Єдиний унікальний номер 235/6800/15-ц
Номер провадження 22-ц/804/73/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2020 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Соломахи Л.І.

суддів Канурної О.Д., Мальованого Ю.М.

за участю:

секретаря судового засідання Самойленко Г.В.

представника позивача Малервейн М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 235/6800/15-ц за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 вересня 2015 року у складі судді Токарєва А.Г., -

В С Т А Н О В И В:

19 серпня 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (далі ПАТ КБ "Приватбанк") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Зазначало, що за умовами кредитного договору № DOL0GA від 18 липня 2008 року відповідач отримала кредит в розмірі 15 618,67 доларів США строком до 19 липня 2017 року та зобов`язалася щомісячно надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) на погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за тілом кредиту, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами у строки і порядку, встановлені кредитним договором, не виконує, у зв`язку з чим станом на 26 травня 2015 року за нею утворилася заборгованість у сумі 49 512,96 доларів США, з яких 14 841,95 доларів США - заборгованість за кредитом; 9 487,59 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 2 577,94 доларів США - заборгованість за комісією; 20 236,45 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором; штрафи: 11,83 доларів США - штраф (фіксована частина), 2 357,20 доларів США - штраф (процентна складова).

Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № DOL0GA від 18 липня 2008 року в загальній сумі 49 512,96 доларів США, що за курсом Національного банку України від 26 травня 2015 року складає 1 046 208,80 грн. (а.с. 2 - 3 т.1).

Заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 вересня 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором № DOL0GA від 18 липня 2008 року у сумі 49 512,96 доларів США, що за курсом 21,13 грн. відповідно до службового розпорядження Національного банку України від 26 травня 2015 року складає 1 046 208,80 грн., та судові витрати, сплачені при поданні позову, - судовий збір у сумі 3 654,00 грн. (а.с. 32 - 34 т. 1).

Судом першої інстанції встановлено, що 18 липня 2008 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № DOL0GA, за умовами якого ПАТ КБ "Приватбанк" зобов`язався надати відповідачу кредит у сумі 15 618,67 доларів США на строк до 19 липня 2017 року, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

У випадку порушення зобов`язань за кредитним договором відповідач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом (а.с. 10 - 14 т. 1).

ПАТ КБ "Приватбанк" свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, надало відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору.

В порушення умов договору відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 26 травня 2015 року має заборгованість 49 512,96 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 1 046 208,80 грн., з яких 14 841,95 доларів США - заборгованість за кредитом; 9 487,59 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 2 577,94 доларів США - заборгованість за комісією; 20 236,45 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 11,83 доларів США - штраф (фіксована частина); 2 357,20 доларів США - штраф (процентна складова) (а.с. 5 - 9 т. 1).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що через неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо погашення кредиту виникла заборгованість. Наслідками порушення боржником зобов`язань щодо повернення чергової частини кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту, а тому позовні вимоги щодо повернення всієї суми кредиту підлягають задоволенню (а.с. 32 - 34 т. 1).

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 березня 2017 року заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишена без задоволення (а.с. 76 - 77 т.1).

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач в апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неналежну оцінку доказів, просить скасувати заочне рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, визнати зобов`язання за кредитним договором таким, що виконане ОСОБА_1 в повному обсязі з моменту виконання рішення Мар`їнського районного суду Донецької області, а правовідносини між сторонами припиненими в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що спір між сторонами про стягнення заборгованості за кредитним договором вже був вирішений Мар`їнським районним судом Донецької області у 2012 році, яким вимоги позивача про дострокове стягнення тіла кредиту, нарахованих процентів, штрафів, пені та інших нарахувань, передбачених договором, були повністю задоволені шляхом звернення стягнення на предмет застави. Рішення суду нею виконано в добровільному порядку, що підтверджується актом державного виконавця, і відповідно зобов`язання за кредитним договором повністю виконані.

Посилання суду на те, що вона 28 вересня 2015 року не з`явилася у судове засідання з невідомих причин, є неправильним, оскільки вона завчасно зателефонувала до суду за телефоном, який зазначений на сайті суду, та листом на електронну скриньку суду повідомила суд, що не може з`явитися у судове засідання 28 вересня 2015 року через хворобу, просила перенести слухання справи.

Про призначення та проведення 31 серпня 2015 року попереднього судового засідання суд її не повідомив, як не повідомив і про відкриття провадження у справі. 28 серпня 2015 року суд направив їй лише копію позову, добре розуміючи, що до 31 серпня 2015 року вона його не отримає. Копію ухвали про відкриття провадження у справі суд їй не надіслав та не роз`яснив її право надати заперечення та наявні у неї докази, а також не роз`яснив протягом якого строку вона має це зробити. Зазначене є порушенням норм статей 74, 75, 127, 128 ЦПК України та позбавило її можливості реалізувати свої процесуальні права. Незважаючи на ці порушення судом норм процесуального права, нею були надані суду заперечення, які судом при ухваленні рішення не враховані.

Вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми статей 15, 16, 525, 530, 625, 1048, 1054 ЦК України, що судом не застосовані до спірних правовідносин норми статей 599, 1050, 1054 ЦК України, Закону України "Про іпотеку".

Суд не врахував, що позивачем при звернені до суду станом на 12 червня 2015 року пропущено строк позовної давності, про що нею було зазначено у запереченнях проти позову. Останній платіж за кредитним договором нею здійснено 24 листопада 2009 року. 26 серпня 2011 року Банк заявив до неї вимогу про дострокове протягом тридцяти днів повернення кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій, нарахованих по день повернення кредиту. Пред`явлення кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінює строк виконання основного зобов`язання та зумовлює перебіг позовної давності, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту, як кінцевого строку виконання її умов.

З позовом Банк звернувся до суду 12 червня 2015 року і на час подання позову позовна давність сплила, незалежно від того з якого часу почався її перебіг: чи з 2009 року після першого порушеного строку сплати, чи з 26 вересня 2011 року після спливу тридцятиденного строку, зазначеного у вимозі про дострокове повернення кредиту. Сплив позовної давності є підставою для відмови у позові.

Вважає, що Банк проводить незрозумілі маніпуляції з кредитним договором, про що свідчать скриншоти з її онлайн кабінету Приват24, згідно яких останній платіж вона внесла 24 листопада 2009 року; після цього нею жодних платежів не вносилося; проте в 2014 - 2015 роках на її кредитний рахунок незрозуміло ким вносилися платежі за кредитним договором, які проходять не як "внесені на рахунок", а як "погашені". Припускає, що в рахунок погашення заборгованості за рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області Банк надав комусь кредит на передану нею Банку квартиру, не припинивши при цьому дію кредитного договору. В 2015 році невідомі платежі припинилися, вірогідно людина, яка їх вносила, відмовилася від квартири через нестабільність курсу, після чого Банк повторно у 2015 році звернувся до суду з позовом про стягнення з неї неіснуючої заборгованості. (а.с. 81 - 92 т. 1).

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 03 травня 2017 року за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 відкрито апеляційне провадження (а.с. 146 т. 1).

Письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача позивачем не надано.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 24 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 вересня 2015 року скасовано, у задоволенні позову ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 19 червня 2012 року набрало законної сили 29 червня 2012 року, звернуто до примусового виконання. Відомості про реалізацію заставного майна та відповідно погашення заборгованості за кредитним договором відсутні. Доводи відповідача про припинення зобов`язання та погашення всієї заборгованості є недоведеними.

Останній платіж в рахунок погашення позики за кредитним договором відповідач здійснила 24 - 25 листопада 2009 року, що підтверджується розрахунком Банку; Банк реалізував своє право на дострокове повернення всієї суми заборгованості та 26 серпня 2011 року направив Позичальнику вимогу про повернення суми кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту, в тридцятиденний строк з дня отримання вимоги. Проте до суду з позовом про стягнення заборгованості у зв`язку із невиконанням відповідачем умов кредитного договору Банк звернувся 19 серпня 2015 року, тобто поза межами загального строку позовної давності, про застосування якого було заявлено відповідачем. Апеляційний суд врахував, що Банк у червні 2012 року вже пред`являв позовні вимоги до ОСОБА_1 , за якими Мар`їнським районним судом Донецької області 19 червня 2012 року ухвалено судове рішення, що перервало строк позовної давності та з червня 2012 року строк позовної давності почався заново. Разом з тим позивач навіть з урахуванням переривання строків позовної давності звернувся до суду з вимогою про захист свого права поза межами строку позовної давності (а.с. 163 - 167 т. 1).

Додатковим рішенням апеляційного суду Донецької області від 13 вересня 2017 року з ПАТ КБ "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 стягнуто судові витрати у сумі 4 339,40 грн.(а.с. 202 - 203 т. 1).

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року рішення апеляційного суду Донецької області від 24 травня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При цьому суд касаційної інстанції виходив з того, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, а тому перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові у зв`язку з його необґрунтованістю. У разі встановлення судом порушеного права, але позовна давність за такими вимогами сплила, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, на які посилався позивач. Апеляційний суд не звернув уваги на зазначене, взагалі не перевірив обґрунтованість вимог банку, а саме належним чином не з`ясував дійсного розміру заборгованості, яку має відповідач перед позивачем, чи існує така заборгованість з урахуванням дострокової вимоги банку про повернення всієї суми кредиту, а також відомостей щодо реалізації заставного майна та її розмір, не перевірив чи було реалізоване таке майно та які кошти були зараховані від реалізації на погашення заборгованості позичальника, коли саме та у який спосіб, адже таких відомостей матеріали справи не містять, внаслідок чого дійшов передчасного висновку про застосування строку позовної давності, не врахувавши при цьому, що у пункті 5.5 кредитного договору банк і позичальник дійшли згоди про те, що термін позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків, комісії та неустойки за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за цим договором встановлюється тривалістю п`ять років (а.с. 51 - 55 т.2).

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Отже, у зв`язку із скасуванням постановою Верховного суду від 02 жовтня 2019 року рішення апеляційного суду Донецької області від 24 травня 2017 року додаткове рішення апеляційного суду Донецької області від 13 вересня 2017 року про стягнення з ПАТ КБ "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 судових витрат у сумі 4 339,40 грн. втратило силу.

Згідно з підпунктом 3 пункту 3 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до Указу Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 "Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах" апеляційний суд Донецької області ліквідовано та утворено Донецький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Донецьку область, з місцезнаходженням у містах Бахмуті, Донецьку і Маріуполі, юрисдикція якого поширюється на територію, на яку поширювалася юрисдикція ліквідованого суду.

03 жовтня 2018 року у газеті "Голос України" № 185 (6940) опубліковано повідомлення голови Донецького апеляційного суду про початок роботи Донецького апеляційного суду.

04 листопада 2019 року зазначена справа надійшла до Донецького апеляційного суду на новий апеляційний розгляд та ухвалою Донецького апеляційного суду від 08 листопада 2019 року справа була призначена до розгляду у судовому засіданні на 20 листопада 2019 року (а.с. 59 - 60 т. 2).

У судове засідання апеляційного суду 20 листопада 2019 року сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Позивач АТ КБ "Приватбанк" судову повістку - повідомлення про розгляд справи 20 листопада 2019 року отримав 14 листопада 2019 року, відповідач ОСОБА_1 - 13 листопада 2019 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 62, а.с. 66 т. 2).

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 20 листопада 2019 року розгляд справи був відкладений на 11 грудня 2019 року.

У Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на виконання вказівок касаційного суду витребувані:

- докази щодо розміру заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №DOL0GA від 18 липня 2008 року з урахуванням дострокової вимоги банку від 26 серпня 2011 року про повернення всієї суми кредиту, а саме: 1. виписка з рахунку, відкритого на підставі кредитного договору та для виконання цього договору; 2. довідка про погашення ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором після пред`явлення банком вимоги від 26 серпня 2011 року про дострокове повернення всієї суми кредиту з зазначенням дати, суми надходження та на погашення якої заборгованості вони віднесені (тіло, проценти, пеня тощо); 3. належним чином посвідчені копії первинних платіжних документів про погашення заборгованості за кредитним договором після 26 серпня 2011 року;

- належним чином посвідчена копія договору іпотеки (застави нерухомого майна), який був укладений для забезпечення виконання позичальником ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором № DOL0GA від 18 липня 2008 року;

- відомості щодо реалізації заставного майна - квартири АДРЕСА_1 відповідно до рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 19 червня 2012 року у справі № 2/533/179/12 про звернення стягнення на предмет застави (чи була реалізована квартира, на підставі якого правовстановлюючого документа, за якою ціною та коли, які кошти були зараховані від її реалізації на погашення заборгованості позичальника, коли саме та у який спосіб) (а.с. 68 - 76 т. 2).

У судове засідання апеляційного суду 11 грудня 2019 року сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Позивач АТ КБ "Приватбанк" судову повістку - повідомлення про розгляд справи 11 грудня 2019 року отримав 26 листопада 2019 року, відповідач ОСОБА_1 - 23 листопада 2019 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 80, а.с. 81 т. 2).

Відповідач ОСОБА_1 10 грудня 2019 року надіслала до апеляційного суду заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с. 87 - 88 т. 2).

Представник позивача Малервейн М.С., яка діє на підставі довіреності юридичної особи від 07.08.2017 року № 7903-К-О (а.с. 103 т. 2), 11 грудня 2019 року надіслала до апеляційного суду додаткові пояснення, в яких просила розглянути справу 11 грудня 2019 року у відсутність представника позивача (а.с. 89 - 90 т. 2).

11 грудня 2019 року розгляд справи відкладено на 15 січня 2020 року.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання 15 січня 2020 року не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, судову повістку - повідомлення про розгляд справи 15 січня 2020 року отримала 20 грудня 2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 108 т. 2).

Відповідач ОСОБА_1 апеляційний суд про причини неявки у судове засідання 15 січня 2020 року не повідомила і відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України вважається, що вона не з`явилася у судове засідання без поважних причин, у зв`язку з чим апеляційний суд почав розгляд справи у відсутність відповідача ОСОБА_1 , явка якої у судове засідання обов`язковою не визнавалася.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Представник позивача Малервейн М.С., яка діє на підставі довіреності юридичної особи від 07.08.2017 року № 7903-К-О (а.с. 103 т. 2), у судовому засіданні апеляційного суду 15 січня 2020 року брала участь в режимі відеоконференції через Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 заперечувала, просила залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду - без змін. Пояснила, що відповідач продовжує порушувати умови кредитного договору, після 25 листопада 2009 року жодного платежу на погашення заборгованості за кредитним договором не здійснила. Квартира, на яку звернуто стягнення рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 19 червня 2012 року, не реалізована через відсутність попиту. Визнає, що Банком 26 серпня 2011 року відповідачу направлялася письмова вимога про дострокове повернення кредиту.

15 січня 2020 року у судовому засіданні оголошена перерва до 05 лютого 2020 року у зв`язку із неповним виконанням позивачем ухвали Донецького апеляційного суду від 20 листопада 2019 року про витребування доказів.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання 05 лютого 2020 року не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, судову повістку - повідомлення про розгляд справи 05 лютого 2020 року отримала 22 січня 2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 236 т. 3).

Відповідач ОСОБА_1 апеляційний суд про причини неявки у судове засідання 05 лютого 2020 року не повідомила і відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України вважається, що вона не з`явилася у судове засідання без поважних причин, у зв`язку з чим апеляційний суд продовжив розгляд справи у відсутність відповідача ОСОБА_1 , явка якої у судове засідання обов`язковою не визнавалася.

Представник позивача Малервейн М.С. у судовому засіданні апеляційного суду 05 лютого 2020 року брала участь в режимі відеоконференції через Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області. Свою правову позицію за апеляційною скаргою відповідача підтримала. Повідомила, що банком у повному обсязі виконана ухвала апеляційного суду про витребування доказів, наданими до апеляційного суду виписками з банківських рахунків підтверджується, що спірні платежі, на які відповідач посилається в апеляційній скарзі, на рахунок відповідача як погашення кредиту не надходили, що в зазначені відповідачем дні та в зазначених сумах мало місце сторнування нарахованої відповідачу пені та скасування штрафів, сторнування надмірно нарахованих процентів за період після 26 вересня 2011 року.

05 лютого 2020 року у судовому засіданні оголошена перерва до 19 лютого 2020 року.

У судове засідання апеляційного суду 19 лютого 2020 року сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Позивач АТ КБ "Приватбанк", відповідач ОСОБА_1 судові повістки - повідомлення про розгляд справи 19 лютого 2020 року отримали відповідно - 12 та 11 лютого 2019 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 243, 244, а.с. 245 т. 3).

Представник позивача Малервейн М.С. 18 лютого 2020 року надіслала до апеляційного суду заяву про розгляд справи 19 лютого 2020 року у її відсутність (а.с. 246 - 247 т. 3).

Відповідач ОСОБА_1 апеляційний суд про причини неявки у судове засідання 19 лютого 2020 року не повідомила і відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України вважається, що вона не з`явилася у судове засідання без поважних причин.

У зв`язку з зазначеним апеляційний суд продовжив розгляд справи у відсутність сторін, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалася.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване відповідачем заочне рішення не відповідає.

З матеріалів справи встановлено, що 18 липня 2008 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № DOL0GA, за умовами якого ПАТ КБ "Приватбанк" надало ОСОБА_1 кредит в розмірі 15 618,67 доларів США на строк з 18 липня 2008 року по 18 липня 2017 року зі сплатою відсотків за користування кредитом 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за його користування у строки та в порядку, встановлені умовами цього договору.

Щомісяця в період сплати (з 13 по 18 число кожного місяця) Позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 306,23 доларів США згідно Графіку погашення кредиту для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається з заборгованості по кредиту, процентам, комісії, винагороди (п. 8.1)

Забезпеченням виконання Позичальником зобов`язань за цим кредитним договором виступає іпотека трикімнатної квартири загальною площею 58,40 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (п. 8.3).

В забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором 19 липня 2008 року між ОСОБА_1 , як Іпотекодавцем, та ПАТ КБ "Приватбанк", як Іпотекодержателем, був укладений договір іпотеки квартири, згідно якого в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором Іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно - трикімнатну квартиру, загальною площею 58,40 кв.м, житлова площа 40,80 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину № 1287 від 10 липня 2008 року (п. 33.3) (а.с. 98 - 102 т. 2).

Звертаючись до суду з цим позовом, ПАТ КБ "Приватбанк", посилаючись на невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором № D0L0GA00000000l4 від 18 липня 2008 року, просило стягнути на свою користь заборгованість, розмір якої станом на 26 травня 2015 року складає 49 512, 96 доларів США, з яких 14 841, 95 доларів США - заборгованість за кредитом; 9 487, 59 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2 577,94 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 11,83 долари США - штраф (фіксована частина), 2 357,20 доларів США - штраф (процентна складова) та 20 236,45 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань.

Відповідно до частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частинами першою, другою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Визначення поняття зобов`язання міститься у частині перші статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Частиною першою статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до частини першої статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно з частиною першою статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

За рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави (стаття 19 Закону України "Про заставу").

Згідно статті 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до частин першої, другої статті 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом

Згідно частини першої статті 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2.3.3 Кредитного договору при виникненні кожної з наступних подій, зокрема, порушення Позичальником зобов`язань, передбачених умовами даного Договору, Банк, на власний розсуд, має право:

А) розірвати договір у судовому порядку; при цьому в останній день дії договору Позичальник зобов`язується повернути Банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобов`язання за договором; або

Б) згідно статті 651 ЦК України здійснити одностороннє розірвання договору з надсиланням Позичальнику відповідного повідомлення; у зазначену у повідомленні дату договір вважається розірваним. При цьому в останній день дії Договору Позичальник зобов`язується повернути Банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, повністю виконати інші зобов`язання за договором.

