Справа № 466/6367/18 Головуючий у 1 інстанції: Кавацюк В.І.
Провадження № 22-ц/811/2109/19 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2020 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.

Суддів: Савуляка Р.В., Приколоти Т.І.

Секретар-Іванова О.О.

З участю: представника позивача ОСОБА_1 -адвоката Сало А.М., представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу № 466/6367/18 за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 11 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо- транспортної пригоди,-

в с т а н о в и в :

07 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «СК «Уніка» про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 30 000 грн. із ПрАТ «СК «Уніка», з ОСОБА_2 -91 475,89 грн. у зв`язку із недостатністю страхової виплати та 40 000 грн. моральної шкоди завданої внаслідок ДТП. Окрім цього, просила стягнути із ОСОБА_2 вартість проведеного автотоварознавчого дослідження у розмірі 1 015,20 грн..

Оскаржуваним рішенням Шевченківсього районного суду м.Львова від 11 березня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у зв`язку з його безпідставністю.

Рішення суду оскаржила позивач по справі ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції, висновки суду є передчасними, безпідставними, суперечать матеріалам справи.

Судом не прийнято до уваги Висновок експертного автотоварознавчого дослідження виконаний на замовлення ОСОБА_4 , який є сином позивача, оскільки перебував за кермом автомобіля марки «Toyota Camry» під час ДТП і був потерпілим у справі про адміністративне правопорушення № 447/202/18. Вважає, що цей доказ є належним, допустимим, достовірним та достатнім.

Судом не дано правової оцінки Акту узгодження розміру страхового відшкодування (Угоди про відшкодування матеріальної шкоди) № 00247105 від 19 квітня 2018 року.

Вважає, що та обставина, що потерпіла особа отримала узгоджену суму від страховика, не позбавляє її права на одержання виплати від особи, що завдала шкоди, якщо така узгоджена сума не покриває фактичний розмір шкоди.

Так як ремонт автомобіля був довготривалим, то накладна на деталі була виписана на всі замінені деталі після покупки останньої, тому тоді був оформлений відповідний рахунок.

Просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог повністю.

Відповідно до ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) на апеляційну скаргу відповідач-1 ОСОБА_2 подав Відзив.

У Відзиві зазначає, що рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 11 березня 2019 року вважає законним, обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Подану ОСОБА_1 апеляційну скаргу вважає безпідставною та необґрунтованою, а також такою, що не ґрунтується на жодних допустимих та достатніх доказах.

Не погоджується з доданими позивачем ОСОБА_1 доказами у вигляді накладних, товарних чеків, які стосуються іншої особи. Наголошує, що правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон), а також нормами Цивільного кодексу України». Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Представник ПрАТ «СК «Уніка» Т.І.Буток надав суду Відзив на апеляційну скаргу.

У Відзиві посилається на те, що відповідно до ч.2 ст. 36.2 Закону страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування. На виконання вищевказаних вимог Закону між страховиком (ПрАТ «СК «Уніка») та Страхувальником ( ОСОБА_1 ) 19 квітня 2018 року було укладено Акт узгодження розміру страхового відшкодування (Угода про відшкодування матеріальної шкоди) № 00247105. Вважає, що суд першої інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального права взяв до уваги та поклав в основу рішення укладену між сторонами вищезазначену угоду та прийняв законне рішення.

Просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги, справу розглядати без участі представника ПрАТ «СК «Уніка».

Представник позивача по справі адвокат Білик П.Б. надав суду клопотання про відкладення розгляду справи, яке судом відхилено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах від 13 квітня 2020 року вирішено проводити розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 29 грудня 2017 року о 15 год.45 хв. у м.Львові на перехресті вулиць Варшавська-П.Панча, ОСОБА_5 , керуючи автомобілем ВАЗ 21154, д.н.з. НОМЕР_1 не виконав вимогу державного знаку «Дати дорогу» перед виїздом на головну дорогу, що призвело до зіткнення з автомобілем марки «Toyota Camry» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 , яка зіткнулася із автомобілем Ауді А6 д.н.з. НОМЕР_3 та ВАЗ 2108 д.н.з. НОМЕР_4 . Внаслідок ДТП вищевказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відповідач по справі ОСОБА_2 за порушення Правил дорожнього руху був притягнений до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП у вигляді штрафу.

Власником автомобіля марки « Toyota Camry» р.н.з. НОМЕР_2 , якому заподіяно матеріальні збитки у ДТП 29.12.2017 року є ОСОБА_1 - позивач по справі, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля на час скоєння ДТП була застрахована у ПрАТ СК «Уніка» згідно полісу обов`язкового страхування № АК/5673838, термін дії якого визначено з 08.06.2017 року до 07.06.2018 року. Страховим полісом передбачено ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю у розмірі 200 000,00 грн. та шкоду заподіяну майну у розмірі 100 000,00 грн. Франшиза визначена у розмірі 0.00 грн.

Із Висновку експертного дослідження, проведеного Львівським НДЕКЦ МВС України № 9/1 від 21.01.2018 року на підставі заяви ОСОБА_4 , вартість відновлювального ремонту автомобіля « Toyota Camry» д.н.з. НОМЕР_2 , 2006 року випуску в комплекції Executive, ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , з автоматичною 5-ти ступеневою КПП, бензиновим двигуном 2 362 см.куб. розрахована станом на момент проведення дослідження 24.01.2018 року становила 184 030, 54 грн. Вартість матеріального збитку вищеназваного автомобіля становить 99 176, 62 грн.

Згідно копії квитанції від 11.01.2018 року замовник ОСОБА_4 оплатив проведення експертного дослідження № 9/1 в сумі 1051,20 грн.

Із врахуванням зазначеного, позивач ОСОБА_1 зазначила, що розмір матеріальної шкоди завданої їй внаслідок ДТП становить 192,491,09 грн. Так як ПрАТ СК «Уніка» відшкодувала їй 70 000,00 грн. на підставі спільно складеної угоди, то з останньої підлягає стягненню 30 000 грн.

Із відповідача ОСОБА_2 просила стягнути 91 475,89 грн. у зв`язку із недостатністю страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої ним шкоди, вартість проведеного експертного автотоварознавчого дослідження в сумі 1 015, 20 грн. та вартість завданої їй моральної шкоди в сумі 40 000,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції належно оцінив зібрані по справі докази щодо відшкодування матеріальної шкоди з відповідачів та прийшов до вірного висновку.

Із матеріалів справи встановлено, що на момент вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність останнього була застрахована у ПрАТ «СК «Уніка» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/5673838.

У зв`язку із настанням страхового випадку, позивач ОСОБА_1 звернулася до ПрАТ «СК «Уніка» із заявою про виплату страхового відшкодування, додавши необхідні документи.

Відповідно до ч.2 ст. 36.2 Закону страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі перераховувати кошти особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування.

На виконання вищевказаних вимог Закону між страховиком (ПрАТ «СК`Уніка») та позивачем ОСОБА_1 19квітня 2018 року було укладено Акт узгодження розміру страхового відшкодування (Угода про відшкодування матеріальної шкоди) № 00247105 (далі Угода) (а.с.37).

Згідно з п.1 Угоди страховик визнає дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 29.12.2017 року у м.Львові вул.. Варшавська,73 за участю транспортного засобу Toyota Camry д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 та транспортного засобу ВАЗ 21154 д.н.з. НОМЕР_7 під керуванням ОСОБА_2 страховим випадком за полісом № АК/5673838.

За змістом п.2 Угоди сторони погодили та визнають, що розмір страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку визначеного у п.1 Акту становить 70 000,00 грн.

У п.4 сторони погодили, що заявник ОСОБА_1 визнає, що вказана сума страхового відшкодування є остаточною та підтверджує той факт, що по вказаному страховому випадку в жодному разі, навіть, якщо під час проведення ремонтних робіт будуть виявлені додаткові ушкодження, котрі не враховані у виплаті страхового відшкодування, будь-яких майнових чи немайнових вимог до страховика та/або до особи винної у вчиненні ДТП мати не буде.

Згідно п.5 Угоди заявник визнає, що до підписання цього Акту попередньо ознайомлений з вимогами цивільного законодавства щодо недійсності правочинів, є дієздатною особою, перебуває при здоровому розумі, ясній пам`яті та діє добровільно без будь-якого примусу як фізичного так і морального, а також розуміє значення своїх дій та їх правові наслідки.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції правильно зазначив, що позивач розпорядилася своїми правами на отримання страхового відшкодування на власний розсуд та закріпила своє волевиявлення підписанням Угоди № 00247105 від 19.04.2018 року.

Зазначена Угода не визнана сторонами недійсною.

За результатами розгляду поданої позивачем ОСОБА_1 заяви та відповідно до Угоди ПрАТ СК «Уніка» прийняла рішення про виплату страхового відшкодування позивачу в розмірі 70 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 020016 від 03.05.2019 та не заперечується позивачем.

За приписами ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України (далі ЦК) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ч.1 ст.509 ЦК зобов`язаннями є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію(передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст.525 ЦК одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зазначений правочин не визнаний сторонами недійсним.

У відповідності до ст.204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Висновки суду, що ПрАТ «СК «Уніка» виконала свої зобов`язання повністю відповідно до умов укладеної Угоди про відшкодування матеріальної шкоди № 00247105 від 19.04.2018 року та що внаслідок укладення такої Угоди позивач позбавлена можливості звертатися за стягненням різниці у виплаті матеріальної шкоди та інших збитків відповідають вимогам чинного законодавства. Доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують висновків суду.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині позовних вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди із винної особи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Із доданих до позовної заяви накладної про видачу зі складу № ЛХ0000033 від 16.01.2018 року та оплату 7 046,20 грн., з копії Декларації про прийняття вантажу від 26.01.2018 року, копії видаткової накладної №2650 від 15.01.2018 року та копії квитанції про оплату 1350,34 грн., з копії квитанції від 11.01.2018 року про оплату експертного дослідження вартістю 1015,20 грн. платником значиться ОСОБА_4 , в той час, як згідно копії технічного паспорта на автомобіль «Toyota Camry» д.н.з. НОМЕР_2 власником зазначена позивач ОСОБА_1 .

Позивачем ОСОБА_1 та її представниками не доведено суду з чого складається сума 91 475,89 грн., оскільки сума експертного дослідження із отриманими нею 70 000 грн. та заявленими позовними вимогами не відповідає сумі заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 78 ЦПК суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, тому не підлягає до застосування ст.1194 ЦК на яку посилається позивач.

За приписами ч.1 ст. 1167 ЦК моральна шкода завдана, фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, внаслідок порушення її прав.

У пункті 3 постанови №4 Пленуму Верховного Суду України »Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Із змісту позовної заяви, із встановлених судом першої інстанції обставин та пояснень представників не встановлено, в чому полягає моральна шкода, завдана ОСОБА_1 .

Згідно роз`ясень, викладених у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року (із змінами та доповненнями) у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК).

Із врахуванням того, що позивачем не доведено в чому полягає моральна шкода, оцінена нею в 40 000 грн., у доводах апеляційної скарги рішення суду в цій частині позовних вимог не спростовується, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції та відмовляє у задоволенні апеляційної скарги в цій частині.

За змістом ч.1 ст. 367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ухвали Львівського апеляційного суду про відкриття провадження у справі від 18 вересня 2019 року позивачу ОСОБА_1 було відстрочено сплату судового збору в розмірі 2 437,37 грн. за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК.

Керуючись ст. ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383,384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 11 березня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_8 , моб.тел. НОМЕР_9 ) 2 437,37 грн. судового збору в користь держави за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення, в порядку визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 11 листопада 2020 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк