Номер провадження: 22-ц/813/1379/20
Номер справи місцевого суду: 513/1339/15-ц
Головуючий у першій інстанції Бучацька А. І.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Драгомерецького М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дрішлюка А.І.,

Черевка П.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Саратського районного суду Одеської області від 14 січня 2019 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

19 жовтня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 27 березня 2006 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 5 150 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Однак, відповідач свої зобов`язання за вказаним кредитним договором не виконує, внаслідок чого станом на 30 вересня 2015 року у неї утворилась заборгованість в розмірі 21 810,61 гривень, тому банк звернувся до суду із вказаним позовом та просив суд задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі з наведених в позовній заяві правових підстав.

Відповідачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Глотов О.О. позов не визнали. У відзиві на позовну заяву послались, зокрема, на те, що між сторонами не укладався договір б/н від 27 березня 2006 року і відповідачка не ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг. Між сторонами відсутній кредитний договір про надання банківських послуг по кредитній картці № НОМЕР_1 , яка була дійсна до липня 2016 року, з якої 30 квітня 2015 року невідомими особами були зняті гроші в сумі 12 500 гривень. За даним фактом внесено відомості до ЄРДР та проводиться досудове розслідування. Стверджували, що ОСОБА_1 не розголошувала конфіденційну інформацію і не порушувала Правила користування платіжними картками (т. 1 а. с. 247-248).

Представник позивача подала до суду відповідь на відзив, в якому послалась на те, що відповідачкою було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, чим підтверджено свою згоду на те, що дана анкета-заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. З виписки по рахунку вбачається, що відповідачка активно користувалася кредитними картами, здійснювала як розрахункові операції так і часткові погашення заборгованості, чим підтвердила свою згоду з умовами та правилами надання банківських послуг та ознайомлення з ними. 30 квітня 2015 року переказ грошових коштів в розмірі 12 500 гривень з рахунку відповідачки був здійснений за допомогою Приват24, та особа, яка здійснила переказ коштів знала пароль, який встановлений особисто відповідачкою.

Зазначила, що відповідачкою були порушені вимоги "Умов та правил надання банківських послуг", а тому відповідно до п.п.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг банк не несе відповідальність у випадку, якщо інформація про рахунки Клієнта, Карти, контрольної інформації Клієнта, відправленої в SMS повідомленні ПІН коді, Ідентифікатори користувача, паролях системи Приват24, паролі (нік) MobileBanking або проведених Клієнтом операціях стане відомою третім особам в результаті недобросовісного виконання Клієнтом умов, зберігання та використання або/та прослуховування або перехват інформації в каналах зв`язку під час використання цих каналів. (т. 2 а. с. 22-30).

Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 14 січня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість станом на 30 вересня 2015 року за кредитним договором №б/н від 27 березня 2006 року в сумі 20 295,82 гривень, з яких: заборгованість за кредитом 14 716,19 гривень; заборгованість по процентам за користування кредитом 5 379,63 гривень; заборгованість за пенею та комісією 200 гривень та судовий збір у сумі 1 218 гривень, а всього 21 513,82 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 20 лютого 2020 року.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно договору б/н від 27 березня 2006 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою ОСОБА_1 , остання отримала кредит в розмірі 5 150 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (т. 1 а. с. 6-12).

Згідно заяви ОСОБА_1 була видана кредитна картка «Універсальна» № НОМЕР_2 , з терміном дії до 04/09, та встановлено кредитний ліміт 5 150 гривень. (а. с. 6).

В подальшому ОСОБА_1 отримала кредитну картку № НОМЕР_3 з терміном дії до квітня 2013 року. 02 квітня 2013 року картка була перевипущена за номером НОМЕР_1 з терміном дії до липня 2016 року. 30 квітня 2015 року карта ще один раз була перевипущена за номером НОМЕР_4 терміном дії до квітня 2018 року, та отримана відповідачкою 30 квітня 2015 року у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» (т. 1 а. с. 133, т. 2 а. с. 11).

У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором у ОСОБА_1 утворилась заборгованість, яка згідно наданого банком розрахунку станом на 30 вересня 2015 року склала 21 810,61 гривень, з яких: заборгованість за кредитом 14 716,19 гривень; заборгованість по процентам за користування кредитом 5 379,63 гривень; заборгованість за пенею та комісією 200 гривень, відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 гривень - штраф (фіксована частина); 1 014,79 гривень - штраф (процентна складова).

Однак, відповідач ОСОБА_1 заперечує щодо виниклої у неї заборгованості посилаючись на те, що переказ грошових коштів із її карткового рахунку було здійснено шахрайським шляхом невстановленою особою, про що також зазначає й у своїй апеляційній скарзі.

Так, з виписки по картковому рахунку НОМЕР_5 ОСОБА_1 , вбачається, що 30 квітня 2015 року з даної картки за допомогою ПК «Приват24» було здійснено переказ грошових коштів в сумі 12 500 гривень (т. 1. а. с. 106-107, 142).

Відповідачка стверджує, що конфіденційну інформацію щодо її паролів та інших конфіденційних даних вона нікому не розголошувала.

Відповідно до витягу з архіву СМС - повідомлень вбачається, що при проведенні даної операцій в сервісі Приват24, 29 квітня 2015 року на мобільний телефон ОСОБА_1 НОМЕР_6 банком були направлені смс-повідомлення з паролями (Рassword), після чого надійшло смс-повідомлення про переказ 12 500 гривень (т. 1 а. с. 118).

Згідно Витягу з кримінального провадження №0000255, 01 травня 2015 року за заявою ОСОБА_2 внесено відомості до ЄРДР про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 приблизно о 23:00 годині невстановлена особа, знаючи особисті дані ОСОБА_2 , що мешкає у АДРЕСА_1 , через інтернет, викрала з кредитної картки «ПриватБанка» грошові кошти в сумі 12 500 гривен, правова кваліфікація ч. 1 ст. 185 КК України (т. 1 а. с. 43). Постановою слідчого СВ Саратського ВП Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області від 19 травня 2017 року ОСОБА_1 визнано потерпілою у зазначеному кримінальному провадженні (т. 1 а. с. 194).

Відповідно до пункту 1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг банк не несе відповідальність у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, карту, контрольну інформацію клієнта, ідентифікатор користувача, паролі система Приват24, паролі (ніку) Mobile Banking або проведених клієнтом операціях стане відомою іншим особам внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їх зберігання та використання і/або прослуховування або перехоплення інформації в каналах зв`язку під час використання цих каналів.

Згідно пункту 1.1.5.13 Умов клієнт несе відповідальність у повному обсязі за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви клієнта про блокування картки/рахунку на рух коштів, номера мобільного телефону на надання банківських послуг.

У пункті 1.1.5.14 цих Умов визначено, що клієнт відповідає за усі операції в повному обсязі, здійснені у підрозділах банку, через пристрої самообслуговування, систему MobileBanking, систему «Приват24» з використанням передбачених цими Умовами засобів його ідентифікації і аутентифікації.

Пунктом 1.1.5.29 передбачено, що держатель несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту звернення власника картки до банку та блокування картки, і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки картки в стоп-лист платіжною системою, в разі, якщо його дії або бездіяльність призвели до втрати електронного платіжного засобу, розголошення ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію.

Згідно пункту 2.3.2.7.3.1.13 Умов банк не несе відповідальність за несанкціонований доступ до ПІН-коду клієнта під час реєстрації в системі «Приват24» в разі відсутності ліцензійного програмного забезпечення, відсутності антивірусних і антишпіонських програм, що забезпечують захист від несанкціонованого доступу до інформації клієнта на персональному комп`ютері Клієнта, з якого здійснюється реєстрація.

Банком не було проведено службової перевірки, а лише надано відповідь на звернення ОСОБА_1 , де стверджується, що клієнтом порушено Умови та Правила надання банківських послуг та розголошено особисту інформацію (а. с. 93-94, том 1).

Відповідно до положень статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно пункту 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до пунктів 7 - 9 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року №705 емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності.

Така правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 13 травня 2015 року в справі №6-71цс15.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі доведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі №127/23496/15-ц (касаційне провадження №61-3239св18) вказану правову позицію підтримав.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Положення зазначених статей узгоджуються із сталою практикою Європейського Суду, так у рішенні в справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011р. (остаточне 17 червня 2011 року), зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Провівши аналіз норм матеріального права в системному зв`язку із встановленими по справі фактичними обставинами, колегія суддів прийшла до висновку, що позивач не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження позову, спростування доводів відповідача та обставин, що саме відповідач, як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до відомостей по кредитній картці, його особового рахунку, аккаунту та мобільного додатку «Приват-24», незаконному використанні ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Посилання АТ КБ «ПриватБанк» на те, що ОСОБА_1 розголосила свої персональні дані третім особам оцінюються колегією суддів критично, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Позивач не довів того, що ОСОБА_1 втрачала та/або сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. В матеріалах справи також відсутні відомості щодо факту та результату службового розслідування АТ КБ «ПриватБанк».

За таких обставин, виконуючи повноваження суду апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачем не доведено вимог позовної заяви та не надано належних та допустимих доказів щодо порушення відповідачем Умов та Правил надання банківських послуг та розголошення нею конфіденційної інформації.

Відповідно до пункту 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Саратського районного суду Одеської області від 14 січня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено: 20 лютого 2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

А.І. Дрішлюк

П.М. Черевко