Справа № 550/111/20
Провадження № 2/550/74/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 року смт.Чутове

Чутівський районний суд Полтавської області

в складі головуючого судді Антонова А.А., за участю секретаря судового засідання Бондаренко Т.В., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

До початку судового розгляду справи по суті суддею Антоновим А.А. оголошена заява про самовідвід, яка обґрунтована тим, що позивач працює на посаді консультанту суду по роботі з персоналом Чутівського районного суду Полтавської області, що може викликати сумніви в сторін щодо об`єктивності та неупередженості судді.

Розглянувши заяву про самовідвід, суд вважає її такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно з ч. 1 та 3 ст. 39 ЦПК України, за наявності підстав, зазначених у ст. 36 ЦПК України, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Частиною 1 ст. 40 ЦПК України визначено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

У статтях 126 і 129 Конституції України проголошується, що незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України. Вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється. Суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У ч. 5 ст. 10 КПК України зазначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У відповідності з практикою ЄСПЛ наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції повинна визначатись суб`єктивними та об`єктивними критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.

Відповідно до п. 104 рішення ЄСПЛ у справі "Олександр Волков проти України" безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (справи "Фей проти Австрії" та "Веттштайн проти Швейцарії").

Визначаючи, чи є суд незалежним, ЄСПЛ звертає увагу й на ті зовнішні ознаки незалежності, що можуть стосуватися навіть гіпотетичної можливості впливу на суд. Існування самої лише можливості зовнішнього впливу на суд ЄСПЛ іноді визнає достатнім, щоб поставити під сумнів незалежність суду (справи "Бєлілос проти Швейцарії" та "Очолан проти Туреччини") і застерігає, що навіть самі лише сумніви "розсудливого спостерігача" в тому, що суд незалежний та неупереджений, можуть мати певне значення в розумінні забезпечення громадянами права на справедливий суд (справи "Ферантелі та Сантанджело проти Італії", "Хаусчілд проти Данії" та "Веттштайн проти Швейцарії").

ЄСПЛ у рішенні в справі "Веттштайн проти Швейцарії" зазначив, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри в недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений. На переконання суду, подальший розгляд даної справи в тому ж складі суду може сприйматися стороною як порушення закріпленого п. 1 ст. 6 Конвенції права на справедливий розгляд її справи незалежним і безстороннім судом.

Пунктами 1 та 2 Основних принципів незалежності судових органів, схвалених резолюціями Генеральної Асамблеї ООН від 29.11.1985 № 40/32 та від 13.12.1985 № 40/164, передбачено, що незалежність судових органів гарантується державою та закріплюється в Конституції або законах країни. Судові органи вирішують передані їм справи безсторонньо, на основі фактів та відповідно до закону, без будь-яких обмежень, неправомірного впливу, спонукань, тиску, погроз або втручання, прямого чи непрямого, з будь-якого боку і з будь-яких би то не було причин.

Згідно з п. 12 Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи "Про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів" передбачено, що незалежність судової влади означає повну неупередженість з боку суддів. При винесенні судових рішень у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від любих зв`язків, прихильності чи упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що можуть впливати на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватись довірою не тільки з боку сторін в конкретному розгляді, але й з боку суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах "розсудливого спостерігача". В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Відповідно до рішень ЄСПЛ у справах "Де Куббер проти Бельгії" (п. 26), "Делкурт проти Бельгії" (п. 31) та "П`єрсак проти Бельгії" (п. 30) правосуддя повинне не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться, а тому будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід.

Відповідно до п. 1.1 та 2.5 Бангалорських принципів поведінки судді, що схвалені резолюцією № 2006/23 Економічної та Соціальної ради ООН від 27.07.2006, суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно з оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від будь-якого стороннього впливу, спонукань, тисків, погроз або втручання, прямого чи опосередкованого, здійснюваного з будь-якої сторони та маючого на меті будь-які цілі. Суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення.

Розгляд даної справи в Чутівському районному суді Полтавської області, де одною з сторін є особа, яка працює в даному суді, під моїм головуванням, може викликати у іншої сторони сумнів в моїй неупередженості та об`єктивності.

Враховуючи, що заява про самовідвід судді Антонова А.А. заявлена до початку судового розгляду справи по суті, самовідвід є вмотивованим і обґрунтованим, з метою попередження можливості скасування рішення з мотивів необ`єктивності та упередженості головуючого, суд вважає за необхідне заяву про самовідвід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 36, 39, 40, 258 - 260 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Заяву судді Антонова Андрія Анатолійовича про самовідвід задовольнити.

Прийняти самовідвід головуючого по справі судді Антонова Андрія Анатолійовича.

Справу передати в канцелярію суду для проведення автоматизованого розподілу справи відповідно до вимог ст. 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. А. Антонов