РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі судді - Галінської В.В.

секретар судового засідання - Калетинець Т.В.

справа № 569/20633/18,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судвоому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу ,

представник позивача - ОСОБА_3 ,

представник відповідача - ОСОБА_4 ,-

ВСТАНОВИВ:

02 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 5502,00 доларів США в еквіваленті національної валюти гривні за офіційним курсом валют Національного банку України на день розгляду справи та судові витрат по справі.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач позичив у нього грошові кошти в сумі 6500 доларів США, що становило на момент позики еквівалент в сумі 52000 грн. Відповідач зобов"язався повернути йому позичені кошти до 20 квітня 2012 року. Однак, взятого на себе зобов"язання у зазначений строк не виконав, в зв"язку з чим 06 березня 2012 року надав йому розписку про те, що зазначену суму поверне до 01 вересня 2012 року. Вказана розписка була надана в присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Борг відповідач повернув частково, а саме 01 липня 2015 року - 2000 грн., що за курсом 22,30 грн. за 1 долар США на момент повернення становило 897 доларів США; 30 червня 2016 року - 2500 грн., що за курсом 24,75 грн. за 1 долар США на момент повернення становило 101 долар США. На сьгоднішній день борг складає 5502 долари США.

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16 січня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 5502,00 доларів США, що в еквіваленті національної валюти гривні на день розгляду справи становить 154 991,34 (сто п"ятдесят чотири тисячі дев"ятсот дев"яносто одна) гривня 34 копійки та судові витрати у розмірі 1555,19 (одна тисяча п"ятсот п"ятдесят п"ять) гривень 19 коп..

Ухвалою суду від 17 жовтня 2019 року поновлено представнику відповідача ОСОБА_2 - адвокату Цісар Ірині Валентинівні строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 січня 2019 року у даній справі. Заяву представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Цісар Ірини Валентинівни про перегляд заочного рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, задоволено. Скасувано заочне рішення від 16 січня 2019 року по даній справі. Справу призначено до судового розгляду у спрощеному позовному порядку на 11 год. 00 хв. 11 грудня 2019 року з повідомленням (викликом) сторін. Надано сторонам строк для подання відзиву та заперечень.

В судовому засіданні 11 грудня 2019 року задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків та оголошено перерву до 22 січня 2020 року.

В судовому засіданні 22 січня 2020 року допитаний свідок ОСОБА_7 та оголошено перерву до 05 лютого 2020 року з викликом свідків.

В судовому засіданні 05 лютого 2020 року допитаний свідок ОСОБА_8 , оголошено перерву до 18 лютого 2020 року та зобов"язано представника відповідача надати підтверджуючі документи про надання правової допомоги відповідачу.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали вимоги викладені в позовній заяві, просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовитив задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності. Додатково вказала, чи відповідач брав кошти чи ні їй не відомо. Зазначила, що можливо відповідач повертав суму позивачу, проте яку суму, їй не відомо. В зазначені дати в розписці, відповідач не міг повернути кошти.

В судовому засіданні, представник відповідача також вказала, що Договір про надання правової допомоги з відповідачем укладала, проте коли саме не пам"ятає.

Свідок ОСОБА_7 суду показав, що позивач доводиться йому знайомим. По дорозі до м.Львова заїхали в м.Рівне. Самого м.Рівне він не знає, але заїхали в приватний сектор. ОСОБА_9 виходив із автомобіля і заходив у двір будинку. ОСОБА_9 попереджав його, що має заїхати в м.Рівне забрати кошти, проте яку саме суму, йому не відомо. Особисто факт передачі коштів, він не бачив, але розмову чув, оскільки сидів біля водія. ОСОБА_9 виходив із автомобіля і заходив у двір будинку.

Свідок ОСОБА_8 суду показав, що він був свідком того, як позивач позичив відповідачу грошові кошти в 2011 році в сумі 6000 доларів США чи 7000 доларів США, на підтвердження чого надав розписку. Вказав, що він з позивачем шукали відповідача, щоб останній повернув кошти. Приблизно в 2015 році відповідач віддав позивачу частину коштів, проте яку саме суму, йому не відомо. Залишок обіцяв віддати, проте не повернув.

Заслухавши виступи учасників справи, покази свідків, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Частиною 1 ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того є роду та такої ж якості.

За правилами ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов"язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст.ст.525,526 ЦК України одностороння відмова від зобов"язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як роз"яснив Верховний суд України у постанові від 13 грудня 2017 року у справі №309/3458/14-ц від 13 грудня 2017 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Так, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов"язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошових коштів із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів (правовий висновок Верхового суду України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16).

Відповідно до розписки від 20 квітня 2012 року відповідачем отримана від позивача позика у розмірі 6500 доларів США, що становило на момент позики еквівалент в сумі 52000 грн., яку зобов"язався повернути в строк до 20 квітня 2012 року. Вказана розписка була написана в присутності свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_8 ..

Згідно розписки від 06 березня 2012 року відповідач зобов"язався повернути борг у розмірі 6500 доларів США, що еквівалентно сумі 52000 грн., в строк до 01 вересня 2012 року. Вказана розписка була написана в присутності свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ..

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів виконання позивальником взятих на себе зобов"язань та повернення суми позики у визначений договором строк.

Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов"язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов"язку.

Так, в судовому засіданні було досліджено оригінал боргової розписки наданий представником позивача та наявність у позивача оригіналу вказаної боргової розписки також вказує на те, що зобов"язання щодо повернення одержаних у позику коштів не виконане.

Відповідно до статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Натомість, договір позики позичальником не оспорювався, сторони договір не розривали. Тому суд вважає, що дана розписка є належним доказом на підтвердження укладення саме договору позики.

Щодо повернення коштів, 01 липня 2015 року у розмірі 20000 грн., що становило еквівалент 897 доларів США та 30 червня 2016 року - 2500 грн. (еквівалент 101 долар США), та внесення відомостей про повернення даних коштів ОСОБА_2 для ОСОБА_1 самостійно ОСОБА_2 в ході розгляду справи не спростовано відповідачем. В судовому засіданні було вставнолено з показів свідків, що дані кошти були повернуті в місяці та роки відображені у розписці.

Заперечення зі сторони відповідача, що він у дані дати перебував за кордоном, тому не міг повернути дані кошти не підтверджено належними доказами, так як було вставнолено в засіданні, що кошти для позивача було передано мамою відповідаача в рахунок виконання зобов"язань.

Суд вважає, що іншим законним шляхом, ніж заявлення клопотання про виклик і допит свідків позивачем, підтвердити відповідні факти позивач не мав змоги, тому суд враховує їх покази на підтвердження вимог позивача та не приймає до уваги пояснення представника відповідача щодо неповернення коштів.

Згідно з ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов"язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Правова позиція з цього питання висловлена ВСУ у справі за № 6-2134 цс 15 від 21.12.2016 року.

Судом встановлено, що в договорі позики грошових коштів встановлений еквівалент 5 502 доларів США, тому суд стягує з відповідача еквівалент вказаної суми у гривні, що з урахуванням офіційного курсу НБУ гривні до долару США на момент винесення рішення, складає 134499,69 грн. (24,4456 грн. за 1 долар США * 5502 долари США).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню, ґрунтуються на нормах чинного законодавства і доведені доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Враховуючи, що судом задоволено позовні вимоги, заява про застосування строків позовної давності не підлягає до розгляду.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по справі, які складаються зі сплаченого позивачем судового збору в розмірі 1555,19 грн..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 5502,00 доларів США, що в еквіваленті національної валюти гривні на день розгляду справи становить 134 499,69 (сто тридцять чотири тисячі чотириста дев"яносто дев"ять) гривень 69 копійок та судові витрати у розмірі 1555,19 (одна тисяча п"ятсот п"ятдесят п"ять) гривень 19 коп..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Сторони по справі:

ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

ОСОБА_2 проживає в АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складене 19 лютого 2020 року.

Суддя -