ПЕЧЕНІЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №633/480/19
провадження 2/633/28/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2020 року смт Печеніги

Печенізький районний суд Харківської області

в складі: головуючого - судді Смирнова В.А.

за участю секретаря судових засідань - Ріпа І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Печеніги цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Мартівської сільської ради Печенізького району Харківської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку набувальної давності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про визнання права власності на житловий будинок в порядку набувальної давності в якій просить суд визнати за ним, в порядку набувальної давності право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

На обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 2002 року по теперішній час фактично користується житловим будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказує, що згідно даних погосподарських книг Мартівської сільської ради Печенізького району Харківської області за період 2001-2019 років, власником домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 ніхто не значиться. Відповідно до даних КП «Печенізьке бюро технічної інвентаризації» на житловий будинок АДРЕСА_1 ні за ким не зареєстрована частина або ціле домоволодіння. Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстроване.

Оскільки позивач більше 10 років відкрито, безперервно володіє вищевказаним нерухомим майном, тому він вважає себе таким, що набув право власності за набувальною давністю на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, надав до суду клопотання про розгляд справи буз його участі, позовні вимоги, викладені в позовній заяві підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник Мартівської сільської ради Печенізького району Харківської області в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, просив суд розглянути справу за відсутності їх представника, підтримає рішення Печенізького районного суду Харківської області, яке буде відповідати чинному законодавству.

Суд вважає, що учасники справи, які не прибули, належним чином повідомлялись про розгляд справи відповідно до вимог ст.128 ЦПК України та розглядає дану цивільну справу за їх відсутності.

За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши письмові матеріали справи, зібрані докази, суд приходить до висновку, що вимоги позовної заяви підлягають задоволенню. До такого висновку суд прийшов виходячи з наступного.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 , з 2002 року по теперішній час фактично користується житловим будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом підтвердження фактичного проживання громадянина (аркуш 10).

Відповідно до довідки Мартівської сільської ради Печенізького району Харківської області від 07.10.2019 року №205 згідно по господарських книг Мартівської сільської ради Печенізького району Харківської області за період 2001-2019 років, власник домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 - не значиться. ( аркуш 11).

Відповідно до довідки КП «Печенізьке бюро технічної інвентаризації» №73 від 05.10.2019 року на житловий будинок АДРЕСА_1 ні за ким не зареєстровано частини або цілого домоволодіння.( аркуш 38).

Відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 25.10.2019 року право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстроване. ( аркуш 19 ).

Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) будинок АДРЕСА_1 від 26.12.2017 року вказаний будинок було побудовано в 1962 році. ( аркуші 16-17).

Таким чином, більше 10 років позивач, ОСОБА_1 фактично, добросовісно відкрито, безперервно володіє та користується житловим будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач фактично відкрито та безперервно володіє будинком, не порушуючи права та інтересів будь-яких інших осіб.

Спірні відносини є цивільними правовідносинами і регулюються ст.ст.41,47 Конституції України, ст.ст. 39, 328, 344 ЦК України, відповідно до яких кожен має право на житло, право власності є непорушним.

Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно, якщо інше не встановлено ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 344 ЦК України, право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях.

Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

В Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказується, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України).

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, без титульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) зроблено висновок, що «умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 ЦК України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном».

Таким чином враховуючи те, що позивач, ОСОБА_1 , добросовісно, відкрито, безперервно володіє будинком АДРЕСА_1 , доглядає за ним аби запобігти його псуванню чи руйнуванню, робить необхідні ремонтні роботи, проживає в ньому, відкрито володіє всім будинком більше десяти років, не приховуючи цей факт, суд вважає за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати в порядку набувальної давності за позивачем право власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Згідно Наказу Міністерства юстиції України №914/5 від 26.05.2009 року «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо державної реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна на підставі рішень судів», рішення судів про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об`єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності є правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав власності на об`єкти нерухомого майна.

На підставі викладеного, керуючись, ч. 3 ст.211,259,263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 до Мартівської сільської ради Печенізького району Харківської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку набувальної давності в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , в порядку набувальної давності право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: В.А. Смирнов