ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 550/212/20 Номер провадження 22-ц/814/2279/20Головуючий у 1-й інстанції Антонов А. А. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

За участю секретаря Кальник А.М.

розглянула в спрощеному порядку в судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чутівського районного суду Полтавської області в складі судді Антонова А.А. від 18 серпня 2020 року, дата складання повного тексту рішення 25 серпня 2020 року, по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» та Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Сервіс» про захист прав споживачів, введення в оману та повернення коштів, сплачених за наслідками укладення договорів.

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся суду з вказаним позовом, в якому просив визнати недійсним з моменту укладення договір фінансових послуг №804128 від 06.11.2019 року з додатками №1 та №2, укладений між ним та ТОВ «Авто Просто», стягнути з ТОВ «Авто Просто» 97718,60 грн., визнати недійсним договір доручення №804128 від 06.11.2019 року укладений між ним та ТОВ «АТ Сервіс» та стягнути з останнього 27982,1 грн.

Вимоги обґрунтовані тим, що 06.11.2019 він уклав з ТОВ "АВТО ПРОСТО" договір № 804128 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару - автомобіля у групі та уклав з ТОВ "АТ СЕРВІС" договір доручення № 804128, на виконання якого сплатив 27 982,10 грн. В подальшому здійснив сплату грошових коштів в загальній сумі 97 718,60 грн.

Вважає, що вказані договори були укладені під впливом обману про положення оспорюваних правочинів, несправедливості умов договору, порушення принципів добросовісності, дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін із завданням шкоди споживачу і не відповідали його внутрішній волі. В свою чергу представники товариств не роз`яснили йому, що вони не продають автомобілі, а надають послуги з адміністрування системи придбання автомобілів у групі, чим ввели його в оману стосовно предметів договорів, умов та строків отримання товару, його ціни та умов оплати, що є порушенням вимог ЗУ "Про захист прав споживачів".

Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 25 серпня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмова в задоволені позову вмотивована не доведеністю позивачем наявності умислу в діях товариства щодо введення його в оману як споживача та недоведеністю обставин, які б свідчили про наявність підстав для визнання укладених правочинів недійсними.

При вирішенні спору суд застосував правові висновки Верховного Суду, викладені останнім при розгляді справ з подібними правовідносинами.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Зокрема вказує, що менеджер консультант, який діяв одночасно як працівник ТОВ «Авто Просто» та ТОВ «АТ Сервіс», не надав йому роз`яснень щодо адміністрування системи придбання авто, приховавши факт про те, що товариство не здійснює продаж автомобілів, оскільки він сподівався придбати автомобіль і вважав, що саме такий договір він укладає з товариством. У зв`язку з чим, наполягає на введенні його в оману, а отже оспорювані договори були укладені під впливом обману, що в свою чергу свідчить про нечесну підприємницьку діяльність та є підставою про визнання їх недійсними у відповідності до норм ЗУ «Про захист прав споживачів» та ЦК України.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення останньої.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом , 06.11.2019 між ТОВ "Авто Просто" та ОСОБА_1 був укладений договір № 804128 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (Автомобіля) у групі.

Відповідно до умов договору ОСОБА_1 стає покупцем автомобіля через механізм надання права на отримання автомобіля та за умови виконання ним усіх зобов`язань за договором. Предметом договору є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через систему АВТОФОНД.

Відповідно до додатку № 1, який є невід`ємною частиною договору № 804128, ціна автомобіля КIA Sportage, який мав намір придбати позивач, на день укладення договору становить 466 368 грн. Підписуючи вказаний додаток, позивач зобов`язувався сплачувати: винагороду за послуги, пов`язані з включенням договору до системи АВТОФОНД та формування групи в розмірі 27 982 грн. 08 коп.; періодичний платіж у розмірі 1, 6666%; щомісячну винагороду у розмірі 0,415% + ПДВ; винагороду за послуги, пов`язані з передачею автомобіля учаснику у розмірі 3 % + ПДВ.

Також місцевий суд встановив укладення між позивачем та ТОВ «АТ Сервіс» договору доручення від 06.11.2019 року.

Згідно квитанції від 06.11.2019 позивач сплатив 27982,10 грн. ТОВ "АТ Сервіс", вказавши призначення платежу: "Винагорода за договором доручення № 804128 від 06.11.2019".

З квитанції від 06.12.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 перерахував на рахунок ТОВ "Авто Просто" 77 718,60 грн., а 13.01.2020 року - 20 000 грн., зазначивши призначення платежу: "За послуги за придбання автомобіля".

В подальшому, вважаючи, що його ввели в оману під час укладення спірних договорів та надали неповну та неправдиву інформацію, ОСОБА_1 направив відповідачам 17.02.2020 року претензію про спонукання відшкодувати кошти, сплачені за наслідками укладення Договорів доручення та фінансових послу, в якій просив повернути сплачені ним кошти в сумі 97718,60 грн. та 27982,10 грн.

Відсутність позитивної відповіді товариств стала підставою для звернення до суду з вказаним позовом за захистом його порушених прав як споживача.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що позивачем не доведено належними доказами факту введення його в оману відповідачами під час укладення договору фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання автомобілів учасниками через систему придбання у групах «Автофонд» від 06.11.2019 № 804128, а також відсутності доказів про здійснення відповідачами не чесної підприємницької практики, яка б порушувала принцип добросовісності та призвела б до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін.

Суд встановив, що при укладенні договору сторони погодили усі його істотні умови, у тому числі щодо порядку, строків та визначення розмірів платежів, поточної ціни автомобіля, процедури його отримання учасником, можливості розірвання чи зміни договору, взаємні права та обов`язки сторін, відповідальність за його невиконання.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 230 ЦК України визначено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч.1 ст.229 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Аналіз наведеної норми дає підстави вважати, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

Стаття 19 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. За приписами ч.ч. 1, 2 наведеної статті, нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає, зокрема, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Матеріалами справи доводиться та не заперечується сторонами укладення 06.11.2019 року між ТОВ "Авто Просто" та ОСОБА_1 договору № 804128 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару та укладення в цей же день між позивачем та ТОВ «АТ Сервіс» договору доручення.

Підписуючи вказані договори, ОСОБА_1 погодився з усіма умовами викладеними в них, його волевиявлення було вільним та відповідало його внутрішній волі.

Будь-яких належних та допустимих доказів того, що при укладенні оспорюваних договорів працівник товариства ввела його в оману, не повідомила про суттєві обставин та положення правочину, приховала ту обставину, що товариство не продає автомобілі, а лише надає фінансові послуги з адміністрування накопиченими фінансовими активами, - позивачем надано не було.

Таким чином, вірно встановивши обставини по справі та визначившись з характером спірних правовідносин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про безпідставність заявлених вимог.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції.

Доводи апелянта про те, що йому як споживачу було незрозуміло сам зміст договорів та відсутність будь-яких роз`яснень зі сторони працівника відповідача про його правову природу, колегією суддів не беруться до уваги з огляду на те, що останній своїм підписом засвідчив згоду з усіма викладеними як в договорі умовами, так і в додатках №1 та №2 до договору, тривалий час виконував свої договірні обов`язки і лише після того, як не зміг порозумітись з ТОВ «Авто Просто» щодо можливості придбати автомобіль до нового року, звернувся в суд з позовом про визнання укладених договорів недійними внаслідок порушення його прав як споживача .

Окрім того колегія суддів звертає увагу, що відповідно до п. 12.1.4 ст. 12 Розділу II Договору, згідно з яким в разі якщо учасник виявить бажання односторонньо відмовитись від Договору про адміністрування протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дати підписання Договору, Договір вважається розірванім, і учасник звільняється від будь-яких зобов`язань за ним. Такому учаснику повертається вся сума коштів, сплачених за Договором про адміністрування.

Тобто, підписавши Договір, позивач мав 14 днів на додаткове детальне ознайомлення з його умовами, в разі потреби мав скористатись відповідною правовою допомогою, вже після чого прийняти остаточного рішення про участь чи відмову від участі в системі АВТОФОНД.

З огляду на викладене, обґрунтованими є висновок місцевого суду про недоведеність позивачем несправедливості умов угоди та введення його в оману відповідачем та застосування ним нечесної підприємницької практики.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, із дотриманням норм процесуального права, вірно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та ухвалив рішення яке відповідає закону.

Посилання апелянта на те, що договір про надання фінансової послуги не містить конкретного строку, після якого він припиняє свою дію, строку отримання автомобіля та його ціни спростовуються положеннями статті 5 розділу І договору, якими визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє протягом десяти років, але в будь-якому разі до моменту виконання обома сторонами усіх зобов`язань, передбачених договором.

Строки (терміни) отримання автомобіля регламентовані п.1.2 ст.1 розділу 2, ст.8 розділу 2 цього договору, а саме, у місяці, наступному за місяцем, в якому учасник повністю виконав усі зобов`язання за договором, але не пізніше двох місяців з моменту повної оплати поточної ціни автомобіля та виконання інших зобов`язань за договором; товариство зобов`язується надіслати постачальнику замовлення на передачу автомобіля учаснику та здійснити оплату за автомобіль протягом 5 днів після того, як учасник, який одержав право на отримання автомобіля здійснить відповідні платежі, товариство отримає від учасника належним чином оформлені документи та гарантії, після чого, відповідно до договору із постачальником, останній, не пізніше ніж протягом 30 календарних днів з дня отримання замовлення повинен передати автомобіль учаснику.

Доводи апеляційної скарги, що на момент укладення договору учаснику не було повідомлено про збільшення ціни (витрат), зумовлене зміною вартістю автомобіля, є безпідставними. По-перше, сторонами узгоджені умови, за яких автомобіль можна викупити у постачальника лише за дійсною вартістю на момент викупу, яка в силу ринкових тенденцій може відрізнятися від вартості автомобіля на час укладання сторонами договору; по-друге, згідно п.2.2 ст.2 договору, про зміну поточної ціни товару Авто Просто письмово повідомляє учасників групи протягом 7 (семи) робочих днів з дати отримання від Постачальника документа, що підтверджує її зміну. У такому повідомленні зазначаються: дата зміни поточної ціни товару, нова поточна ціна товару, розмір періодичних платежів та щомісячної винагороди за послуги, які мають надалі вноситися учасниками групи з дати зміни поточної ціни товару.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає наявності істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін договору надання фінансових послуг від 06.11.2019 № 804128 із додатками до нього №№ 1, 2, умови правочину визначені з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості і позивач мав можливість на власний розсуд приймати чи не приймати ці умови, виходячи із принципу свободи договору, закріпленого ст.627 ЦК України.

Враховуючи відсутність підстав для визнання недійсним договору надання фінансових послуг від 06.11.2019 №804128 із додатками до нього №№1, 2, підстави для визнання недійсним договору доручення відсутні.

Інші, наведені в апеляційній скарзі, доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 25 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 листопада 2020 року.

Судді : Обідіна О.І. Бутенко С.Б. Прядкіна О.В.