КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8814/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Мостової Г.І.,

за участю секретаря судового засідання Верес Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 листопада 2019 року у складі судді Колесника О.М.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, визначення місця проживання малолітніх дітей з матір`ю,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, визначення місця проживання малолітніх дітей з матір`ю.

Позов обґрунтовано тим, що 07.11.2004 року сторони уклали між собою шлюб. Від зареєстрованого шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: синів - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

15.05.2017 року заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва шлюб між сторонами було розірвано. З січня 2017 року відповідач залишив місце проживання родини і переїхав на інше місце проживання. З цього часу він не надає необхідної допомоги, не займається їх вихованням та утриманням, тому просить визначити місце проживання дітей з матір`ю в квартирі АДРЕСА_1 , враховуючи матеріальне, фінансове і житлове становище сторін, вік дітей. Також просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 10 000 грн. щомісяця в твердій грошовій сумі, які є мінімально необхідними для забезпечення потреб спільних дітей, до досягнення повноліття від дня пред`явлення позову.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 листопада 2019 року задоволено частково позов ОСОБА_2 .

Визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , в задоволенні решти вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання малолітніх дітей: сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 4000 грн. щомісяця та сина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 3000 грн. щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 30.10.2017 року і до досягнення ними повноліття, в задоволенні решти розміру вимог відмовити.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей в межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 768 грн. 40 коп. судового збору в частині вимог про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 640 грн. судового збору в частині вимог про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16.04.2020 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 листопада 2019 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 у сумі 4 000 грн. та ОСОБА_7 у сумі 3 000 грн. та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 аліменти у розмірі 2 000 грн. на кожну дитину.

В апеляційній скарзі, зазначено, що судом першої інстанції присуджено аліменти у розмірі 7000 грн., що є непомірною сумою для відповідача, і не дасть можливість сплачувати такі аліменти, які не відповідають матеріальному становищу.

Також, зазначено, що на момент винесення судом даного судового рішення у відповідача вже наявна інша сім`я і народилась третя дитина від іншого шлюбу, тобто, на даний час на його утриманні є троє дітей, та дружина - ОСОБА_8 , яка перебуває у декретній відпустці.

Крім того, вказано, що судом не враховано, що протягом усього часу позивачка із дітьми проживають у квартирі позивача, не сплачують комунальні послуги, через що виникла значна заборгованість. Також, через неможливість спільного проживання позивач покинув власне житло і проживає у м. Червонограді, Львівської області.

Враховуючи зазначене, просив задовольнити його апеляційну скаргу, оскільки присуджений розмір аліментів перевищує місячний дохід відповідача є протиправним та незаконним і призведе до неможливості сплати аліментів батьком дітей.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просила обґрунтоване та справедливе рішення районного суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Зазначала за замістом, що ОСОБА_3 , має можливість сплачувати аліменти в значно більшому розмірі ніж задоволено судом першої інстанції.

Вказувала, що відповідач не приймає жодної участі у духовному, моральному а соціальному розвитку дітей, не купує їм речей, не приймає участі у їх спортивному розвитку, не спілкується та не цікавиться їх життям.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку.

Від ОСОБА_2 поступило клопотання про відкладення розгляду справи з причин її хвороби на Covid-19, проте колегія суддів враховує обставини справи, те, що позивач приймала участь у розгляді справи, надавала пояснення й вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутність сторін, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

ОСОБА_3 у своєму клопотанні просив апеляційну скаргу задовольнити та проводити розгляд справи у його відсутності.

Згідно положень ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення районного суду в частині визначення місця проживання дітей не оскаржено, тому колегія суддів перевіряє законність ухваленого по справі рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, 07.11.2004 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований Червоноградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис №462 (а.с.8).

Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: синів - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 11-12)

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15.05.2017 року зареєстрований між сторонами шлюб розірвано (а.с.9-10).

Зі справи убачається, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 , у якій проживає позивач разом з малолітніми дітьми.

Задовольняючи частково й стягуючи з боржника на користь ОСОБА_2 аліменти на дітей у розмірі 3000 грн. та 4000грн., суд першої інстанції враховував наявність постійного щомісячного доходу відповідача та обов`язок утримувати малолітніх дітей, їх стан здоров`я та відсутність допомоги зі сторони батька.

Між тим, з такими висновками колегія суддів в повній мірі погодитись не може з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог частини 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до приписів статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 192 СК України визначено, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішення суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Частиною 5 статті 183 СК України регламентовано, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони доводити ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до приписів статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Порядок стягнення аліментів визначено у ст. 71 цього Закону та ст. ст. 194 - 197, 274 СК України.

Вбачається, що позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 10 000 грн. щомісяця в твердій грошовій сумі, які є мінімально необхідними для забезпечення потреб спільних дітей, до досягнення повноліття від дня пред`явлення позову.

Рішенням суду стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання малолітніх дітей: сина - ОСОБА_6 в розмірі 4000 грн. щомісяця та сина - ОСОБА_7 , в розмірі 3000 грн. щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 30.10.2017 року і до досягнення ними повноліття.

Відповідач у відзиві на позову заяву визнавав позов частково та погоджувався сплачувати аліменти по 2 000 грн. на кожну дитину про що зазначив і в апеляційній скарзі, посилаючись на те що аліменти, які присуджено розмірі 7000 грн., є непомірною для нього сумою, і не дасть можливість сплачувати такі аліменти, які не відповідають матеріальному становищу, у зв`язку з чим просив зменшити їх розмір.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на спростування доводів апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З довідки про доходи від 23.02.2018 року, убачається, що ОСОБА_3 займає посаду адміністратора у ФОП « ОСОБА_9 » та щомісячно отримує заробітну плату у розмірі 3200 грн.(а.с. 67 т. 1).

Обставин і доказів на спростування зазначеної у довідці інформації позивачкою до суду не надано і судом таких не встановлено.

Посилання ОСОБА_2 про те, що фактично доходи відповідача становлять значно більшу суму, ніж відображено у долученій до справи довідці про його доходи, що має у власності, окрім квартири, інше майно, носять голослівний характер та нічим не підтверджені.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір щомісячних аліментів є надмірним та не відповідає матеріальній можливості відповідача надавати матеріальну допомогу у визначеному рішенням суду розмірі.

Таким чином, наявні у справі докази та майновий стан ОСОБА_3 , в розумінні положень ст.192 СК України є підставою для зменшення розміру стягнутих з нього аліментів.

Визначаючи розмір аліментів, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 на утримання дітей, колегія суддів враховує конкретні обставини справи, прохання боржника й перешкод у їх визначенні з урахуванням доводів апеляційної скарги по 2000грн. на кожну дитину - не вбачає.

Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частин першої та другої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду в частині вимог про стягнення аліментів, ухвалено без додержанням вимог матеріального та процесуального права, а тому підлягає зміні шляхом зменшення розміру аліментів, що підлягають стягненню з боржника на користь ОСОБА_2 на утримання малолітніх дітей до 2000грн. на кожну дитину.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 листопада 2019 року в частині вимог про стягнення аліментів змінити.

Зменшити розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 на утримання малолітніх дітей, зменшивши їх розмір на користь ОСОБА_6 - з 4 000 грн. до 2 000 грн. та на користь ОСОБА_7 - з 3 000 грн. до 2 000 грн.

У решті рішення районного суду в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Суддя-доповідач:

Судді: