ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 530/1823/16-ц

провадження № 61-31207св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Кузнєцова В. О.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - Шилівська сільська рада Зіньківського району Полтавської області,

відповідач - ОСОБА_1 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Управління Держпродспоживслужби в Зіньківському районі Полтавської області, Державна архітектурно-будівельна інспекція України,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 12 липня 2017 року, ухвалене у складі судді Дем`янченка С. М., та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 29 серпня 2017 року, постановлену колегією у складі суддів: Кривчун Т. О., Дряниці Ю. В., Чумак О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року Шилівська сільська рада Зіньківського району Полтавської області звернулася з позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Управління Держпродспоживслужби в Зіньківському районі Полтавської області, Державна архітектурно-будівельна інспекція України, про зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позову зазначила, що ОСОБА_1 без будь-яких дозвільних документів за межами свого домоволодіння АДРЕСА_1 на землях загального користування на місці проходження мережі водопостачання збудувала вигрібну яму.

У місці розташування вигрібної ями вже відбулось кілька аварій мережі водопостачання, а саме пориви труб. На неодноразові звернення і вимоги Шилівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області щодо демонтажу неправомірно збудованої господарської споруди відповідач не реагує і у добровільному порядку засипати її землею відмовляється.

Оскільки вигрібна яма є самочинним будівництвом, збудована на земельній ділянці загального користування, без відповідного дозволу та з грубим порушенням діючих будівельних і санітарних норм, Шилівська сільська рада Зіньківського району Полтавської області, діючи як орган місцевого самоврядування і маючи на меті забезпечення належного санітарно-епідеміологічного стану території села та законодавства у сфері містобудування, просила суд зобов`язати ОСОБА_1 демонтувати (засипати землею) вигрібну яму, розташовану на землях загального користування в місці проходження мережі водопостачання за межами домоволодіння АДРЕСА_1 .

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 12 липня 2017 року позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 ліквідувати шляхом демонтажу (засипання землею) самовільно збудовану вигрібну яму, яка знаходиться на землях загального користування в місці проходження мережі водопостачання за межами домоволодіння АДРЕСА_1 . Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 29 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 12 липня 2017 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для зобов`язання відповідача демонтувати самочинно збудовану вигрібну яму, оскільки вважав, що до таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі всебічного і повного з`ясування обставин справи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просила рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 12 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 29 серпня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Заявник зазначає, що вигрібна яма відключена від каналізації та не експлуатується, а будь-яких доказів того, що вона розташована в місці проходження мережі водопостачання та призводить до аварій або завдає шкоди іншим чином, позивачем не надано.

Вказує, що ця вигрібна яма збудована у 90-х роках і згідно з записом про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відноситься до її домоволодіння, тому немає підстав вважати її самочинним будівництвом.

Позиція інших учасників справи

У грудні 2017 року Шилівська сільська рада Зіньківського району Полтавської області подала заперечення на касаційну скаргу, у яких послалася на безпідставність її доводів.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У 2018 році справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 31 січня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій фактичні обставини справи

Судами встановлено, що ОСОБА_1 належить домоволодіння АДРЕСА_1 , розташоване на земельній ділянці площею 0,25 га.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно житловий будинок за вказаною адресою знаходиться у приватній власності ОСОБА_1 та складається із: житлового будинку (А-1), літньої кухні (Б), сараю (В), погребу вхідного (в), навісу (в1), сараю (в2), навісу (в3), навісу (в4), гаражу (Г), навісу (г), сараю (Д), сараю (д), хвіртки (1), воріт огорожі (2), огорожі (3), огорожі (4), огорожі (5), ями вигрібної (6), ями вигрібної (7).

Відповідно до копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 від 16 грудня 2015 року яма вигрібна 7 знаходиться за межами належної відповідачу земельної ділянки.

Рішенням п`ятої сесії сьомого скликання Шилівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області «Про використання земель загального користування згідно чинного законодавства» від 15 квітня 2016 року зобов`язано ОСОБА_1 протягом місяця укласти земельний сервітут на земельну ділянку (землі загального користування), на якій розміщена вигрібна яма; зобов`язано відповідача протягом місяця ліквідувати додаткову вигрібну яму, яка побудована з порушенням чинного законодавства.

Згідно з листом Управління держпродспоживслужби у Зіньківському районі Полтавської області від 25 серпня 2016 року № 01-16/232 за наслідками повторної перевірки домоволодіння АДРЕСА_1 встановлено, що одну вигрібну яму демонтовано, інша вигрібна яма не демонтована, але на час обстеження відключена від каналізації. При першому обстеженні ОСОБА_1 заявляла, що обидві вигрібні ями демонтовано, проте у подальшому встановлено, що на той момент одна яма дійсно демонтована, а інша замаскована насипаним ґрунтом.

З акта комісії Шилівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області від 28 жовтня 2016 року суди встановили, що з боку проїжджої частини АДРЕСА_1 біля належного відповідачу домоволодіння виявлено металевий люк вигрібної ями, самовільно побудованої на землях комунальної власності. Схематично яма розміщена на відстані 15,5 м від вуличного шахтного колодязя, 1,7 м від вуличного водогону, 1,7 м від асфальтованого покриття вуличної дороги та 2,7 м від цегляного паркану, який належить сім`ї ОСОБА_1. Глибина ями становить 3,25 м. Паркан збудований на межі червоної лінії. Стіни вигрібної ями збудовані з червоної цегли. На час перевірки стічні води у ямі відсутні, а сама яма непрацююча. ОСОБА_1 також вказала на місце, де була розташована додаткова вигрібна яма, паралельно до цегляного забору з боку асфальтного проїзду, відстань від стінки однієї ями до стінки другої ями 3,10 м, станом на 11 травня 2016 року яма була засипана землею. Через відкриті ворота ОСОБА_1 вказала на новозбудовану вигрібну яму на території приватного двору. Комісія підтвердила самовільне будівництво ОСОБА_1 каналізаційної ями на землях комунальної власності Шилівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області.

Рішенням виконавчого комітету Шилівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області від 28 жовтня 2016 року та рішенням дев`ятої сесії сьомого скликання Шилівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області від 20 грудня 2016 року вирішено звернутися з позовом до Зіньківського районного суду Полтавської області щодо демонтування самовільно збудованої ОСОБА_1 вигрібної ями, розташованої на землях комунальної власності Шилівської сільської ради біля її житлового будинку.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_1 без відповідного дозволу, самочинно, з грубим порушенням діючих будівельних та санітарних норм побудувала вигрібну яму на землі комунальної власності, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог щодо зобов`язання демонтувати цю господарську споруду.

Розглядаючи справу по суті, як суд першої інстанції, так і апеляційний суд вважали, що даний спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Проте такий висновок судів попередніх інстанцій помилковий.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

За правилами частини першої статті 15 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час звернення позивача до суду з цим позовом, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Одночасно юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, зокрема, спори за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, установлених Конституцією та законами України, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення (частина друга статті 4, пункт 5 частини другої статті 17 КАС України у редакції Кодексу, чинній на час звернення позивача до суду з цим позовом).

За змістом пункту 8 частини першої статті 3 КАС України у тій же редакції позивачем в адміністративній справі є особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, визначених Конституцією та законами України (частина третя статті 6 КАС України у редакції Кодексу, чинній на час звернення позивача до суду з цим позовом).

Стаття 50 цього Кодексу визначає сторони в адміністративному процесі, якими є позивач та відповідач. Позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб`єкти владних повноважень. Громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом (частини перша, друга, пункт 5 частини четвертої зазначеної статті).

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що його учасники наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Звертаючись із цим позовом, Шилівська сільська рада Зіньківського району Полтавської області обґрунтувала вимогу про зобов`язання демонтувати вигрібну яму тим, що відповідач здійснила її будівництво самочинно, на землях загального користування, без відповідного дозволу та з порушенням будівельних і санітарних норм, що порушує права інших мешканців села Шилівка. Позов мотивований посиланням на статтю 376 ЦК України, статтю 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», статтю 15 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», статтю 12 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», статтю 103 ЗК України, положення ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» і Державних санітарних нормах та правилах утримання територій населених місць, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України 17 березня 2011 року № 145.

Державне регулювання та управління у сфері містобудування здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою та Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами в порядку, встановленому законодавством (стаття 7 Закону України «Про основи містобудування», стаття 6 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у редакції, чинній на час звернення позивача із цим позовом).

За змістом положень статей 25, 26, 31, 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» у редакції, чинній на час звернення позивача із цим позовом, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження у галузі будівництва - щодо здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій та вирішення відповідно до законодавства спорів з питань містобудування, а у сфері регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища - щодо здійснення контролю за дотриманням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів.

Виконавчими органами міських рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи міських рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади (стаття 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Як встановлено судами, рішенням Шилівської сільської ради Зіньківського району Полтавської областівід 15 квітня 2016 року зобов`язано ОСОБА_1 на протязі місяця ліквідувати додаткову вигрібну яму, яка побудована з порушенням вимог чинного законодавства. Вказане рішення відповідач не виконала, що зумовило звернення до суду із цим позовом.

Таким чином, позов Шилівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області про зобов`язання демонтувати самочинно збудовану вигрібну яму обумовлений реалізацією передбачених законами України повноважень суб`єкта владних повноважень щодо здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності. Здійснення такого державного контролю означає обов`язковість прийнятих за його результатами рішень для підконтрольного суб`єкта, що свідчить про владно-управлінський характер, а відтак і публічно-правову природу таких правовідносин.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 161/14920/16-а викладено висновок про те, що спори, які виникають за участю суб`єкта владних повноважень з метою реалізації у спірних відносинах наданих йому законодавством владних управлінських функцій, є публічно-правовими, а тому спори за зверненням суб`єкта владних повноважень (виконавчого органу міської ради, органу державного архітектурно-будівельного контролю) про знесення самочинного будівництва підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 1519/2-787/11 зазначено, що спір, який виник за участю суб`єкта владних повноважень, що реалізовує у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції стосовно виявлення факту самочинного будівництва та усунення порушень шляхом знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування, є публічно-правовим і належить до компетенції адміністративних судів.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 520/10754/14-ц, від 16 жовтня 2018 року у справі № 826/12543/16, від 28 листопада 2018 року у справі № 369/13415/17, від 12 грудня 2018 року у справі № 826/7203/17, від 24 квітня 2019 року у справі № 461/889/13-ц, від 16 жовтня 2019 року у справі № 522/6962/18.

Оскільки спір у цій справі виник за участю суб`єкта владних повноважень, який діє у спірних відносинах з метою реалізації наданих йому законодавством владних управлінських функцій, касаційний суд приходить до висновку, що даний спір є публічно-правовим і відноситься до спорів, які підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Суди першої і апеляційної інстанцій на зазначене уваги не звернули та вирішили справу у порядку цивільного судочинства, не врахувавши вимог статті 15 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина третя статті 400 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (частина перша статті 256 ЦПК України).

Оскільки суди попередніх інстанцій не встановили правову природу спірних правовідносин, що виникли між сторонами, у зв`язку з чим порушили норми цивільного процесуального законодавства щодо визначення предметної підсудності справи та розглянули у порядку цивільного судочинства справу, яка підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись статтями 255, 409, 414, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 12 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 29 серпня 2017 року скасувати.

Провадження у справі за позовом Шилівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Управління Держпродспоживслужби в Зіньківському районі Полтавської області, Державна архітектурно-будівельна інспекція України, про зобов`язання вчинити дії закрити.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В. О. Кузнєцов В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов