Справа № 461/8745/19 Головуючий у 1 інстанції: Фролова Л.Д.
Провадження № 22-ц/811/1280/20 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
Провадження № 22-ц/811/1281/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 грудня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Крайник Н.П.

суддів: Мельничук О.Я., Шеремети Н.О.,

розглянувши в м. Львові в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 березня 2020 року та на додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 13 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Галицького відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про стягнення неустойки у виді пені за прострочення сплати аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

11.11.2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 31 травня 2011 року з ОСОБА_1 на її користь стягувалися аліменти у розмірі 300 грн щомісячно. Спочатку відповідач сплачував зазначену суму аліментів на утримання доньки, однак з серпня 2014 року виплати стали нерегулярними. З 25 вересня 2018 року розмір аліментів нараховується відповідно до судового наказу, виданого Галицьким районним судом м. Львова, за яким з ОСОБА_1 підлягають стягненню на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30.08.2018 року, і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до розрахунку пені за прострочення сплати аліментів за період з 01.09.2014 року по 07.11.2019 року, складеного нею, загальний розмір пені становить 220212,70 грн. Однак, враховуючи положення ч. 1 ст. 196 СК України, просила стягнути з відповідача пеню в розмірі заборгованості по аліментах - 45554,41 грн.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 10 березня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку у виді пені за прострочення сплати аліментів у сумі 45554 (сорок п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят чотири) грн 41 коп.

Додатковим рішенням Галицького районного суду м. Львова від 13 березня 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави (ДСА України) судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Рішення суду та додаткове рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що при вирішенні даного спору судом першої невірно застосовано норми матеріального права. Зокрема, суд провів розрахунок пені із застосуванням методики, яка не відповідає висновку, наведеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року. Крім того, суд першої інстанції не з`ясував його матеріальний та сімейний стан, можливість сплачувати аліменти та неустойку у повному розмірі, а також таку важливу для правильного вирішення справи обставину, як його звернення до позивача на стадії розгляду справи судом першої інстанції із пропозицією мирової угоди та закриттям провадження у справі. Суд першої інстанції порушив право на справедливий суд, на захист та принцип рівності сторін, не звернув увагу на те, що стороною позивача не вказано ціну позову, неправильно здійснено розрахунок та не повністю оплачено судовий збір, що було підставою для залишення позовної заяви без руху, та в подальшому залишення позову без розгляду, а на завершальній стадії розгляду справи - для відмови у позові. Судом не враховано, що позовна заява підписана представником позивача без належних повноважень. Вважає, що зазначені порушення суттєво вплинули на правильність вирішення справи та як наслідок ухвалення незаконних судових рішень.

Просить рішення суду та додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення від 10 березня 2020 року не підлягає до задоволення, а апеляційна скарга на додаткове рішення від 13 березня 2020 року підлягає до часткового задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

За приписами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до правового висновку Великої Палата Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц, в якій Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 18 листопада 2010 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано.

На підставі виконавчого листа № 2-1349/11, виданого на виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 29 березня 2011 року в межах виконавчого провадження № 27636941 з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_4 стягувалися аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 300 грн. (заробітку) доходу, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментах, у період з липня 2011 року по серпень 2014 року ОСОБА_1 сплачував аліменти у розмірі 300 грн. щомісячно. З серпня 2014 року аліментні платежі стали нерегулярними. Протягом 2014 року боржник сплачував аліменти по 300 грн. щомісячно з січня по липень, а з серпня по грудень 2014 року не здійснював жодних платежів. У 2015 році ОСОБА_1 сплачував по 300 грн. щомісячно у січні і лютому. З березня по грудень 2015 року, а також у 2016-2017 роках проплати відсутні.

25 вересня 2018 року Галицьким районним судом м. Львова винесено судовий наказ про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30 серпня 2018 року, і до досягнення дитиною повноліття.

21 жовтня 2018 pоку Галицьким відділом ДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 57512774 з виконання судового наказу від 25 вересня 2018 року.

26 жовтня 2018 року Галицьким відділом ДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1349/11, виданого 31.05.2011 року, у зв`язку із прийняттям нового рішення Галицького районного суду м. Львова від 25 вересня 2018 року.

Розрахунок заборгованості по аліментах у виконавчому провадженні № 27636941 від 16 жовтня 2018 року було долучено до матеріалів виконавчого провадження № 57512774.

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах, складеному державним виконавцем Галицького відділу ДВС м. Львів, станом на 05 листопада 2019 року така становить 45554,41 грн.

Згідно розрахунку пені за прострочення сплати аліментів за період з 01.09.2014 року по 07.11.2019 року, проведеного позивачкою у відповідності до вимог Сімейного Кодексу та з урахуванням позиції Великої Палата Верховного Суду, викладеній у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц, розмір пені становить 220 212,70 грн.

Враховуючи, що регулювання сімейних правовідносин здійснюється на засадах справедливості, добросовісності та розумності (ч.9 ст.7 СК України), колегія суддів вважає, що, визначаючи розмір пені за порушення строків сплати аліментів, суд першої інстанції вірно застосував порядок розрахунку пені, визначений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц, та стягнув пеню у межах суми заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів на утримання доньки у розмірі 45 554,41 грн.

Відповідач не навів свого розрахунку заборгованості зі сплати аліментів та не надав суду належних доказів погашення ним такої заборгованості.

Як вбачається з доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , такий не оспорює розмір заборгованості по аліментах, складеному державним виконавцем Галицького відділу ДВС м. Львів, яка станом на 05 листопада 2019 року становить 45554,41 грн. та дорівнює розміру пені, що стягнута судом.

Враховуючи, що апелянт не спростував розмір нарахованої судом заборгованості за пенею, доводи апеляційної скарги щодо того, що пеня судом розрахована не за «правильною методикою» не заслуговують на увагу.

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи апеляційним судом, апелянт долучив до матеріалів справи копії квитанцій про сплату ним аліментів на користь позивача від 29.01.2020 року у сумі 700 грн, від 12.02.2020 року у сумі 600 грн, від 10.03.2020 року у сумі 600 грн. Однак, оскільки зазначені квитанції долучені ним до матеріалів справи вже після постановлення оскаржуваного рішення, про неможливість долучення яких в суді першої інстанції апелянт не зазначив, такі не можуть приймаються до уваги колегією суддів при перегляді рішення в апеляційному порядку.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності у представника ОСОБА_5 повноважень на представництво інтересів ОСОБА_2 не заслуговують на увагу, оскільки такі спростовуються матеріалами справи, до яких долучено оригінал ордеру на підтвердження повноважень представника, що відповідає вимогам ЦПК України та Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Інші доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У ч. 6 даної статті зазначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню та така відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь держави судового збору.

Однак, колегія суддів не може погодитися з розміром судового збору, який підлягає стягненню з відповідача, оскільки такий не відповідає ставці, що діяли на момент вчинення процесуальної дії - звернення до суду з позовом.

З наведених мотивів, додаткове рішення слід змінити та стягнути з ОСОБА_1 на користь держави (ДСА України) судовий збір у розмірі 768 грн 40 коп., замість визначеної судом суми судового збору - 840 грн. 80 коп.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Враховуючи наведене, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення у даній справі є дата складення повного тексту постанови 31 грудня 2020 року.

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 березня 2020 року залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 березня 2020 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 13 березня 2020 року задоволити частково.

Додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 13 березня 2020 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави (ДСА України) судовий збір у розмірі 768 грн 40 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 31 грудня 2020 року.

Головуючий: Крайник Н.П.

Судді: Мельничук О.Я.

Шеремета Н.О.