, колегія суддів враховує, що позивач ОСОБА_1 був присутній у судовому засіданні 26 листопада 2019 року, заперечував проти задоволення клопотання представника відповідача про призначення судової експертизи, що підтверджується протоколом судового засідання від 26 листопада 2019 року, а тому право позивачів щодо надання пояснень та наведення своїх доводів з приводу заявленого клопотання не було порушено судом.

Отже, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, і не свідчить про порушення судом норм процесуального права.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому цю ухвалу відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 - адвоката Ковтуна Тараса Олександровича - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 26 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: