Справа № 216/3265/17
Провадження 2-др/216/3/20
УХВАЛА

іменем України

10 лютого 2020 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Кузнецова Р.О.,

за участю секретаря судового засідання Марущак І.А.,

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі судових засідань №4 приміщення суду у м. Кривому Розі заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про вселення в житлове приміщення та визначення порядку користування житлом.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31.05.2019 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

28 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, оскільки під час ухвалення рішення суд не вирішив питання щодо позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, а саме: про вселення позивача у квартиру АДРЕСА_1 , а також про вселення у квартиру АДРЕСА_2 .

Учасники справи в судове засідання не викликались. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215-217 ЦПК (стара редакція). У ній, зокрема, має бути зазначено: висновок суду про задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково (при відмові в позові слід точно зазначити, кому, відносно кого та в чому відмовлено); висновок суду по суті позовних вимог: які саме права позивача визнано або поновлено; розмір грошових сум чи перелік майна, присуджених стороні; вартість майна, яке належить стягнути з відповідача, якщо при виконанні рішення присудженого майна у наявності не буде; конкретні дії, які відповідач повинен вчинити та на чию користь, або інший передбачений законом спосіб захисту порушеного права; розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 88 ЦПК; строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження; у яких межах допускається негайне виконання рішення, коли суд зобов`язаний або має право його допустити.

Відповідно до частини першої статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Таким чином статтею 270 ЦПК України, вирішено вичерпний перелік підстав для ухвалення судом додаткового рішення.

Відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з уточненої позовної заяви (а.с. 55-58) ОСОБА_1 просила суд: усунути перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження майном: 1/2 частиною квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 ; 1/2 частиною квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 ; 1/2 частиною квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 , шляхом вселення її у квартиру АДРЕСА_6 , у квартиру АДРЕСА_1 ; у квартиру АДРЕСА_2 ;а також визначити порядок користування житлом за адресою: АДРЕСА_3 ; надати їй в користування в цій квартирі кімнати площею 10,6 кв.м (у поетажному плані під номером 2), кімнату 17,40 кв.м (номер 8), кухню площею 8,10 кв.м (номер 4), коридор 9,60 кв.м (№ 1), ванну 3,1 кв.м (№ 7) і туалет 1,0 кв.м (№ 6), балкон (№ 1) площею 11,80 кв.м (№ 13), кімнату площею 16,30 кв.м (№ 14), кухню 9,30 кв.м (№ 11), балкон площею 1,47 кв.м, коридор (№ 12) площею 10,20 кв.м, ванну 3,1 кв.м (№ 9) і туалет (№ 10) площею 1,0 кв.м.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31.05.2019 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково та ухвалено усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні майном, а саме: 1/2 частиною квартири АДРЕСА_6 , шляхом вселення її до вказаного житла; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у дохід держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 672,40 грн. В іншій частині позовної заяви відмовлено.

У мотивувальній частині вказаного рішення судом зазначено: «Разом з тим, враховуючи, що позивачем не ставиться питання про визначення порядку користування квартирами за адресою: АДРЕСА_5 ; АДРЕСА_4 , та не доведено вимоги в частині визначення порядку користування квартирою розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , тому суд не вбачає правових підстав для усунення перешкод у здійсненні позивачем права користування та розпорядження вищевказаним нерухомим майном, відповідно в цій частині позову слід відмовити».

Таким чином вбачається, що судом, при ухваленні рішення, розглянуто всі позовні вимоги з приводу яких сторони подавали докази і давали пояснення, також вирішено питання про судові витрати, а тому суд не вбачає підстав для ухвалення додаткового рішення.

На підставі викладеного, суд вважає, що підстави для задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 256, 258-261 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в прийнятті додаткового рішення у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення в житлове приміщення та визначення порядку користування житлом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Суддя Р.О. Кузнецов