Постанова

Іменем України

14 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 131/897/18

провадження № 61-1741св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

відповідач - приватний нотаріус Іллінецького районного нотаріального округу Нікітчук Наталія Анатоліївна,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Головне територіальне управління юстиції у Вінницькій області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на ухвалу Вінницького апеляційного суду, у складі колегії суддів: Шемети Т. М., Ковальчука О. В., Сала Т. Б., від 13 грудня

2018 року про закриття апеляційного провадження,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2018 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Ощадбанк») звернулося до суду з позовом до приватного нотаріуса Іллінецького районного нотаріального округу

Нікітчук Н. А. про визнання дій незаконними (недбалими), стягнення збитків в сумі 240 478 грн.

Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області, у складі судді Шелюховського М. В., від 22 червня 2018 року відкрито провадження у справі № 131/897/18, визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області, у складі судді Шелюховського М. В., від 27 вересня 2018 року провадження у справі закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 186, пункту 2

частини другої статті 200 Цивільного процесуального кодексу України

(далі - ЦПК України).

Не погоджуючись з ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 27 вересня 2018 року в жовтні 2018 року АТ «Ощадбанк» подало апеляційну скаргу, у якій просило скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до місцевого суду для продовження розгляду по суті.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13 грудня 2018 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «Ощадбанк» на ухвалу Іллінецького районного суду Вінницької області від 27 вересня 2018 року закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 362 ЦПК України.

Постановляючи ухвалу від 13 грудня 2018 року, апеляційний суд виходив з того, що відповідно до положень частини шостої статті 19 ЦПК України

(в редакції на час постановлення оскаржуваної ухвали) справа не є малозначною, містить вимогу немайнового характеру, апеляційна скарга підписана начальником філії - Вінницьке обласне управління

АТ «Ощадбанк» - Боковим Ю. Є., який не є адвокатом, а отже апеляційна скарга підписана особою, що не має права її підписувати.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі АТ «Ощадбанк», поданій його представником - адвокатом Семенюк Н. Ю., посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить оскаржувану ухвалу апеляційного суду скасувати та передати справу на новий розгляд до апеляційного суду.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У червні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

АТ «Ощадбанк» на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 13 грудня

2018 року про закриття апеляційного провадження.

Ухвалою Верховного Суду від 09 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі № 131/897/18 та витребувано її матеріали з місцевого суду.

У серпні 2019 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга АТ «Ощадбанк» мотивована тим, що постановляючи оскаржувану ухвалу апеляційний суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, неправильно оцінив наявні у справі докази, дійшов висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи.

Закриваючи апеляційне провадження із зазначених в ухвалі підстав, апеляційний суд порушив право особи на доступ на правосуддя, допустив звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не врахував пріоритет положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відповідних рішень Європейського суду з прав людини, не взяв до уваги право особи на вільний вибір захисника своїх прав та особи, яка надає правничу допомогу, передбачене частиною другою статті 10 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Заявник вважає, що юридична особа не може бути позбавлена права на безпосереднє представництво своїх інтересів та права вільного вибору захисника, що відповідає Рішенню Конституційного Суду України

від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000 у справі № 1-17/2000 та положенням чинних процесуальних кодексів.

Наголошує на тому, що філією - Вінницьке обласне управління

АТ «Ощадбанк» протягом 2018 року неодноразово подавалися апеляційні скарги, які підписані начальником філії Боковим Ю. Є. та були прийняті апеляційним судом до провадження та розглянуті по суті.

Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу

У серпні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив приватного нотаріуса Іллінецького районного нотаріального округу Нікітчук Н. А. на касаційну скаргу АТ «Ощадбанк», однак оскільки до відзиву всупереч

частини четвертій статті 395 ЦПК України не додано докази його направлення іншим учасникам справи, суд касаційної інстанції не бере вказаний відзив до уваги.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Апеляційна скарга АТ «Ощадбанк» від 02 жовтня 2018 року на ухвалу Іллінецького районного суду Вінницької області від 27 вересня 2018 рокупідписана начальником філії - Вінницьке обласне управління

АТ «Ощадбанк» - Боковим Ю. Є., який діє на підставі довіреності від 16 січня 2018 року, зареєстрованої за № 33.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 18 жовтня 2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «Ощадбанк».

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 19 листопада 2018 року справу призначено до розгляду на 13 грудня 2018 року.

Докази того, що Боковий Ю. Є. є адвокатом та відомості про нього як адвоката в Єдиному реєстрі адвокатів України відсутні.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 388 ЦПК України (в редакції Кодексу на час подання касаційної скарги) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України (в редакції Кодексу на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга АТ «Ощадбанк» не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України

(в редакції Кодексу на час подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо апеляційна скарга подана особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписана, або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено.

Згідно пункту 1 частини першої, частини другої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження виявилося, що апеляційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати. Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

За приписами частини третьої статті 58 ЦПК України (у редакції на час подання апеляційної скарги) юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

За змістом пункту 6 Рішення Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 за правовою природою представництво в суді є правовідносинами, в яких одна особа (представник) на підставі певних повноважень виступає від імені іншої особи (довірителя) і виконує процесуальні дії в суді в її інтересах, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для неї права та обов`язки.

Відповідно до частин першої-та другої статті 60 ЦПК України (в редакції на час подання апеляційної скарги) представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», яким внесено зміни до Конституції України та доповнено Основний Закон окремими статтями.

За статтею 59 Конституції України (в редакції наведеного вище Закону) кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Також Конституцію України було доповнено статтею 1312 Конституції України, за частинами першої, третьої та четвертої якої для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура та виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення; законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Підпунктом 11 пункту 161 розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України, передбачено, що представництво відповідно до пункту 3

частини першої статті 1311 та статті 1312 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 01 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції -

з 01 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 01 січня 2019 року. Представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюється з 01 січня 2020 року. Представництво в суді у провадженнях, розпочатих до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», здійснюється за правилами, які діяли до набрання ним чинності, - до ухвалення у відповідних справах остаточних судових рішень, які не підлягають оскарженню.

Апеляційним судом встановлено, що в жовтні 2018 року апеляційна скарга АТ «Ощадбанк» на ухвалу Іллінецького районного суду Вінницької області від 27 вересня 2018 року, в цивільній справі, провадження в якій відкрито у 2018 році, подана та підписана начальником філії - Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» - Боковим Ю. Є., який діє на підставі довіреності від 16 січня 2018 року та не має статусу адвоката.

Відомості про те, що Боковий Ю. Є. є керівником або членом виконавчого органу, уповноваженого діяти від імені АТ «Ощадбанк» відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи згідно законодавства діючого на час подання апеляційної скарги) суду не надані.

Крім того, пунктом 2 довіреності від 16 січня 2018 року на підставі, якої Боковий Ю. Є. подав апеляційну скаргу було передбачено право вести справи та представляти інтереси АТ «Ощадбанк» в судах, якщо таке представництво не суперечить вимогам пункту 11 пункту 161 Перехідних положень Конституції України.

Справа № 131/897/18 не виникає із трудових відносин, не є малозначною в силу закону та не визнавалась такою судами попередніх інстанцій.

Отже, закриваючи провадження по справі № 131/897/18 на підставі пункту 2 частини першої статті 362 ЦПК України, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про порушення позивачем порядку представництва юридичної особи в суді апеляційної інстанції, вірно застосував чинні на час вирішення даного питання положення Конституції України та ЦПК України.

Щодо доводів заявника про обмеження його доступу до суду та порушення права на вільний вибір захисника, посилання на практику Європейського суду з прав людини, необхідно зазначити наступне.

Рішенням Конституційного Суду України № 13-рп/2000 від 16 листопада 2000 року у справі про право вільного вибору захисника при представництві та здійснення захисту за кримінально-процесуальним законодавством були офіційно розтлумачені діючі на той час положення частини першої

статті 59 Конституції України про те, що кожен є вільним у виборі захисника своїх прав, як конституційне право підозрюваного, обвинуваченого і підсудного при захисті від обвинувачення, а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з метою отримання правової допомоги вибрати захисником своїх прав особу, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Із набранням чинності 30 вересня 2016 року Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» попередню редакцію

статті 59 Конституції України змінено.

За статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (надалі - Конвенція) як джерело права.

За змістом підпункту «с» частини третьої статті 6 Конвенції кожен обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше право, зокрема, захищати себе особисто чи використовувати допомогу захисника, обраного на власний розсуд.

В справі «Ейрі проти Ірландії» («Airey v. Ireland») Європейський суд з прав людини вказав, що хоча підпункт «с» пункту 3 статті 6 Конвенції стосується тільки кримінального процесу, «однак незважаючи на відсутність подібного положення щодо провадження у цивільних справах, пункт 1 статті 6 може в деяких випадках зобов`язати державу надати адвокатську допомогу, якщо без такої допомоги неможливо забезпечити практичної реалізації правана судовий розгляд, якщо юридичне представництво надається вобов`язковому порядку, як це передбачено внутрішнім законодавством деяких Договірних Сторін стосовно різних видів судового спору, чи з огляду на складність процедури або справи» (пункт 26).

При цьому у справі «Загородній проти України» («Zagorodniy v. Ukraine») Європейський суд з прав людини вказує, що: «певна юридична кваліфікація може вимагатись для забезпечення ефективного захисту особи…та безперешкодного функціонування системи правосуддя» (пункт 53 Рішення) і саме інтереси правосуддя можуть бути виправданням обмеження права на вибір захисника (пункт 54 цього ж Рішення).

За висновками Суду таке обмеження права на вільний вибір захисника само по собі не порушує питання за підпунктом «c» пункту 3 статті 6 Конвенції, оскільки певна юридична кваліфікація може вимагатись для забезпечення ефективного захисту особи (див. рішення від 20 січня 2005 року у справі «Майзіт проти Росії», заява №63378/00, пункт 68) та безперешкодного функціонування системи правосуддя (див. рішення у справі «Мефтах та інші проти Франції» , заяви №32911/96, 35237/97та 34595/97, пункт 45).

У рішенні від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що «право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням; вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб» (див. рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), пункт 57, Series A № 93). Встановлюючи такі правила, Договірна держава користується певною свободою розсуду. Попри те, що остаточне рішення щодо дотримання вимог Конвенції належить Суду, він не повинен підміняти оцінку, зроблену національними органами, будь-якою іншою оцінкою того, що має бути найкращою стратегією у цій сфері. Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або у такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються, та ціллю, якої прагнуть досягти (див. там же; див. також серед багатьох інших джерел рішення у справі «Кордова проти Італії» (№ 1) (Cordova v. Italy (no. 1)), заява № 40877/98, пункт 54, ECHR 2003-I та повторення відповідних принципів у рішенні від 21 вересня 1994 року у справі «Фаєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), пункт 65, Series A № 294-B).

АТ «Ощадбанк» не був позбавлений права після прийняття Вінницьким апеляційним судом ухвали від 13 грудня 2018 року про закриття апеляційного провадження повторно подати апеляційну скаргу на ухвалу Іллінецького районного суду Вінницької області від 27 вересня 2018 року за підписом особи, уповноваженої на представництво банку в суді апеляційної інстанції.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції при постановленні ухвали від 13 грудня 2018 року порушено норми права, які були чинними на час подання апеляційної скарги та вирішення питання про закриття апеляційного провадження.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 418 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України`залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького апеляційного суду від 13 грудня 2018 року про закриття апеляційного провадження залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович Є. В. Синельников С. Ф. Хопта