КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/824/3754/2020 Головуючий у 1-й інстанції: Дубас Т.В.
369/1587/19 Доповідач-Чобіток А.О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Ящук Т.І.

секретар - Зиль Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 грудня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про визначена місця проживання дитини,-

у с т а н о в и в:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом, у якому зазначала, що з ОСОБА_2 перебуває в зареєстрованому шлюбі з 17 лютого 2019 року, від якого мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя з відповідачем не склалось, унаслідок чого з 21 вересня 2018 року шлюбно-сімейних відносин вони не підтримують, спільного господарства не ведуть, а 26 грудня 2018 року вона звернулась до суду із позовом про розірвання шлюбу. На даний час донька зареєстрована за однією адресою з батьком, хоча фактично проживає з нею. Відповідач не надає згоди на зміну місця реєстрації їх доньки, що не відповідає інтересам дитини, оскільки створює перешкоди у влаштуванні до дитячого садочка за фактичним її місцем проживання. Крім цього, вона зазначає, що звернулась з проханням надати нотаріальну згоду на оформлення закордонного паспорту для дитини та на виїзд за кордон з метою оздоровлення дитини, однак чоловік надає категоричну відмову, а тому просила суд визначити місце проживання доньки разом з нею.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 грудня 2019 року в задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позов, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, про безпідставність висновку про відсутність спору між сторонами. Суд не врахував, що вона ініціювала питання в судовому порядку визначити місце проживання малолітньої доньки з нею і мати можливість виїзду за кордон з донькою без згоди батька на підставі рішення суду, але після відкриття провадження у справі відповідач змінив своє відношення до вказаних обставин, на які вона посилалась та надав дозвіл на перереєстрацію місця проживання дитини за її адресою,а потім надав нотаріальну згоду на виїзд дитини разом з нею за кордон. Частиною 5 ст. 157 СК України визнається право того батька, з яким за рішенням суду визначено (або висновком органів опіки та піклування підтверджено) місце проживання дитини, самостійно вирішувати питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця. Судом невірно застосована вказана норма закону і фактично порушено права позивача на звернення до суду у спосіб захисту права, передбаченого ст.ст. 2, 4 ЦПК України.

Відзиві на апеляційну скаргу від учасників справи не надходило.

При розгляді даної справи судом першої інстанції установлено, що 17 лютого 2017 року сторонами було зареєстровано шлюб у Святошинському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 117, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у місті Києві 17 лютого 2017 року, серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу сторони мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у місті Києві.

Після припинення шлюбних відносин з відповідачем, малолітня донька залишилась проживати з позивачем, що підтверджується висновком органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, наданого на підставі протоколу Комісії №8 від 24 квітня 2019 року.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції, виходив з того, що сторони не мають спору щодо проживання дитини разом з матір`ю. На жодному судовому засіданні ні відповідач, ні його представник, ні в усній формі, ні в письмовій не заперечували щодо проживання неповнолітньої ОСОБА_3 разом з матір`ю. Крім того, наявність згоди відповідача на тимчасову поїздку за кордон позивача разом з донькою, яка була посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. 19 квітня 2019 року, свідчить про відсутність конфлікту щодо участі у вихованні дитини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, відповідача та його представника, обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, дослідивши її матеріали, суд апеляційної інстанції уважає таке рішення суду законним та обґрунтованим, відповідним встановленим обставинам справи та нормам матеріального та процесуального права, які регулюють правовідносини, що виникли між сторонами, висновків якого аргументи апеляційної скарги не спростовують з наступних підстав.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пред`явивши даний позов, ОСОБА_1 будь-яких доказів того, що між нею та відповідачем є спір з приводу того з ким із них буде проживати їх малолітня донька, не надала.

Навпаки, як установлено судом першої інстанції та не спростовано позивачем, відповідач не заперечує того, що його донька як проживає, так і буде проживати з матір`ю - позивачем у даній справі.

Отже, між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання дитини, унаслідок чого ні права позивача, ні права дитини не порушені, а тому і судовому захисту не підлягають.

При цьому судом першої інстанції дано належну оцінку доводам позивача щодо місця реєстрації дитини, яка до речі не впливає на фактичне її проживання, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем, а згідно із частиною 2 ст. 3 СК України визначено, що дитина належить до сім`ї своїх з батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Також судом правильно роз`яснено позивачу порядок вирішення питання тимчасового виїзду дитини за кордон.

Колегія суддів звертає увагу позивача, що суд у разі відсутності спору щодо місця проживання дитини, не може перебирати на себе повноваження органів, яким законом надано право на надання висновку про підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України, у даному випадку це орган опіки та піклування.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення ухваленого по даній справі та відсутність підстав до його скасування.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: А. О. Чобіток

Судді: О. В. Немировська

Т. І. Ящук