КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2020 року

справа №761/872/15-ц

провадження № 22-ц/824/1456/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Білич І.М., Болотова Є.В.,

при секретарі: Русинчук І.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2018 року ухваленого під головуванням судді Юзькової О.Л. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 12 липня 2013 року вона придбала у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 шафу-ліжко з механізмом трансформації, за що сплатила 19 900 грн. У цей же день ОСОБА_2 доставлено вказану шафу-ліжко до квартири позивача та встановлено кріпильними елементами до цегляної стіни. 12.07.2013 року позивач сплатила відповідачу залишок вартості шафи-ліжка у розмірі 8 400 грн. 28 листопада 2013 року шафа-ліжко зірвалася з кріплень на стіні та впала на ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , внаслідок чого останню госпіталізовано, ОСОБА_1 спричинено тілесні ушкодження. Крім того, пошкоджено підлогу та меблі у квартирі. Внаслідок падіння шафи-ліжка позивачу завдано майнову та моральну шкоду.

20 листопада 2014 року ОСОБА_1 направлено ОСОБА_2 письмову вимогу про відшкодування спричинених збитків, отримавши 26 листопада 2014 року листа про відмову у відшкодуванні збитків.

З урахуванням наведеного ОСОБА_1 просила суд розірвати договір купівлі-продажу шафи-ліжка з механізмом трансформації вартістю 28 300 грн, укладений 12 липня 2013 року між нею та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 ; стягнути з ОСОБА_2 на її користь вартість шафи-ліжка у сумі 28 300 грн, вартість матраців у сумі 7 888 грн 50 коп., вартість пуфу у сумі 4 045 грн, вартість дивану у сумі 13 238 грн. Також, просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь завдану неправомірними діями відповідача моральну шкоду у розмірі 100 тис. грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 7 грудня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 травня 2017 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 7 грудня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що позивачем надано належні докази на підтвердження вини відповідача у падінні шафи-ліжка, зокрема висновок будівельно-технічного експертного дослідження. Зазначає, що внаслідок падіння шафи-ліжка позивачу завдано тілесні ушкодження, крім того пошкоджено меблі та підлогу.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечила, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились про місце, дату та час розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із відсутності доказів причинно-наслідкового зв`язку між дефектом продукції, неправомірністю дій та причиненою шкодою.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 20 червня 2013 року ОСОБА_1 зроблено замовлення на виготовлення шафи-ліжка з механізмом трансформації, що підтверджується нарядом-замовленням № 143 на виготовлення меблевої продукції.

01.07.2013 р. між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (замовник) та громадянином ОСОБА_6 (виконавець) укладено договір про надання послуг, відповідно до умов якого, замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання зі встановлення та монтажу меблів, виготовлених замовником, в обсязі та на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 2.2.1 договору, виконавець взяв на себе зобов`язання надавати послуги зі встановлення та монтажу меблів, згідно з стандартами та вимогами, які звичайно застосовуються до такого виду послуг, та відповідно до «Інструкції зі складання та монтажу меблів» (Додаток № 1).

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_6 з заявкою щодо встановлення та монтажу меблів за наряд-заказом № 143 від 26 червня 2013 року за адресою: АДРЕСА_1 . Час прибуття на адресу 12 липня 2013 року о 09:00 годині. Дану заявку відповідач ОСОБА_3 отримав 10 липня 2013 року.

Як вбачається з акту приймання - виконаних робіт від 12 липня 2013 року, ОСОБА_3 здав, а ФОП ОСОБА_2 прийняв послуги надані на виконання Договору про надання послуг від 01.07.2013 р., а саме послуги з встановлення та монтажу меблів (диван-ліжка) за наряд-заказом № 143 від 20.06.2013 р. за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Акту прийому виконаних робіт (додаток до наряду-замовлення № 143), підписаного ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , у відповідності з нарядом-замовленням виріб виготовлено та встановлено з дотриманням всіх вимог замовника та ескізів. Зі сторони замовника до комплектності меблів, якості виробів і робіт по установці претензій немає. Талон гарантійного обслуговування та інструкцію по експлуатації корпусних меблів замовник отримав.

Підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з позовом стало те, що 28 листопада 2013 року шафа-ліжко зірвалася з кріплень на стіні та впала на позивача та ОСОБА_5 , внаслідок чого позивачу завдано матеріальної та моральної шкоди та у зв`язку із чим просить розірвати договір купівлі - продажу, стягнути вартість шафи - ліжка, матраців, вартість пуфу, вартість дивану та 100 000,00 грн. компенсації моральної шкоди.

За висновком ДІМ Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві від 03.12.2013 р. підстави для внесення до ЄРДР відомостей щодо події, яка відбулась 28.11.2013 р. за адресою . АДРЕСА_1 - падіння корпусного ліжка, відсутні. Відносини, які склалися між ОСОБА_1 та ПП «ОСОБА_2» носять цивільно-правовий характер.

З матеріалів справи вбачається, що представник позивача звертався до відповідача ОСОБА_2 з вимогою від 03.11.2014 про відшкодування матеріальних збитків та компенсацію моральної шкоди.

У відповідь ОСОБА_2 26.11.2014 р. зазначено, що вимога не підлягає задоволенню за відсутності жодних претензій до комплектації меблів та якості виробів та встановлення причини падіння шафи - ліжка.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі. Збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до п. 2 та п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість продукції та обслуговування відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Продукція є такою, що має дефект, у разі, коли вона не відповідає рівню безпеки, на яку споживач або користувач має право розраховувати виходячи з усіх обставин, зокрема пов`язаних з розробленням, виробництвом, обігом, транспортуванням, зберіганням, встановленням, технічним обслуговуванням, споживанням, використанням, знищенням (утилізацією, переробкою) цієї продукції, а також наданням застережень та іншої інформації про таку продукцію (ст. 5 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції»).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1209 ЦК України виготовлювач товару, що є нерухомим майном, виконавець робіт (послуг) зобов`язаний відшкодувати шкоду, завдану фізичній або юридичній особі внаслідок конструктивних, технологічних, рецептурних та інших недоліків товару, робіт (послуг), а також недостовірної або недостатньої інформації про них.

Виготовлювач товару, що є нерухомим майном, виконавець робіт (послуг) звільняються від відшкодування шкоди, якщо вони доведуть, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або порушення потерпілим правил користування або зберігання товару, результатів робіт (послуг).

Відповідно до ч. 2 ст. 1210 ЦК України шкода, завдана внаслідок недоліків робіт (послуг), підлягає відшкодуванню їх виконавцем.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Розглядаючи спір про відшкодування заподіяної шкоди, суд повинен з`ясувати наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, що включає неправомірність поведінки, наявність матеріальних втрат та їх розміру (збитків), причинного зв`язку між неправомірною поведінкою та заподіяними збитками.

Згідно п.7. вказаної Постанови Пленуму відповідно до ст. 440 ЦК і ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції Закону від 15 грудня 1993 р.) шкода, заподіяна життю, здоров`ю або майну громадянина внаслідок наявності конструктивних, рецептурних та інших недоліків товару або результатів виконання робіт, підлягає відшкодуванню особою, якою вона заподіяна (продавцем, виготівником чи виконавцем), незалежно від того, чи знаходився потерпілий з цією особою у договірних відносинах. Вони звільняються від відповідальності, якщо доведуть, що шкода виникла внаслідок порушення потерпілим правил користування товаром або його зберігання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_1 надано Висновок № ЕД-1-1-80/14 будівельно-технічного експертного дослідження, складений експертом ТОВ «Судова незалежна експертиза України» від 29.04.2014 року. Відповідно до наданого висновку, встановлено, що кріпильні елементи «Дюбель з ударним шурупом» та «Анкер рамний сталевий» для закріплення ліжка з механізмом трансформації підібрано та змонтовано у цегляну стіну приміщення квартири АДРЕСА_2 невірно. Витягування (вирив) кріпильних елементів зі стіни приміщення квартири АДРЕСА_2 та падіння ліжка спричинено невірним обранням виду кріпильного елементу, який не відповідає характеру дії навантаження, що прикладається, та недотриманням вимог і рекомендацій по виконанню робіт з монтажу; зокрема монтаж дюбелів та анкерів між цеглинами призвів до поступового збільшення необхідних для надійного закріплення отворів та відмови кріпильної системи.

Відповідно до наявного в матеріалах справи Висновку спеціаліста № 54 з рецензування висновку експертного будівельно-технічного дослідження № ЕД-1-1-80/14 складеного 29.04.2014 року ТОВ «Судова незалежна експертиза», який складено 20 квітня 2016 року експертом ТОВ «Українська експертна компанія», зазначено, що представлений на вивчення висновок будівельно-технічного експертного дослідження № ЕД-1-1-80/14 від 29.04.2014 р., за формою можливо вважати таким, що в цілому відповідає вимогам положень ЦПК України та «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 р. № 53/5 (у чинній на дату складання висновку редакції); за змістом оцінюється негативно, у зв`язку з тим, що у висновку перелічені всі відомі загальнонаукові методи дослідження, які не були використані. Жодного нормативного документа, який регулює навантаження та впливи на будівельні конструкції використані також не були. Загальний висновок щодо невірності застосування кріпильних елементів ліжка до цегляної стіни зроблений на підставі двох незареєстрованих листах суб`єкта господарювання, які не є нормативними.

Згідно норм частин першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності.

Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Статтею 106 ЦПК України, передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи.

Частиною 6 ст. 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Разом з тим, у висновку № ЕД-1-1-80/14 будівельно-технічного експертного дослідження від 29.04.2014 року не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду.

Крім того, можливість складання висновку за зверненням учасника справи на момент складання вказаного висновку будівельно-технічного експертного дослідження передбачено ще не було, оскільки така можливість була передбачена з 15 грудня 2017 року - дати набрання чинності такими змінами до ЦПК України, в тому числі, в частині викладення ст. 106 цього Кодексу у вищевказаній редакції.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року, справа № 522/1029/18.

Доводи апеляційної скарги щодо належності висновку будівельно-технічного експертного дослідження на підтвердження вини відповідача колегія суддів відхиляє, оскільки наданий висновок проведено на замовлення позивача, експерт не був попереджений про кримінальну відповідальність, а тому такий висновок не є належним та допустимим доказом.

Висновок спеціаліста з рецензування висновку експертного будівельно-технічного дослідження наданий відповідачем на спростування позовних вимог виготовлено за ініціативи відповідача не спростовує висновку будівельно-технічного експертного дослідження, а лише ставить певні формальні сумніви щодо нормативної бази, яка враховувалась при проведенні експертного дослідження.

Відтак суд не може і надати перевагу одного доказу над іншим, а саме надати перевагу Висновку № ЕД-1-1-80/14 будівельно-технічного експертного дослідження над Висновком спеціаліста № 54 з рецензування висновку експертного будівельно-технічного дослідження № ЕД-1-1-80/14 складеного 29.04.2014 року ТОВ «Судова незалежна експертиза» від 20 квітня 2016 року.

В ході судового розгляду 24.03.2016 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва задоволено клопотання представника ОСОБА_2 про призначення судової будівельно-технічної експертизи. Відповідно до листа Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 12.04.2016 року зазначено, що питання, поставлені на вирішення судової експертизи виходять за межі компетенції експертів Інституту.

Інших клопотань щодо призначення судової експертизи сторонами заявлено не було.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» шкода - завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров`я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об`єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект.

Відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законом.

Відповідно до постанови пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Таким чином, оскільки відсутні належні та допустимі докази на підтвердження наявності вини в діях відповідачів у завданій позивачу шкоді, а тому позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до положень ст. 653 ЦК України якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Вимоги щодо розірвання договору у зв`язку з вищевказаними обставинами задоволенню також не підлягають, оскільки в діях відповідачів судом не встановлено вини, у встановлений законом спосіб.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 31 жовтня 2018 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстави для його скасування за доводами апеляційної скарги відсутні.

Положеннями ч.1 ст.375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний тест постанови виготовлено 14 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач

Судді