ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10» листопада 2020 року

м. Харків

справа № 627/81/20

провадження № 22ц/818/5192/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Котелевець А.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Колосовської А.Р.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Костянтинівська селищна рада Краснокутського району Харківської області,

третя особа - ОСОБА_2 ,

позивачка - ОСОБА_2 ,

відповідачі - Костянтинівська селищна рада Краснокутського району Харківської області, ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 19 серпня 2020 року в складі судді Вовк Л.В.

.

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Костянтинівської селищної ради Краснокутського району Харківської області, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання права власності на спадкове майно.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дід, ОСОБА_3 , який мешкав у смт Краснокутськ Харківської області.

Вказав, що за життя ОСОБА_3 склав заповіт, яким заповів йому земельну ділянку площею 5,47 га ріллі, що належала йому на підставі Державного акту ІV-ХР № 028936, виданого 01 серпня 2001 року. Інше майно ОСОБА_3 заповів своїй дочці та його матері ОСОБА_4 , яка померла ще у 2013 році.

Зазначив, що постановою державного нотаріуса від 23 квітня 2019 року йому відмовлено в оформленні спадщини у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 5,47 га на території Костянтинівської селищної ради Краснокутського району Харківської області.

У березні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про залучення її до участі у справі як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору.

У квітні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Костянтинівської селищної ради Краснокутського району Харківської області, ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно.

Позовна заява ОСОБА_2 мотивована тим, що вона є дочкою ОСОБА_4 та онукою ОСОБА_3 .

Вказала, що її мати ОСОБА_4 мала право на обов`язкову частку у спадщині, а вона є спадкоємицею за правом представлення, оскільки її мати померла до відкриття спадщини після смерті діда ОСОБА_3 .

Зазначила, що після смерті діда вона фактично прийняла спадщину, оскільки на час його смерті проживала з ним за однією адресою без реєстрації, доглядаючи його через похилий вік.

Вказала, що оригінал Державного акту на право приватної власності на землю на ім`я ОСОБА_3 від 01 серпня 2001 року втрачено, про що опубліковано оголошення у газеті «Промінь» від 23 січня 2020 року.

Зазначила, що постановою державного нотаріуса від 12 березня 2020 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючого документа на земельну ділянку та пропуск строку на прийняття спадщини.

Просила визнати за нею право приватної власності в порядку спадкування за законом на земельний пай відповідно Державного акту на землю серія ІV-ХР №028936, площею 5,47 га ріллі після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 19 серпня 2020 року позови ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду в частині відмови у задоволенні її позову - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити її позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, не звернув увагу на те, що вона фактично прийняла спадщину, оскільки проживала з померлим дідом за однією адресою без реєстрації, тоді як спадкоємець за заповітом ОСОБА_1 спадщину після його смерті не прийняв

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції на час розгляду справи не надходило.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно задовольнити, рішення суду в оскаржуваній частині - скасувати.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині мотивовано тим, що право на обов`язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_3 його дочка ОСОБА_4 не мала, оскільки вона є спадкоємцем за заповітом, та померла до відкриття спадщини, а онука померлого ОСОБА_3 . ОСОБА_2 не має законних підстав на успадкування того майна, яке належить за заповітом іншій особі.

Проте, з таким висновком суду в оскаржуваній частині погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 на підставі Державного акту ІV-ХР № 028936, виданого 01 серпня 2001 року, належала земельна ділянка площею 5,47 га, розташована на території Костянтинівської селищної ради, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 9).

Оригінал зазначеного державного акту втрачено (а. с. 74).

12 листопада 2001 року ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Костянтинівської Ради народних депутатів Краснокутського району Харківської області за № 295, яким зробив наступне розпорядження на випадок своєї смерті: земельний пай згідно Державного акту на приватну власність ІV-ХР № 028936, площею 5,47 га, заповів своєму онукові ОСОБА_1 , а житловий будинок та все майно, що розташоване в АДРЕСА_1 , автомобіль марки М-412, 1989 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 та все інше належне йому на час смерті майно заповів своїй дочці ОСОБА_4 (а. с. 7).

Дочка ОСОБА_3 - ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 5, зворот).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є дітьми ОСОБА_5 , тобто онуками ОСОБА_3 (а. с. 6 зворот, 27, 28, 64, 71).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (а. с. 8).

Постановою державного нотаріуса Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області, виконуючого обов`язки державного нотаріуса Краснокутської державної нотаріальної контори від 23 квітня 2019 року № 342/02-31 відмовлено ОСОБА_1 у оформленні спадкових прав після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 у зв`язку з тим, що він пропустив строк для прийняття спадщини, та відсутні оригінали правовстановлюючих документів на майно (а. с. 5).

Постановою державного нотаріуса Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області, виконуючого обов`язки державного нотаріуса Краснокутської державної нотаріальної контори від 12 березня 2020 року відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 у зв`язку з тим, що вона пропустила строк для подачі заяви, та відсутні документи на майно померлого (а. с. 63).

У вказаних постановах зазначено, що після смерті ОСОБА_3 спадкова справа не заводилась.

ОСОБА_1 протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, заяви про прийняття спадщини не подавав, постійно не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

ОСОБА_2 на час смерті діда ОСОБА_3 проживала разом з ним в АДРЕСА_2 без реєстрації, оскільки ОСОБА_3 останній рік до смерті потребував стороннього догляду, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Краснокутської селищної ради Краснокутського району Харківської області від 20 лютого 2020 року № 371, актом від 19 лютого 2020 року, складеним депутатом Краснокутської селищної ради Півненко С.М. та сусідами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , довідкою Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги Краснокутського району» від 03 березня 2020 року, показаннями допитаних судом першої інстанції свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а. с. 56, 66, 69).

У суді першої інстанції ОСОБА_2 заявляла про пропуск ОСОБА_1 строку позовної давності (а. с. 103, 113).

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно частини 3 статті 1238 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Пунктом 3.22 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 в редакції, чинній на час відкриття спадщини, було передбачено, що у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

У постанові від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 (провадження № 61-44149св18) Верховний Суд дійшов висновку, що відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (частина друга статті 1236 ЦК України).

За змістом частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно із частиною другою статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Статтею 1245 ЦК України передбачено, що частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом.

Так, статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі, зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з вимогами частин першої, п`ятої статті 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну.

Спадкування за правом представлення - це спадкування за законом, яке передбачає появу в певних спадкоємців права на спадкування за умови смерті до відкриття спадщини того з їхніх родичів, хто був би спадкоємцем. Таким чином, його власні спадкоємці ніби представляють у спадкових відносинах особу, яка б одержала права на спадкування, якби була живою на час відкриття спадщини.

Перелік осіб (спадкоємців), які мають право на спадкування за правом представлення, встановлений нормами статті 1266 ЦК України, є вичерпним.

У постанові Верховного Суду у колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 643/1216/15-ц (провадження № 61-6924св18) зроблено висновок щодо застосування статті 1266 ЦК України та вказано, що спадкування за правом представлення - це такий порядок набуття права на спадкування за законом, при якому спадкоємці п`ятої черги включаються до складу першої, другої чи третьої черги замість спадкоємця внаслідок того, що він помер до відкриття спадщини. По своїй суті спадкування за правом представлення - це специфічний порядок набуття права на спадкування за законом, і він не є окремою підставою або видом спадкування. У такому разі суб`єктами спадкування за правом представлення будуть певні спадкоємці за законом. Спадкування за правом представлення надає можливість спадкоємцям п`ятої черги за законом переміститися у вищу чергу (першу, другу або третю чергу).

Отже, під спадкуванням за правом представлення розуміють особливий порядок закликання до спадкування спадкоємців за законом, коли одна особа у випадку смерті іншої особи, яка є спадкоємцем за законом, до відкриття спадщини ніби заступає на її місце і набуває право спадкування тієї частки у спадковому майні, яку отримав би померлий спадкоємець, якби він був живий на момент відкриття спадщини.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Крім цього, відповідно до статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його онук ОСОБА_1 та онука ОСОБА_2 , оскільки дочка ОСОБА_3 та їхня мати ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто ще до відкриття спадщини.

Спірна земельна ділянка, що входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 , заповідана ним ОСОБА_1 за заповітом, посвідченим 12 листопада 2001 року.

Разом з тим, як встановлено судом, спадкоємець за заповітом ОСОБА_1 протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, заяви про прийняття спадщини не подавав, постійно не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, отже є таким, що не прийняв спадщину після смерті свого діда ОСОБА_3 .

Таким чином, на підставі вимог частини 2 статті 1223 ЦК України у разі неприйняття спадщини спадкоємцем за заповітом відбувається спадкування за законом.

Матеріали справи свідчать про те, що онука померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_2 на час його смерті проживала разом з ним в АДРЕСА_2 без реєстрації, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Краснокутської селищної ради Краснокутського району Харківської області від 20 лютого 2020 року № 371, актом від 19 лютого 2020 року та показаннями свідків.

Оскільки ОСОБА_2 проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вона вважається такою, що фактично прийняла спадщину.

Враховуючи, що мати ОСОБА_2 та дочка померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_4 померла ще до відкриття спадщини, ОСОБА_2 має право на спадкування тієї частки спадщини, яка належала б за законом її матері, якби вона була живою на час відкриття спадщини.

Виходячи з того, що нотаріусом відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину, інших спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_3 не встановлено, а ОСОБА_1 спадщину не прийняв, судова колегія вважає вимоги ОСОБА_2 щодо визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку, що належала на підставі Державного акту на землю, серія ІV-ХР №028936, її померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 діду ОСОБА_3 , обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У позові ОСОБА_2 просила визнати за нею право власності на земельний пай, однак як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 був власником саме земельної ділянки на підставі державного акту, а не земельного паю, тому судова колегія, виходячи зі змісту заявлених вимог та спірних правовідносин, вважає за можливе визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування саме на земельну ділянку.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 наполягала на задоволенні її позову та апеляційної скарги та вважала, що її право порушено та підлягає захисту. Іншого способу захисту її порушеного права вона не вбачала.

Разом з тим, посилання ОСОБА_2 у позові щодо наявності у її матері права на обов`язкову частку у спадщині дійсно є безпідставними, оскільки її мати входила до складу спадкоємців за заповітом. Тому, такі посилання ОСОБА_2 не є підставою для відмови у задоволенні її вимог, оскільки правильна юридична кваліфікація спірних правовідносин є прерогативою суду.

Доводам ОСОБА_2 щодо пропуску строку позовної давності судова колегія не надає оцінки, оскільки вони стосуються первісного позову ОСОБА_1 , в частині вимог якого рішення суду не оскаржується та не переглядається. ОСОБА_1 клопотань щодо пропуску ОСОБА_2 позовної давності зі свого боку в суду першої інстанції не заявляв.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вона не має законних підстав на успадкування того майна, яке належить за заповітом іншій особі, однак не врахував при цьому, що ОСОБА_1 спадщину після смерті ОСОБА_3 не прийняв, тому вона має успадковуватися за законом, а вона спадщину прийняла, фактично проживаючи з померлим на час відкриття спадщини.

Крім того, суд першої інстанції помилково прийняв позов ОСОБА_2 як зустрічний, оскільки за первісним позовом ОСОБА_1 вона не є відповідачкою, а залучена до участі у справі як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору. Тоді як правом на подачу зустрічного позову в силу вимог статей 49 та 193 ЦПК України наділений саме відповідач, а не інші учасники справи.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції в оскаржуваній частині не дослідив і не надав належної оцінки поданим доказам, не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог і того, яка саме правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, що має суттєве значення для правильного вирішення спору, у зв`язку з чим рішення суду в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову ОСОБА_2 .

В частині первісного позову ОСОБА_1 рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 19 серпня 2020 року в оскаржуваній частині - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 до Костянтинівської селищної ради Краснокутського району Харківської області, ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право приватної власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку за Державним актом на землю, серія ІV-ХР №028936, площею 5,47 га ріллі після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді А.В. Котелевець

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 16 листопада 2020 року.