РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року м. Мукачево Справа №303/7395/19

2/303/294/20

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

у складі: головуючого - судді Кость В.В.

секретар судового засідання Немеш Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Мукачівської міської ради

про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Мукачівської міської ради про визнання права власності на житловий будинок із усіма належними до нього господарськими спорудами та будівлями за адресою: АДРЕСА_1 (надалі - Будинок), в порядку спадкування за законом.

Позовні вимоги обґрунтовуються обставинами щодо наявності у позивача всіх правових підстав для визнання за нею права власності на Будинок за померлою ОСОБА_2 , яка успадкувала його після смерті чоловіка ОСОБА_3 , та за умови, відсутності інших спадкоємців на вказане майно.

Необхідність вирішення такого питання у судовому порядку, пов`язана з тим, що ні батько, ні матір позивача за час свого життя, та за умови фактичного користування Будинком, не оформили право власності на нього, в зв`язку з чим позивачу було відмолено у видачі Свідоцтва про право власності на спадкове майно.

В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, натомість від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі.

Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, який просив врахувати при вирішенні справи.

В судове засідання, призначене на 18 лютого 2020 року уповноважений представник відповідача не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.

Судом встановлено, що батькам позивача є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 27 грудня 1962 року).

Відповідно до даних витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 09 серпня 2016 №4, позивач зареєструвала шлюб із ОСОБА_4 , після чого змінила прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ».

Згідно з даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 6 січня 1968 року ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із довідки виданої 5 листопада 2019 року ТОВ «І.Т.В. Сервіс Плюс» на день смерті ОСОБА_3 у Будинку були зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 .

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 від 12 серпня 2002 року).

Згідно з даними довідки ТОВ «І.Т.В. Сервіс Плюс» від 05.11.2019 №3-023900, на день смерті ОСОБА_2 у Будинку були зареєстрованими: ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Також в матеріалах справи міститься технічний паспорт на будинок за предметом позовних вимог з відображеними в ньому технічними характеристиками вказаного об`єкта нерухомості, до складу якого входить житловий будинок, літ. «А», 1938 року побудови, гараж, літ «Ж», вбиральня, літ «З», споруди №1-№2.

На підставі листа приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу Кравченко Олесі Іванівни від 09.08.2016 №49/02-14 позивачу як спадкоємцю першої черги, яка прийняла спадщину, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на Будинок.

З урахуванням вищевказаних фактичних обставин справи, суд приймає до уваги також наступне.

Відповідно до абзаців другого та третього пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 відносини спадкування регулюються правилами ЦК якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Так, ст. 548 ЦК УРСР 1963 р. було передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

У відповідності з положеннями ст. 549 ЦК УРСР 1963 р. спадкоємцем, що прийняв спадщину визнається, вважається особа, що фактично вступила в управління або володіння спадковим майном.

Оцінюючи фактичні обставини по справі не предмет їх відповідності вищевказаним нормам цивільного законодавства суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Як свідчать дані інформаційної довідки КП «Мукачівське МБТІ та ЕО» від 06.11.2019 №1491 та дані довідки від 02.08.2016 №2397 забудовником Будинку був ОСОБА_3 . При цьому: вбиральня, споруди не вважаються самочинними. Будинок побудований в 1938 році.

Отже, проживаючи в будинку, який побудував її батько, що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті якого спадщину прийняла мати, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивачка фактично прийняла спадщину.

Також суд приймає до уваги те, що роком забудови Будинку є 1938 рік.

По відношенню до наведених фактичних обставин слід зазначити, що відповідно до частини третьої ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Таким чином, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності Закону, визнаються дійсними, якщо на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Приймаючи до уваги фактичні обставини по справі на предмет їх відповідності вищевказаним нормам цивільного законодавства суд приходить до висновку про наявність всіх законодавчих підстав для задоволення позовних вимог з огляду на доказово підтверджені обставини для визнання за позивачем (як єдиним спадкоємцем першої черги, що прийняла спадщину) права власності на Будинок за померлими ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

З урахуванням вищенаведених фактичних обставин по справі та приписів законодавства, чинного у періоді виникнення та цивільно-правової реалізації відносин із спадкування Будинок, а також оформлення права власності на нього, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог та необхідність їх задоволення.

Крім того, за результатами судового розгляду справи не встановлено обставин, які б свідчили про порушення прав, свобод та інтересів інших осіб, внаслідок ухвалення судом саме такого судового рішення.

При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, позов слід задоволити.

На підставі наведеного та керуючись статтями 8, 19, 41, 124, 129, 1291 Конституції України, ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області,

УХВАЛИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Визнати за ОСОБА_1 , в порядку спадкування, право власності на права власності на житловий будинок із усіма належними до нього господарськими спорудами та будівлями за адресою: АДРЕСА_1

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

5. Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_4 ).

Представник позивача: ОСОБА_12 , АДРЕСА_3

Відповідач: Мукачівська міська рада (89600 м.Мукачево, пл.Духновича, 2, ).

Суддя В.В. Кость