РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2020 року

м. Рівне

Справа № 569/1780/19

Провадження № 22-ц/4815/145/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Бондаренко Н. В., Гордійчук С. О.,

секретар судового засідання Пиляй І. С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Публічне акціонерне товариство «Комерційне банк «ПриватБанк»

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на додаткове рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 грудня 2019 року у складі судді Тимощука О. Я., ухвалене в м. Рівне о 12 годині 25 хвилин, відомості про дату складання повного тексту додаткового рішення відсутні,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.06.2009 року по 24.01.2019 року включно у сумі 265 399, 68 грн., компенсації втрати частини заробітної плати у сумі 23 362,21 грн. та судових витрат. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона з 19 листопада 2001 року по 9 червня 2009 року працювала у Рівненській філії ЗАТ КБ «Приватбанк», і за період роботи у вказаній установі їй жодного разу не надавалась додаткова відпустка як працівнику, що має дитину-інваліда. Постановою Рівненського апеляційного суду від 27.11.2018 року по справі №569/6039/17 апеляційну скаргу Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 6 вересня 2018 року змінено, зменшено суму стягнутої з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за період з 19.11.2001 року по 09.06.2009 року з 17 477,04 грн. до 11 837 грн. 36 коп., нарахованих без утримання податку й інших обов`язкових платежів. Рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правову допомогу залишено без змін. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правову допомогу у сумі 1 861 грн. 20 коп. Дана постанова набрала законної сили 27.11.2018 року. Крім того, зазначає, що станом на момент пред`явлення позову розрахунок з нею відповідачем не проведено. Відтак, має місце затримка виплати працівнику, що належить їй від підприємства при звільненні, внаслідок чого АТ КБ «Приватбанк» повинно їй виплатити її середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 листопада 2019 року вказаний позов задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.06.2009 року по 06.05.2019 року в розмірі 272 863,36 грн, компенсацію втрати частини заробітної плати в розмірі 23 362,21 грн, а також сплачений судовий збір у сумі 3 422,40 грн.

Додатковим рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 03 грудня 2019 року задоволено заяву представника ОСОБА_1 адвоката Тихочук Л.Х. та стягнуто з Публічного акціонерного товариства на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по справі, які складаються з витрат на правову допомогу в розмірі 19 300,00 грн.

Не погодившись із додатковим рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку. У поданій апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» вважає його таким, що ухвалене з порушенням судом першої інстанції норм процесуального права. Стверджує, що судом першої інстанції задоволено заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення, подану після спливу строку для її подання. Додає, що докази відносно розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом 5 днів після ухвалення рішення за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. В даному ж випадку рішення суду першої інстанції по суті було ухвалено 05 листопада 2019 року, а із заявою про ухвалення додаткового рішення представник позивача звернулася лише 26 листопада 2019 року. Вважає, що в такому разі суд повинен був залишити без розгляду заяву про ухвалення додаткового рішення. Зазначає, що в основу рішення про стягнення витрат на правничу допомогу судом першої інстанції покладено докази, які не відповідають вимогам достовірності та належності. Пояснює, що в матеріалах справи міститься копія квитанції до прибуткового касового ордера Державного підприємства науково-виробничого об`єднання «Потенціал-Еко» про прийняття від ОСОБА_1 на підставі акту виконаних робіт від 05.11.2019 року до договору № 024 від 02.01.2019року. Разом з тим, з матеріалів справи слідує, що договір про надання правової допомоги було укладено між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро Лесі Тихончук, а не ДП НВК «Потенціал-Еко». Зазначає, що судом не досліджено відповідності розрахунку дійсно виконаним з боку адвоката діям і не наведено обґрунтування, чи відповідають заявленим у розрахунку послуги у вигляді складання документів та представництва дійсним явкам представника позивача у судові засідання. Просить скасувати додаткове рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 грудня 2019 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення судових витрат.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ОСОБА_1 адвокат Тихончук Л. Х. вважає додаткове рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу відхилити як безпідставну.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що вона підлягає до часткового задоволення, а оскаржуване додаткове рішення до зміни.

Судом встановлено, що при розгляді даного спору та ухваленні рішення по суті заявлених позовних вимог не було вирішено питання про судові витрати в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, за вирішенням якого шляхом постановлення додаткового рішення звернулася представник позивача ОСОБА_1 адвокат Тихончук Л.Х..

Ухвалюючи додаткове рішення та стягуючи на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 19 300,00 грн., місцевий суд виходив з того, що вони підтверджені належними та достовірними доказами, а передбачені ч. 5 ст. 137 ЦПК України підстави для зменшення суми заявлених витрат на професійну правничу допомогу відсутні.

Апеляційний суд не може у повній мірі погодитися із таким висновком суду першої інстанції та вважає, що стягнута додатковим рішенням сума витрат на професійну правничу допомогу підлягає зменшенню.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Матеріали справи містять копію договору про надання правової допомоги № 024 від 25.01.2019 року, укладеного між Адвокатським бюро Лесі Тихончук та ОСОБА_1 , умовами якого передбачено надання правової допомоги Адвокатським бюро Лесі Тихончук для ОСОБА_1 у вигляді представництва інтересів у суді, складання процесуальних документів тощо.

Відповідно до додаткової угоди №1 від 07.05.2019 року до договору про надання правової допомоги №024 від 25 січня 2019 року вартість наданих Адвокатським бюро Лесі Тихончук юридичних послуг ОСОБА_1 станом на 07 травня 2019 року складає 8 300,00 грн.

У акті приймання-передачі наданої правової допомоги від 07.05.2019 року до договору про надання правової допомоги № 024 від 25 січня 2019 року та Додаткової угоди до даного договору №1 від 07.05.2019 року викладено детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, а саме: написання позовної заяви, заперечення на відзив відповідача, участь в судових засіданнях.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 024 від 07 травня 2019 року ОСОБА_1 сплачено Адвокатському бюро Лесі Тихончук 8300 грн. згідно вказаного вище акту.

Відповідно до додаткової угоди № 2 від 05.11.2019 року до договору про надання правової допомоги № 024 від 25 січня 2019 року вартість наданих Адвокатським бюро Лесі Тихончук юридичних послуг ОСОБА_1 за період з 06 травня 2019 року по 05 листопада 2019 року становить 11 000,00 грн.

У акті приймання-передачі наданої правової допомоги від 05.11.2019 року до договору про надання правової допомоги № 024 від 25 січня 2019 року та Додаткової угоди до даного договору №2 від 05.11.2019 року викладено детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, а саме: участь в судових засіданнях, підготовка клопотань.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 024 від 05 листопада 2019 року ОСОБА_1 сплачено Адвокатському бюро Лесі Тихончук 11 000 грн. згідно акту від 05.11.2019 року.

В загальному ОСОБА_1 сплачено Адвокатському бюро Лесі Тихончук за надану професійну правничу допомогу 19 300,00 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Матеріали справи свідчать про те, що судові засідання 08 квітня 2019 року, 07 травня 2019 року, 30 травня 2019 року, 24 липня 2019 року (а.с. 50, 105, 149) не проводилися та справа по суті не розглядалася, а тому стягнення витрат на правничу допомогу за участь адвоката у цих засіданнях є безпідставним.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат

За наведених обставин, апеляційного суду приходить до переконання про те, що заява про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу підлягає до частково задоволення, а розмір останніх, стягнутих додатковим рішенням місцевого суду зменшенню до 10 300,00 грн..

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи ; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Додаткове рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 грудня 2019 року змінити, зменшивши розмір понесених судових витрат по справі, що складаються із витрат на правову допомогу з 19 300,00 гривень до 10 300 (десяти тисяч трьохсот) гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 лютого 2020 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Бондаренко Н. В.

Гордійчук С. О.