ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

05 лютого 2020 року

м. Харків

справа № 643/15756/17

провадження № 22-ц/818/658/20

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії - Кругової С.С., Бровченка І.О.

за участю секретаря - Плахотнікової І.О.

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Головного територіального управління юстиції у Харківській області Парфенкова Ірина Володимирівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Головного територіального управління юстиції у Харківській області Парфенкова Ірина Володимирівна про визнання заповіту нікчемним, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2019 року, у складі судді Букреєвої І.А., в залі суду в місті Харків,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2017 року ОСОБА_1 , в особі свого представника ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила визнати недійсним заповіт як розпорядження на випадок смерті, складений ОСОБА_4 , та з урахуванням уточнень просила визнати заповіт нікчемним.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що на день смерті проживала за адресою: АДРЕСА_1 , на яку після її смерті відкрилась спадщина. ОСОБА_1 , як спадкоємиця другої черги, оскільки спадкоємців першої черги її сестра не мала, подала заяву про прийняття спадщини, на момент подачі якої з`ясувалось, що спадкодавиця за життя склала заповіт, яким заповіла відповідачці - племінниці ОСОБА_2 все своє майно. Спірний заповіт складено та посвідчено 18.03.2017 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ГТУ юстиції Харківській області Парфенковою І.В., якою була заведена спадкова справа. Просить визнати складений заповіт нікчемним . Вважає, що якщо сестра їй нічого не розповіла про складений заповіт, то вона і не усвідомлювала, що сталося. Заповіт, який нібито вчинений ОСОБА_4 на користь відповідачки, вважає нікчемним із наступних міркувань. Нотаріусом не зроблено посилання на державну реєстрацію оскаржуваного заповіту у Спадковому реєстрі, а також не надано копії витягу про його реєстрацію з вказаного реєстру. Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України , заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Текст оскаржуваного заповіту не містить даних про те, що спадкодавець зверталась до нотаріуса з проханням скласти та записати проект заповіту за допомогою технічних засобів не за місцем її проживання, який в заповіті вказаний як місце його посвідчення. Приймаючи до уваги вік та стан здоров`я спадкодавця , яка померла через 4 дні з моменту складання оскаржуваного заповіту, вона не могла прочитати вголос проект заповіту і власноручно його підписати, а якщо й підписала, то не усвідомлювала який саме документ підписує. Крім того, після слова «підпис» стоїть прізвище « ОСОБА_4 », тобто не спадкодавця, а іншої особи. Має сумніви і щодо часу складання заповіту. Із зазначених підстав вважає доведеною нікчемність заповіту, який складений від імені ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 та посвідчений 18.03.2017 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Парфенковою І.В. із дати його вчинення і таким, що за його умовами юридичні наслідки не настають, а тому, відповідачка повинна бути позбавлена права на спадкування майна померлої по заповіту і спадкування повинно відбутися по закону.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Вказує, що спадкодавиця страждала на ракову інтоксикацію, що підтверджується картою ультразвукового обстеження, лікарського свідоцтва про смерть № 194 від 23.03.2017 року. Зазначає, що поки ОСОБА_4 хворіла, то позивач доглядала за нею, оскільки вона потребувала постійного стороннього нагляду і допомоги. Наголошує на тому, що з відповідачкою по справі спадкодавиця не бачилась до дня смерті майже п`ять років, що відповідачка підтвердила в судовому засіданні. Звертає увагу суду на те, що 16.03.2017 року вона вимушена була залишити сестру і поїхати додому, а це 90 км від Харкова, для того, щоб переодягнутися у весняний одяг, повернулась до квартири біля 17.00 год. 18.03.2017 року і нотаріуса в квартирі не було. Між тим, згідно матеріалів справи саме в цей день та час було складено заповіт, про що померла позивачу не сказала; не розповідала вона також і про відвідування її нотаріусом. Наголошує на тому, що до самої смерті ОСОБА_4 казала, що спадок буде належати позивачу та брату ОСОБА_5 в рівних частках. Вважає, що надані суду письмові докази про стан здоров`я спадкодавця, які хоча і не дають підстав вважати її недієздатною, однак з урахуванням того, що її смерть настала через три дні після складення заповіту, самі по собі свідчать про те, що на 18.03.2017 р. вона перебувала у такому стані, що не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Зазначає, що судом були порушені вимоги ст.. 95 ЦПК України та прийняті до уваги ксерокопії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі та на 4-х аркушах якісь дані за відсутністю на них необхідних реквізитів, які б дали можливість їх ідентифікувати, та належним чином не засвідчені. Наголошує на тому,що при встановлених і наведених вище обставинах, враховуючи недотримання приватним нотаріусом обов`язкових вимог щодо порядку посвідчення заповіту, передбачених ч. 1 ст. 1257 ЦК України та п.п. 2-3 гл. 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Мінюста України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованої в Мінюсті України 22.02.2012 року за № 282/20595 «Місце вчинення нотаріальної дії», заповіт від імені ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Парфенковою І.В. 18.03.2017 року є нікчемним в силу прямої вказівки ч. 1 ст. 1257 ЦК України.

Приватний нотаріус Парфенкова І.В. надала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому вказала, що заповіт нею було посвідчено без порушення вимог чинного законодавства.

Також відзив на апеляційну скаргу надала ОСОБА_2 , яка зазначила, що доводи, які викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими, такими, що не відповідають нормам діючого законодавства. Вказує на те, що вимоги, передбачені Правилами ведення нотаріального діловодства, Положення про спадковий реєстр, ЗУ «Про нотаріат» були дотримані приватним нотаріусом при посвідчені заповіту від 18.03.2017 року, з реєстровим № 664 та вірно встановлені судом. Вказує на те, що з доводами апелянта щодо стану заповідача ОСОБА_4 , що вона була у похилому віці, не могла прочитати вголос заповіт та власноручно його підписати, а якщо й підписала, то не усвідомлювала який саме документ підписує, погодитися неможливо, оскільки в матеріалах справи знаходиться Висновок Судово-психіатричної експертизи № 498 від 21.06.2018 року, яким встановлено, що ОСОБА_4 на час посвідчення заповіту 18.03.2017 року, хронічного, стійкого психічного розладу не виявляла, була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Наголошує, що апелянтом не надано та не доведено належними та допустимими доказами порушення приватним нотаріусом прав заповідача та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , яка на день смерті проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, що складається із квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Спадкова справа після смерті ОСОБА_4 була заведена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ГТУ юстиції у Харківській області Парфенковою Іриною Володимирівною, юридична адреса якої: АДРЕСА_2 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, підстави вважати заповіт нікчемним - відсутні.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Згідно із статтею 1233 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1234 ЦК України передбачено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Відповідно до статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Згідно з пунктом 1 глави 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджено наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, заповіт особисто підписує заповідач. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою.

Згідно із частиною першою статтею 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Висновком судово-психіатричної експертизи №498 від 21 червня 2018 року, проведеного Харківською обласною клінічної психіатричною лікарнею №3, встановлено: « ОСОБА_4 на час посвідчення заповіту 18 березня 2017 року, хронічного, стійкого психічного розладу не виявляла. Була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними».

Із наданого суду Витягу з Журналу (книги) обліку викликів нотаріуса за межі робочого місця, вбачається, що 18 березня 2017 року до приватного нотаріуса звернувся брат заповідачки - ОСОБА_5 для виклику нотаріуса до ОСОБА_4 за адресою її реєстрації: АДРЕСА_1 з метою надання, останній, консультації щодо складання заповіту, з повторним виїздом нотаріуса для посвідчення заповіту. (У журналі зазначені прізвище ім`я та по батькові заповідача, тобто особи до якої робився виїзд нотаріуса. Зазначена причина: неможливість ОСОБА_4 прибути до нотаріуса у зв`язку з хворобою і зазначені нотаріальні дії, які вчинялись нотаріусом: вперше - надання консультації щодо складання заповіту, встановлення волевиявлення заповідача, а вдруге - посвідчення самого заповіту.

Посилання скаржника на те, що оспорюваний заповіт не відповідає волі заповідача, оскільки не підписувався заповідачем, який мав можливість прочитати та власноруч підписати заповіт, є необґрунтованими, спростовуються встановленими обставинами щодо порядку його посвідчення та волі заповідача.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 12 ЦПК).

Статтею 13 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства - суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. ст. 12, 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Матеріали справи містять належним чином посвідчені копії витягу з Журналу (книги) обліку викликів нотаріуса за межі робочого місця та витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, з яких крім іншого вбачається наступне.

Для надання консультації з робочого місця приватний нотаріус виїхав 18.03.2017 року о 15.50 год., повернувся на робоче місце того ж дня о 16.10 год.

Для посвідчення заповіту з робочого місця приватний нотаріус виїхав 18.03.2017 року о 16.20 год., повернувся того ж дня 0 17.00 год.

До спадкового реєстру відомості щодо реєстрації заповіту були внесені о 17.02 год. 18.03.2017 року.

Позивач вказує на те, що місцезнаходження нотаріуса знаходиться на значній відстані від місця проживання заповідача, що викликає сумніви у тому, що нотаріус встиг би після надання консультації за 10 хвилин скласти заповіт та повернутися до заповідача для посвідчення заповіту.

Такі доводи не підтверджені належними та допустимими доказами, ґрунтуються на припущеннях.

Із змісту Журналу (книги) обліку викликів нотаріуса за межі робочого місця вбачається, що приватний нотаріус Парфенкова І.В. повернулась до робочого місця після посвідчення заповіту об 17.00 год., а не о 19.00 год., як вказує позивач.

Тому вчинення нотаріальних реєстраційних дій щодо заповіту о 17.02 год., що вбачається із витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі, не суперечить іншим обставинам, встановленим судом.

Суд першої інстанції надав вірну оцінку доводам позивача про те, що ОСОБА_4 у заповіті своє прізвище зазначила « ОСОБА_4 », оскільки сумніви щодо ідентифікації нотаріусом особи заповідача відсутні, особисті дані спадкодавця нотаріусом зазначено вірно.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції, вірно виходив з того, що відсутні підстави вважати оспорюваний правочин нікчемним

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Суд першої інстанції помилково не застосував правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 04.06.2019 року у справі № 916/3156/17, щодо якого визнання нікчемного правочину недійсним та встановлення нікчемності правочину - не є належним способом захисту прав та інтересів, установлених законом.

Між тим, висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову є вірними, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення не вбачається.

Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

І.О. Бровченко