_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/5468/15-ц
Провадження № 6/947/600/20
УХВАЛА
13.11.2020 року Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Огренич І.В.
при секретарі - Грабовій Т.П.,
ВСТАНОВИВ:
У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_5 заяву підтримав у повному обсязі, просив її задовольнити.
Представник ОСОБА_2 - адвокат Пугач Р.І. у судове засідання не з`явився, надав до суду письмові заперечення на заяву про заміну боржника та просить у її задоволенні відмовити у повному обсязі, розгляд справи просить провести за його відсутності.
Вислухавши представника заявника, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 3 червня 2016 року по справі №520/5468/15-ц позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «МАРФІН БАНК» задоволені у повному обсязі. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 127 564,70 дол. США (сто двадцять сім тисяч п`ятсот шістдесят чотири долари 70 центів США) та 241 626,20 грн. (двісті сорок одна тисяча шістсот двадцять шість гривень 20 коп.). Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Марфін Банк» судовий збір по 3941,23 грн. з кожного.

20 грудня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «МАРФІН БАНК» (), яке є правонаступником по всім правам та зобов`язанням Відкритого Акціонерного Товариства «Морський Транспортний Банк» (далі - Банк) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Шор Хаус» (, місцезнаходження: 65026, місто Одеса, вулиця Ланжеронівська, будинок 14, квартира № 4), (далі - Товариство), укладено договір про відступлення банком Товариству прав вимоги за кредитним договором №366/F від 09.03.2006р. зі всіма додатковими угодами до нього на умовах та в обсязі згідно договору від 20 грудня 2016р. (далі - Договір). Власником права вимоги за Договором є Товариство, розмір вимоги, яка відступлена Товариству становить: 127 564,70 дол. США (сто двадцять сім тисяч п`ятсот шістдесят чотири долари 70 центів США) та 241 626,20 грн. (двісті сорок одна тисяча шістсот двадцять шість гривень 20 коп.). Новим кредитором за Кредитним договором №366/F від 09.03.2006р. з 20 грудня 2016р. є Товариство.

На підставі отриманих виконавчих листів відкриті виконавчі провадження у тому числі і на боржника ОСОБА_1 , а саме ВП № 56174406, ВП 57393970. Рішення суду, що набрало законної сили не було виконано у повному обсязі, проте стягувача було повідомлено про закриття вищевказаних виконавчих проваджень, а виконавчі листи скеровано до суду, оскільки боржник ОСОБА_1 померла.

Згідно матеріалів, що містяться у спадковій справі №04/2020 від 16 грудня 2019 року, щодо майна померлого ОСОБА_1 , остання заповідала усе своє майно ОСОБА_2 , про що складено заповіт від 15.12.2019 року за номером у спадковому реєстрі № 65236866.

Згідно з виписки з домової книги № 167 ОСОБА_2 та померла ОСОБА_1 проживали за одною адресою: АДРЕСА_3 .

Представником ОСОБА_2 06.11.2020 року надані письмові заперечення щодо заяви про заміну сторони виконавчого провадження, в яких просить відмовити у задоволенні заяви посилаючись на відсутність у померлої ОСОБА_1 будь якого майна, а тому ОСОБА_2 як спадкоємиця котра не отримала у спадщину жодного майна не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора.

Окрім того, на думку представника ОСОБА_2 недодержання заявниками вимог ст. 1282 ЦК України позбавляє кредитора пред`являти свої вимоги до спадкоємця.

11.11.2020 року заявником надано суду письмові пояснення у яких надає аргументування своєї позиції, щодо неприйняття судом до уваги заперечень представника спадкоємиці ОСОБА_1 , з огляду на наступне:

1. ОСОБА_1 на момент смерті була власником нерухомого майна,на ім`я ОСОБА_1 зареєстровані наступні державні акти на право власності на земельну ділянку:

- Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія ЯА №359241, згідно якого ОСОБА_1 є власником земельних ділянок за кадастровими номерами № :01:002:0077; № № :01:002:0079;

- Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія ЯА №553792 згідно якого ОСОБА_1 є власником земельної ділянки за кадастровим номером № :01:002:0076. Копії державних актів долучені до матеріалів справи.

Отже ОСОБА_2 приймаючи спадщину від померлої ОСОБА_1 , успадковує вищенаведене нерухоме майно, за рахунок якого, та у рамках його вартості можливе задоволення стягнення заборгованості ОСОБА_1 перед кредиторами( ст. 1282 ЦК України)

2. Статтею 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що у разі смерті боржника за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні.

Посилання адвоката Мурашкіної С.І. на недотримання заявником вимог статей 1281 та 1282 ЦК України, якими визначено спеціальний порядок та строки пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців і порядок задоволення спадкоємцями вимог кредитора, на висновки суду не впливають. Приписи зазначених норм закону на стадії примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості не є підставою для відмови у заміні боржника його спадкоємцем у виконавчому провадженні, а є підставою для визначення державним виконавцем меж відповідальності спадкоємця, який залучений як правонаступник по боргам спадкодавця.

Обов`язок спадкодавця повернути борг вже встановлений судовим рішенням, і спадкоємець приймаючи права спадкодавця усвідомлює факт прийняття вказаного обов`язку. У такому випадку факт прийняття спадщини спадкоємцем є саме тим юридичним фактом, який зумовлює правонаступн ицтво у виконавчому провадженні, а зміна сторони виконавчого провадження з спадкодавця на спадкоємця є лише підтвердженням вказаного факту судом для подальшого виконання судового рішення.

Виходячи із вищевказаного слід зазначити про те, що саме по собі відсутність в ухвалі суду посилання на межі відповідальності нового боржника перед кредитором не змінює порядок виконання судового рішення з урахуванням статті 1282 ЦК України і при вирішенні процесуального питання про заміну сторони виконавчого провадження згідно статті 442 ЦПК України суд з`ясовує наявність матеріальних і процесуальних підстав правонаступництва, а межі відповідальності спадкоємця визначаються державним виконавцем при виконанні судового рішення згідно вимог ЦК України та Закону України «Про виконавче провадження».

Приписи ст.ст. 1281, 1282 ЦК України не є підставою для відмови у заміні боржника його спадкоємцем у виконавчому провадженні, а є підставою для визначення державним виконавцем меж відповідальності спадкоємця, який залучений як правонаступник по боргам спадкодавця.

З урахуванням того, що отримання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину у відповідності із статтею 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, то відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора.

Аналогічну правову позицію стосовно застосування цих норм Цивільного законодавства встановив Верховний суд у складі Об`єднаної палати Касаційного Цивільного суду України, постановою від 23 січня 2019 року, провадження №61-28147сво18.

Також заявником надано до суду сповіщення нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Агакішевої Т.А. від 09.11.2020 року про наявність майнових вимог до ОСОБА_2 , як спадкоємиці ОСОБА_1 , спадкова справа до майна якої відкрита вищевказаним нотаріусом.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і воно є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень, і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Поняття сторін виконавчого провадження міститься у ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з частинами 1 та 2 якої сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Як визначено у ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

У разі смерті особи - сторони виконавчого провадження та подання до ВДВС відповідної заяви, державний виконавець згідно з ч.5 ст. 15 Закону «Про виконавче провадження» звертається до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником та на підставі п.5 ч.1 ст. 34 зупиняє вчинення виконавчих дій.

Як визначено п.3 ч.1 ст. 39 Закону, виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.

У відповідності до частин 1 та 2 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Частиною 5 ст. 442 ЦПК України встановлено, що положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Статтею 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що у разі смерті боржника за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні.

Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду 23 січня 2019 в справі № 2-2697/11 дійшов висновку про те, що обов`язок спадкодавця щодо сплати заборгованості, присудженої судом (кредиторові) із спадкодавця за його життя, не припинився внаслідок смерті боржника і перейшов до його спадкоємців, а тому вимоги про заміну сторони виконавчого провадження - боржника його правонаступником підлягають задоволенню.

Підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Крім того, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.

Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження». Аналогічна правова позиція висловлена у постанові ВСвід 19.02.2020 у справі № 2-3897/10.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Важко уявити, щоб ст.6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у ст.6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи конвенцію. Отже, для цілей ст.6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19.03.97 у справі «Hornsby v. Greece», п.40).

При таких обставинах, суд вважає, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Шор Хаус» підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.18,55, 259,442 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Шор Хаус» (65026, м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 14, кв. 4, ) про заміну боржника у виконавчому провадженні - задовольнити.

Замінити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якої згідно рішення суду у справі №520/5468/15 стягнуто солідарно разом із ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ТОВ «Шор Хаус» (яке є правонаступником ПАТ «Марфін банк») заборгованість за кредитним договором у розмірі 127 564,70 дол. США (сто двадцять сім тисяч п`ятсот шістдесят чотири доларів 70 центів США) та 241 626,20 грн. (двісті сорок одна тисяча шістсот двадцять шість гривень 20 коп.) та судовий збір по 3941, 23 грн. з кожного, на її правонаступницю ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку, шляхом подачі в п`ятнадцятиденний строк, з дня проголошення ухвали, апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 17.11.2020р.

Суддя Огренич І. В.