Постанова

Іменем України

07 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 638/9058/15-ц

провадження № 61-32661св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач 1 - Держава Україна в особі Державної казначейської служби,

представник відповідача 1 - ОСОБА_3 Віктор Олегович,

відповідач 2 - прокуратура Дзержинського району м. Харкова,

представники відповідача 2: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

відповідач 3 - Дзержинський районний відділ Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, представник відповідача 3 - Соляник Ірина Валентинівна,

відповідач 4 - Головне управління поліції в Харківській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова в складі судді Задорожного М. І. від 14 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області у складі колегії суддів: Трішкової І. Ю., Барлака І. В., Яцини В. Б. від 31 жовтня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби, прокуратури Дзержинського району м. Харкова, Дзержинського районного відділу Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області (далі - Дзержинський РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області), Головного управління поліції в Харківській області, який в ході розгляду справи уточнив та остаточно просив стягнути з відповідачів на його користь вартість майна - автомобіля (тип легковий комбі-в, чорного кольору, марки CHERY, модель А 15 AMULET) у розмірі 216 000 грн.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 24 травня 2014 року він придбав автомобіль чорного кольору, марки CHERY, модель А 15 AMULET, який 27 липня 2014 року в нього було викрадено. Позивач зазначає, що звернувся із заявою про викрадення автомобіля до Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, за результатами якої було відкрито кримінальне провадження. Позивач вказував, що з протоколу огляду місця події, який міститься у матеріалах кримінального провадження вбачається, що вищевказаний автомобіль було вилучено у ОСОБА_6 та долучено до матеріалів справи як речовий доказ. Також у вказаному автомобілі знайдені та вилучені документи позивача, які були йому повернуті. Позивач вважає, що в результаті протиправних дій органів досудового слідства, а також у зв`язку з безконтрольністю з боку прокуратури Дзержинського району м. Харкова, йому спричинена майнова шкода, яка повинна бути відшкодована за рахунок держави.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи в позову виходив із недоведеності позовних вимог.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 31 жовтня 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилено, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлено повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Узагальнені доводи касаційної скарги

ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 31 жовтня 2016 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій безпідставно не застосовано до виниклих правовідносин Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» в редакції від 01 грудня 1994 року.

Відзив на касаційну скаргу до суду не надходив.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 08 червня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу № 638/9058/15-ц з Дзержинського районного суду м. Харкова.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що на ім`я позивача ОСОБА_1 видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 на автомобіль марки «CHERY», модель А 15 AMULET, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

27 липня 2010 року позивач звернувся до Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області із заявою про викрадення вказаного транспортного засобу.

Відомості про скоєння кримінального правопорушення були зареєстровані в Єдиному реєстрі досудового розслідування та розпочато досудове розслідування за вказаним фактом.

27 липня 2014 року слідчим Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області в ході проведення огляду у гаражному боксі виявлено автомобіль чорного кольору, марки «CHERY», модель А 15 AMULET, державний номерний знак НОМЕР_2 , у салоні якого знаходились та були вилучені документи, видані на ім`я ОСОБА_1 .

У постанові слідчого Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 25 вересня 2014 року зазначено, що в ході огляду місця події ОСОБА_6 надав довіреність від 24 квітня 2012 року, згідно якої останній має право розпоряджатися автомобілем чорного кольору, марки «CHERY», державний номерний знак НОМЕР_2 , який ОСОБА_6 придбав та користувався на праві власності, після чого зазначений автомобіль шахрайським шляхом у нього було вилучено та переоформлено на іншого власника, яким є ОСОБА_1 .

За даним фактом 18 листопада 2013 року ОСОБА_6 звертався із заявою до правоохоронних органів щодо шахрайских дій з боку невстановленої особи, з приводу чого було розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні, де визнано ОСОБА_6 потерпілим, якому автомобіль не повернуто та майнову шкоду не відшкодовано.

Слідчим, що проводив огляд місця події у гаражному боксі, було вилучено та передано виявлений транспортний засіб ОСОБА_6 , а документи - ОСОБА_1 .

Звертаючись до суду з указаним позовом, ОСОБА_1 вказував, що шкода спричинена йому внаслідок протиправних дій органів досудового слідства, а тому підлягає відшкодуванню відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичній або юридичній особі, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. Його елементами є: протиправна поведінка правопорушника; вина (винний характер дій) правопорушника; безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою правопорушника; шкода правам чи охоронюваним законом інтересам осіб, які постраждали від дій правопорушника.

Так, позивач посилається на протиправність дій органів досудового слідства, в результаті яких було завдано майнову шкоду.

Відповідно до статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивач не довів свої вимоги, оскільки суду не надано доказів на підтвердження позовних вимог щодо відшкодування шкоди в результаті дій органів досудового слідства, оскільки слідчий в ході кримінального провадження залишив спірний автомобіль на відповідальне зберігання у ОСОБА_6 , який визнаний потерпілим з приводу шахрайських дій щодо вказаного автомобіля, а документи на автомобіль повернуто ОСОБА_1 , оскільки вони були видані на його ім`я.

При цьому позивач посилався на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» в редакції від 01 грудня 1994 року.

При розгляді справи суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що позивач не має право на відшкодування згідно з вимог зазначеного закону, оскільки відшкодуванню підлягає шкода, що завдана внаслідок незаконного: засудження; повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення; взяття і тримання під вартою; проведення обшуку; накладення арешту на майно; відсторонення від роботи (посади); інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина; проведення оперативно-розшукових заходів; застосування адміністративного арешту чи виправних робіт; конфіскації майна; накладення штрафу.

Ключовим у питанні стягнення шкоди, є встановлений та належним чином доведений факт незаконності застосування до особи вказаних вище заходів та стягнень. На правовідносини, які виникли між сторонами положення цього Закону не поширюються.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 31 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун