Справа № 2-969/11 Головуючий у 1 інстанції: Медведик Л.О.
Провадження № 22-ц/811/1909/19 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю:представника АТ «УкрСиббанк» - Шубака М.І., представника Ек Н.Б. Гирича О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 квітня 2019 року у справі за позовом АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитними договорами, нарахованих процентів за кредитними коштами, пені та стягнення судових витрат, -

ВСТАНОВИЛА:

07 квітня 2010 року ПАТ «УкрСиббанк» звернувся з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 29 травня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0 зі змінами від 15 грудня 2008 року на купівлю квартири. Згідно кредитного договору Ек отримала кредит в сумі 73000 доларів США, що в гривневому еквіваленті, на той час, становило 345 050 гривень, під 14% річних.

В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між Банком та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки від 29 травня 2008 року предметом якого виступала квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Також між Банком та ОСОБА_4 був укладений договір поруки за №207737 від 29 травня 2008 року згідно якого ОСОБА_4 несе солідарну відповідальність з ОСОБА_3 за зобов`язанням останньої.

Відповідачі умов кредитного договору не виконують, в результаті чого у них станом, на 10 березня 2010 року, утворилася заборгованість в сумі 76475,58 доларів США, що еквівалентно 610 581,03 гривень, 1390,51 гривень пені та 500 гривень штрафу, а разом 612 471,54 гривень (т.1 а.с.1-3).

09 листопада 2010 року ПАТ «УкрСиббанк» подало заяву про збільшення позовних вимог.

У заяві зазначали, що відповідачі не виконують умов договору про надання споживчого кредиту № 0 (кредитний договір №1) від 29 травня 2008 року, у зв`язку з чим заборгованість збільшується і станом на 08 жовтня 2010 року становить 82 109,39 доларів США, що еквівалентно 649 386,74 гривень, а також 8130,79 грн. пені та штрафів, а разом 657 517,53 гривень.

Також 21 вересня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був укладений Договір про надання іпотечного кредиту №0 (кредитний договір №2) відповідно до якого відповідачка отримала кредит в сумі 73 900 швейцарських франків, з датою остаточного погашення 21 вересня 2021 року.

Відповідачка ОСОБА_3 не виконує умов кредитного договору в результаті чого у неї станом на 08 жовтня 2010 року існує заборгованість в сумі 63 746,74 швейцарських франків, що еквівалентно 525 091,14 гривень, 620,51 гривень пені та штрафів, а разом 525 711,65 гривень.

Також 29 травня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був укладений Договір про надання споживчого кредиту №0 (кредитний договір №3) відповідно до якого відповідачка отримала кредит в сумі 4428,67 доларів США, з датою остаточного погашення 25 травня 2035 року.

У подальшому, 26 червня 2009 року між сторонами було укладено додаткову угоду №2 відповідно до якої ОСОБА_3 зобов`язувалася повернути вказаний кредит у національній валюті гривні в сумі 33657,89 гривень.

Сторони домовились, що для ідентифікації Договору можуть застосовуватися як №0, так і реєстраційний номер Договору в системі обліку банку, а саме № НОМЕР_1 .

ОСОБА_3 не виконує умов кредитного договору №3 в результаті чого у неї, станом на 08 жовтня 2010 року, існує заборгованість в сумі 36 909,84 гривень.

З урахуванням зазначених обставин просили ухвалити рішення про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором № 0 від 29 травня 2008 року в сумі 657 517,53 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 21 вересня 2006 року та кредитним договором №0, (№0) в сумі 562 621,49 гривень та судові витрати (т.1 а.с.89-91).

27 лютого 2019 року АТ «УкрСиббанк» подав заяву про збільшення позовних вимог у якій зазначав, що згідно договору про надання іпотечного кредиту №0 від 21 вересня 2006 року (№2) кредит ОСОБА_3 був наданий в іноземній валюті - швейцарських франках, а тому має бути повернутий у цій же валюті.

Станом на 15 лютого 2019 року заборгованість ОСОБА_3 за договором про надання іпотечного кредиту №0 від 21 вересня 2006 року становить 118 187,39 швейцарських франків, що еквівалентно 3 181168,43 гривень та 859162,16 гривень, з яких:

62 594,57 швейцарських франків заборгованість за кредитом;

55 592,82 швейцарських франків заборгованість за відсотками;

377686,71 гривень пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом;

481475,45 гривень пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками, яку просили стягнути з відповідачки на користь Банку (т.4 а.с.207-211).

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 квітня 2019 року в задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитними договорами, нарахованих процентів за кредитними коштами, пені та стягнення судових витрат відмовлено.

Рішення суду оскаржило Акціонерне товариство «УкрСиббанк».

В апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції належним чином не було здійснено розгляд їхнього клопотання від 12 лютого 2012 року про заміну позивача на ТзОВ «Кей Колект» про стягнення заборгованості за Кредитним договором №0 від 29 травня 2008 року (№1) та кредитним договором №0, (№0) від 29 травня 2008 року (№3) в результаті чого судом не ухвалювалося жодного рішення з цього питання.

Положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак, не містять заборони на вираження в договорі грошових зобов`язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також перерахунку грошового зобов`язання у випадку зміни курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Згідно п.1.1. договору про надання іпотечного кредиту №0 від 21 вересня 2006 року (№2) АТ «УкрСиббанк» зобов`язався надати ОСОБА_3 кредит в іноземній валюті 73 900 швейцарських франків та сплатити проценти за його користування.

Кредитний договір наданий ОСОБА_3 у швейцарських франках, а тому має бути повернутий у цій же валюті.

АТ «УкрСиббанк» реалізував своє право на збільшення позовних вимог в межах даної справи у заві від 27 лютого 2019 року про стягнення заборгованості у швейцарських франках, однак така заява не була належним чином розглянута, що призвело до постановлення помилкового рішення по справі.

Помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що спір з приводу стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 21 вересня 2006 року вирішено згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 грудня 2015 року (справа №442/5783/15-ц) між тими сторонами з тих самих підстав, про той самий предмет спору.

В межах даної справи судом першої інстанції вже досліджувалась обставина наявності рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 грудня 2015 року, в результаті чого судом першої інстанції 12 грудня 2016 року була постановлена ухвала про закриття провадження у справі.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 10 травня 2018 року дана ухвала суду була скасована як незаконна. При тому апеляційний суд дійшов висновку про відсутність тотожності між позовами.

Крім того, 21 грудня 2015 року у справі №442/5783/15-ц винесено рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Банку через сплив позовної даності. У даній справі Банком не було пропущено строку позовної даності.

Просить рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 квітня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення яким позов АТ «УкрСиббанку» задовольнити:

стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 29 травня 2008 року в сумі 657 517,53 гривень;

стягнути з ОСОБА_3 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0, (№0) від 29 травня 2008 року в сумі 36909,84 гривень;

стягнути з ОСОБА_3 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання іпотечного кредиту №0 від 21 вересня 2006 року, що становить 118 187,39 швейцарських франків, що еквівалентно 3 181168,43 гривень та 859 162,16 гривень, з яких:

62 594,57 швейцарських франків заборгованість за кредитом;

55 592,82 швейцарських франків заборгованість за відсотками;

377686,71 гривень пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом;

481475,45 гривень пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника АТ «УкрСиббанк» - Шубака М.І. на підтримання апеляційної скарги, представника ОСОБА_3 ОСОБА_5 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, а рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 квітня 2019 року скасуванню на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового рішення по справі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості за іпотечним договором №0 від 21 вересня 2006 року в сумі 62 594,57 швейцарських франків суд першої інстанції дійшов висновку про те, що рішенням по справі №442/5783/15-ц вже вирішено спір між тими самими сторонами, з тих самих підстав, про предмет спору, який включає в себе предмет спору по даній справі.

З таким висновком суду погодитися не можна виходячи із наступних підстав.

Судом та матеріалами справи встановлено, що між ПАТ «УкрСиббанк», що є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 був укладений договір про надання споживчого кредиту №0 від 29 травня 2008 року (Кредитний договір-1, т. 1 а.с. 14-17), згідно якого ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 73 000,00 доларів США, що на момент підписання даного договору становило в гривневому еквіваленті 354 050,00 грн. під 14% річних.

Окрім того, 21 вересня 2006 року між ПАТ «УкрСиббанк», що є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 було укладено Договір про надання іпотечного кредиту №0 (Кредитний договір-2, т. 1 а.с. 140-150) на суму 73 900,00 швейцарських франків 00 сантимів, строком до 21вересня 2021 року зі сплатою за користування кредитом відсотків з розрахунку 7,99% річних згідно з Графіком повернення кредиту та сплати відсотків.

Також, 29 травня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк», що є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 був укладений Договір про надання споживчого кредиту №0 (Кредитний договір-3, т. 1, а.с. 118-121), відповідно до умов якого Відповідачка отримала кредит в сумі 4 428,67 доларів США, з датою остаточного погашення 25 травня 2035 року.

26 червня 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 було укладено Додаткову угоду №2 до Кредитного договору №0 від 29 травня 2008 року (т. 1, а.с. 132-133) щодо трансформації моно валютної кредитної лінії в мультивалютну, відповідно до якої сторони дійшли згоди, що банк зобов`язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит у валютах, вказаній в цій додатковій угоді у формі кредитної лінії з лімітом кредитної лінії, встановленим в базовій валюті, що дорівнює 33 657,89 грн. Також сторони домовились, що для ідентифікації Договору можуть застосовуватись як номер Договору, зазначений при його укладенні, а саме № НОМЕР_2 , так і реєстраційний номер Договору в системі обліку банку, а саме № НОМЕР_1 .

Згідно заяви ПАТ «УкрСиббанк» про збільшення позовних вимог від 09 листопада 2010 року (т. 1, а.с. 89-91) просив стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 657 517,53 гривень за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 29 травня 2008 року (Кредитний договір-1), з ОСОБА_3 525 711,65 грн. за Кредитним договором №0 від 21 вересня 2006 року (Кредитний договір-2) та 36 909,84 гривень за кредитним договором №0 0) від 29 травня 2008 року (Кредитний договір-3).

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору у встановлені строки і боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу.

У зв`язку із невиконанням свого обов`язку Відповідачами, позивачем по справі ПАТ «УкрСиббанк» було направлено Вимогу про дострокове повернення кредиту та процентів у зв`язку з неналежним виконанням умов Договору про надання споживчого кредиту від 29 травня 2008 року №0 від 09 лютого 2010 року №137-010/0652 (т. 1 а.с. 32).

Аналогічні вимоги від 06 серпня 2010 року про дострокове повернення ОСОБА_3 кредиту та процентів у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитних договорів №0 від 21 вересня 2006 року та №0 0) від 29 травня 2008 року містяться в матеріалах справи (т. 1 а.с. 151-152).

Як убачається із змісту вимоги від 06 серпня 2010 року станом 06 серпня 2010 року за позичальником рахується борг: 62006,17 швейцарських фраків (основний борг) прострочений борг в сумі 588,40 швейцарських франків, нараховані проценти (за період з 21 липня 2010 року по 31 липня 2010 року) в сумі 137,69 швейцарських франків.

Отже, до липня 2010 року відповідачка ОСОБА_3 належним чином виконувала умови іпотечного договору №0 від 21 вересня 2006 року.

Крім того, у матеріалах справи міститься Повідомлення АТ «УкрСиббанк» про відступлення прав вимог за кредитними договорами №0 від 29 травня 2008 року та №0 0) від 26 червня 2009 року на користь ТзОВ «Кей-Колект» на підставі Договору Факторингу №1 від 12 грудня 2011 року (т. 2, а.с.149; 155-159).

Заочним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 березня 2013 року позов товариства з обмеженою відповідальністю (далі-ТзОВ) «Кей-Колект» задоволено, стягнуто з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно в користь позивача заборгованість по споживчому кредиту №0 від 29 травня 2008 року в розмірі 103 483 доларів США 27 центів, що в еквіваленті до гривні становить 827 141 гривень 78 копійок, та судові витрати у розмірі 3219 гривень.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 26 грудня 2013 року рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 березня 2013 року скасовано в частині солідарного стягнення заборгованості у розмірі 103 483 доларів США 27 центів, що в еквіваленті до гривні станом на 15 березня 2013 року становить 827 141 гривень 78 копійок, та судових витрат у розмірі 3219 гривень з відповідача ОСОБА_4 і в цій частині ухвалено нове рішення, яким відмовлено товариству з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» у задоволенні цієї вимоги до ОСОБА_7 . В решті рішення суду залишено без змін.

Відповідно до положень ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої сторони (боржника).

З наведеного вбачається, що після укладення Договору Факторингу №1 від 12 грудня 2011 року позивач ПАТ «УкрСиббанк» передав своє право грошової вимоги до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за двома спірними договорами по даній справі (кредитний договір-1 та кредитний договір-3) на користь ТзОВ «Кей-Колект», і останні реалізували це право в судовому порядку, з приводу чого були постановлені рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 березня 2013 року та рішення Апеляційного суду Львівської області від 26 грудня 2013 року по справі №442/564/13 за кредитним договором №0 від 29 травня 2008 року, а тому у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості з відповідачів у розмірі 657 517,53 гривень за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 29 травня 2008 року (Кредитний договір-1) слід відмовити.

Що стосується позовної вимоги АТ «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 0) від 29 травня 2008 року (Кредитний договір-3) в сумі та 36 909,84 гривень, то така не може бути задоволеною, оскільки, як зазначено вище, право вимоги за даним кредитним договором перейшло до ТзОВ «Кей-Колект» за договорм факторингу від 12 грудня 2011 року і останні вправі самостійно звернутися з окремою позовною вимогою до ОСОБА_3 про стягнення цієї заборгованості.

Даних про те, що ТзОВ «Кей-Колект» відступило право вимоги кредитним договором №0 0) назад АТ «УкрСиббанк» матеріали справи не містять.

З тих підстав не підлягають до задоволення позовні вимоги АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 0) від 29 травня 2008 року.

Що стосується позовної вимоги про стягнення заборгованості за іпготечним договором №0 від 21 вересня 2006 року то колегія зазначає наступне.

Як встановлено в суді апеляційної інстанції, починаючи з липня 2010 року відповідачка ОСОБА_3 перестала здійснювати платежі за договором №0 від 21 вересня 2006 року в результаті чого Банк у листопаді 2010 року звернувся з позовом про дострокове повернення всіє суми кредиту в сумі 525 711,65 гривень (т.1 а.с.90).

Первісно звертаючись з позовом, АТ «Укрсиббанк» заявляв у даній справі вимоги про стягнення заборгованості іпотечним договором №0 від 21 вересня 2006 року в національній валюті України. Однак сума заборгованості (за тілом кредиту, простроченим боргом та прострочених відсотках), на той час, розраховувалась з еквіваленту швейцарських франків (т.1 а.с.90).

Положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак, не містять заборони на вираження в договорі грошових зобов`язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також перерахунку грошового зобов`язання у випадку зміни курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Дана правова позиція висвітлена в постановах Верховного Суду України від 04 липня 2011 року у справі №3-62гс11, від 26 грудня 2011 року у справі №3-141гс11 та від 07 жовтня 2014 року в справі №3-133гс14 та підтверджена правовою позицією в Постанові Верховного Суду України від 08 лютого 2017 року у справі №6-1905цс16, в якій зазначено наступне.

Відповідно до статті 169 ЦК УРСР, чинної на час укладення сторонами спірних договорів, грошові зобов`язання повинні бути виражені й підлягають оплаті в національній валюті. Вираження і оплата грошових зобов`язань в іноземній валюті допускається лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 99 Конституції України та частиною першою статті 3 Декрету КМУ від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю (далі-Декрет) валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, якщо інше не передбачено Декретом, іншими актами валютного законодавства.

Закон передбачає обов`язкове здійснення платежів на території України в національній валюті, однак він не забороняє використання в обчисленні розміру грошових зобов`язань іноземної валюти або інших розрахункових величин.

Згідно із частиною четвертою Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 01 січня 2004 року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, його положення застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина перша, друга статті 192 ЦК України).

Такими випадками є статті 193,524 та 533 ЦК України, Закон України від 23 вересня 1994 року №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

За змістом частини першої, другої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконано в гривнях. Якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором чи іншим нормативно-правовим актом.

Якщо в договорі передбачено інший порядок, суду слід з`ясувати сутність такого визначення.

Як зазначено у п.п. 47,55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №761/12665/14-ц, правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в їх використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.

Згідно п.1.1. договору про надання іпотечного кредиту №0 від 21 вересня 2006 року (№2) АТ «УкрСиббанк» зобов`язався надати ОСОБА_3 кредит в іноземній валюті - швейцарських франках (т.1а.с.140-150; 156), а тому має бути повернутий у цій же валюті.

АТ «УкрСиббанк» реалізував своє право на збільшення розміру позовних вимог в межах даної справи у заві від 27 лютого 2019 року де просив стягнути заборгованість у швейцарських франках з урахуванням значного проміжку часу між зверненням до суду з даним позовом (листопад 2010 року) і станом її розгляду на даний час, динаміки зростання курсу іноземних валют по відношенню до національної валюти України за цей період (т.3 а.с 207-211), однак така заява не була належним чином розглянута, що призвело до постановлення помилкового рішення по справі.

Помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що спір з приводу стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 21 вересня 2006 року вирішено згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 грудня 2015 року (справа №442/5783/15-ц) між тими сторонами з тих самих підстав, про той самий предмет спору.

В межах даної справи судом першої інстанції вже досліджувалась обставина наявності рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 грудня 2015 року, в результаті чого судом першої інстанції 12 грудня 2016 року була постановлена ухвала про закриття провадження (т.3 а.с.21).

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 10 травня 2018 року ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 грудня 2016 року було скасовано. При тому апеляційний суд дійшов висновку про відсутність тотожності між позовами (т.3 а.с.99-100).

Дійсно, у серпні 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося із позовною заявою до ОСОБА_3 , в якій просило стягнути суму боргу за довгором про надання іпотечного кредиту від 21 вересня 2006 року №0 в розмірі 91 645,55 швейцарських франків та 427 470,51 гривень за несвоєчасне погашення заборгованості (справа №442/5783/15-ц).

21 грудня 2015 року у справі №442/5783/15-ц винесено рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Банку через сплив позовної даності (т.3 а.с.16-17).

Зазначене рішення суду було залишено без змін, згідно ухвали Апеляційного суду Львівської області від 30 червня 2016 року (т.3 а.с.18-20).

Постановою Верховного Суду від 29 травня 2019 року рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 30 червня 2016 року змінено в частині визначення правової підстави відмови у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк», виключивши з їх мотивувальних частин посилання на сплив позовної давності стосовно вимог про стягнення відсотків на нарахованої на них неустойки, починаючи з 17 вересня 2010 року.

Як зазначено у мотивувальній частині Постанови Верховного Суду від 29 травня 2019 року, ПАТ «УкрСиббанк» звернувся із вимогою до ОСОБА_3 06 серпня 2010 року про дострокове повернення кредиту в повному обсязі, встановивши, що строк кредитування змінено кредитором на 42 день з дня відправлення вимоги про дострокове повернення кредиту, тобто новим строком стало 17 вересня 2010 року, а Банк звернувся з позовом у серпні 2015 року.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 березня 2012 року у цивільній справі №2-112/2011 позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 21 вересня 2006 року №0 залишено без розгляду, тому висновки судів щодо спливу позовної даності за сумою кредиту є правильними та обґрунтованими.

У справі що переглядається, Банком не було пропущено строку позовної даності, оскільки ухвала Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 березня 2012 року в частині залишення без розгляду позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по кредитних договорах №0 від 29 травня 2008 року, №0 від 21 вересня 2006 року № 9 0) (т.2 а.с.163) була скасована, згідно ухвали Апеляційного суду Львівської області від 06 вересня 2016 року, після чого розгляд справи було продовжено (т.2 а.с.269).

Тому помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що рішенням по справі №442/5783/15 ц вже вирішено спір між тими самими сторонами, з тих самих підстав, про предмет спору, який включає в себе предмет спору по даній справі.

Згідно розрахунку позивача станом на 15 лютого 2019 року заборгованість ОСОБА_3 за договором про надання іпотечного кредиту №0 від 21 вересня 2006 року становить 118187,39 швейцарських франків, що еквівалентно 3 181 168,43 гривень (курс НБУ 26,91 гривень за один швейцарський франк станом на 15 лютого 2019 року) та 859162,16 гривень, з яких:

62 594,57 швейцарських франків - заборгованість за кредитом;

55 592,82 швейцарських франків - заборгованість за відсотками;

377686,71 гривень пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом;

481475,45 гривень пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками.

Однак з урахуванням того, що Банком у серпні 2010 року надіслано вимогу ОСОБА_3 про дострокове повернення всієї суми кредиту та процентів за договором про надання іпотечного кредиту №0 від 21 вересня 2006року, тим самим змінено строк кредитування, слід стягнути з ОСОБА_3 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованость в сумі 62 594,57 швейцарських франків (тіло кредиту).

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за відсотками та пенею, то такі вимоги не можуть бути задоволеними, оскільки після спливу чинності вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі - після 17 вересня 2010 року (спливу строку кредитування), Банк як кредитор позбавлений права вимоги нараховувати відсотки й пеню, передбачені іпотечним договором, що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду викладеному у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12.

Зазначених обставин не врахував суд першої інстанції та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову АТ «УкрСиббанк».

З урахуванням вищезазначеного, апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 квітня 2019 року скасуванню на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову АТ «УкрСиббанк».

Керуючись ст.ст., 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» - задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 квітня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання іпотечного кредиту №0 від 21 вересня 2016 року в сумі 62594,57 швейцарських франків (заборгованість за кредитом).

В задоволенні решти вимог Акціонерного товариства «УкрСиббанк» - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 17 лютого 2020 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.