У випадках: затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш, як на 10%; несплати Позичальником більше однієї виплати, яка перевищує 5% суми кредиту; іншого істотного порушення умов даного Договору, Позичальник має право повернути Банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду, відсотки за фактичний строк його користування, в повному обсязі виконати інші зобов`язання за договором протягом 30 календарних днів з дати отримання повідомлення про таку вимогу від Банку. Якщо протягом цього періоду Позичальник усуне порушення умов даного Договору, вимога Банку втрачає чинність.

Відповідно до пункту 2.2.10 Кредитного договору Позичальник зобов`язується при настанні випадків, передбачених п. 2.3.3 даного Договору, достроково погасити заборгованість перед Банком в повному обсязі.

Відповідно до пункту 2.3.7 Кредитного договору Банк має право стягнути Кредит до настання дати, передбаченої п. 8.1, 8.1.1, 8.1.2 даного Договору, у т.ч. шляхом звернення стягнення на заставне майно, при настанні умов, передбачених п. 2.3.3 (а.с. 10 - 12 т. 1).

Відповідно до пункту 16.8 Договору іпотеки квартири сторони дійшли згоди, що Іпотекодержатель має право звернути стягнення на Предмет іпотеки і в разі дострокового розірвання Кредитного договору або зміни його умов, при наявності невиконаних зобов`язань на момент розірвання.

Відповідно до пункту 22 Договору іпотеки у випадку порушення Кредитного договору Позичальником або цього договору Іпотекодавцем Іпотекодержатель направляє Іпотекодавцю і Позичальнику письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом тридцятиденного строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі почати звернення стягнення на Предмет іпотеки відповідно до цього договору (а.с. 98 - 102 т. 2).

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором та наявністю простроченої заборгованості в розмірі 23 561,25 доларів США, ПАТ КБ "Приватбанк" 26 серпня 2011 року надіслало відповідачу листа № 30.1.0.0/2-80718DNH0S481 з вимогою про дострокове повернення суми кредиту в повному обсязі та процентів, комісії та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту, в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги (а.с. 128 т. 1).

Рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 19 червня 2012 року у справі № 2-533-179-12 задоволено позов ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DOL0GA від 18 липня 2008 року в розмірі 23 336,89 доларів США звернуто стягнення на предмет застави - на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 54,80 кв.м, шляхом укладення від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ "Приватбанк" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Виселено ОСОБА_1 та інших осіб, що зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_1 , зі зняттям з реєстраційного обліку (а.с. 46 т. 1, а.с. 85 т. 3). Зазначене рішення не оскаржувалося та вступило в законну силу 29 червня 2012 року, про що є відповідна відмітка суду на копії рішення (а.с. 85 т. 3).

Згідно наданого відповідачем до апеляційної скарги розрахунку заборгованості за договором № DOL0GA від 18 липня 2008 року, укладеного між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 , який був здійснений Банком станом на 16 серпня 2011 року, заборгованість у сумі 23 336,89 доларів США складається з заборгованості за тілом кредиту - 14 752,37 доларів США, в тому числі прострочене тіло кредиту 1 747,35 доларів США; заборгованості за процентами - 3 631,88 доларів США, в тому числі прострочені проценти 3 444,31 доларів США; заборгованості за комісією - 954,83 доларів США, в тому числі прострочена комісія - 954,83 доларів США, пеня - 2 847,46 доларів США, штраф (фіксована частина) - 31,37 доларів США, штраф (процентна складова) - 1 118,98 доларів США (а.с. 129 т. 1).

Отже, ПАТ КБ "ПриватБанк" використало право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку за рахунок переданого в заставу майна.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказані правові висновки наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Суд першої інстанції зазначеного не врахував, не врахував, що у зв`язку із пред`явленням до позичальника ОСОБА_1 26 серпня 2011 року вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України та наступним зверненням Банку до суду з позовом про дострокове стягнення кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки Банк змінив порядок, умови і строк дії кредитного договору.

Суд першої інстанції не врахував, що у позові Банк просив стягнути з відповідача в тому числі проценти за користування кредитом та комісію, пеню за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором станом на 26 травня 2015 року, тобто і за період після пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України про дострокове повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, що не ґрунтуються на нормах матеріального права.

Розмір заборгованості за кредитним договором у зв`язку із достроковим стягненням кредиту визначений рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 19 червня 2012 року у сумі 23 336,89 доларів США.

Відповідно до частини четвертої статі 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.

В разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Під час апеляційного перегляду справи встановлено, що останній платіж за кредитним договором відповідач сплатила 25 листопада 2009 року (51,57 доларів США; 57,75 доларів США та 222,39 доларів США), що після пред`явлення Банком 26 серпня 2011 року вимоги про дострокове повернення кредиту та після набрання законної сили рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 19 червня 2012 року відповідач погашення заборгованості не здійснювала, що підтверджується випискою з банківського рахунку № НОМЕР_1 , який відкритий на ім`я ОСОБА_1 , за період з 18 липня 2008 року по 02 грудня 2019 року (а.с. 126 - 128 т. 2).

Згідно пункту 8.2 Кредитного договору рахунок 9048 Банком відкрито Позичальникові саме для виконання даного договору - для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам (а.с. 10 -12 т. 1).

Станом на час апеляційного перегляду справи квартира, на яку звернуто стягнення рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 19 червня 2012 року, не реалізована, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, яка сформована станом на 20 листопада 2019 року та згідно якої право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 54,80 кв.м, зареєстровано за ОСОБА_1 (а.с. 64 -65 т. 2).

Згідно пояснень представника позивача у судовому засіданні апеляційного суду квартира Банком виставлялася на продаж, проте до теперішнього часу через відсутність попиту не реалізована.

Той факт, що квартира Банком виставлялася на продаж, підтверджується доданими відповідачем до своїх письмових пояснень до суду першої інстанції скріншотами з сайту planetestate.com.ua щодо продажу Банком квартири АДРЕСА_1 з пропонуванням ціни 189 000 грн. у кредит 2 213 грн. в місяць (а.с. 60 - 63 т. 1).

Оспорюючи заявлені позовні вимоги, відповідач надала до суду витяг з онлайн кабінету Приват24 щодо операцій по кредиту, згідно якого після погашення кредиту 25 листопада 2009 року здійснювалися платежі: 23 липня 2014 року - 701,62 доларів США пені; 22 вересня 2014 року - 866,92 доларів США пені; 23 вересня 2014 року - 227,03 доларів США прострочених відсотків; 24 вересня 2014 року - 866,92 доларів США пені; 05 грудня 2014 року - 633,72 доларів США пені; 15 березня 2015 року - 0,07 доларів США відсотків; 28 березня 2015 року - 482,91 доларів США прострочених відсотків (а.с. 115 - 123 т. 1).

Перевіряючи доводи апеляційної скарги відповідача про те, що протягом 2014 - 2015 років на погашення заборгованості за кредитним договором невідомою особою вносилися платежі, ухвалою Донецького апеляційного суду від 20 листопада 2019 року у позивача були витребувані докази щодо розміру заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №DOL0GA від 18 липня 2008 року з урахуванням дострокової вимоги банку від 26 серпня 2011 року про повернення всієї суми кредиту, а саме: 1. виписка з рахунку, відкритого на підставі кредитного договору та для виконання цього договору; 2. довідка про погашення ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором після пред`явлення банком вимоги від 26 серпня 2011 року про дострокове повернення всієї суми кредиту з зазначенням дати, суми надходження та на погашення якої заборгованості вони віднесені (тіло, проценти, пеня тощо); 3. належним чином посвідчені копії первинних платіжних документів про погашення заборгованості за кредитним договором після 26 серпня 2011 року.

На виконання ухвали апеляційного суду Банком 22 січня 2020 року надано виписки по 17 банківським рахункам, відкритим за спірним кредитним договором (а.с. 1 - 221 т. 3), при дослідження яких встановлено, що зазначені відповідачем платежі до Банку не надходили, зазначені в онлайн кабінеті відповідача суми є банківськими проводками про скасування штрафів, пені та надмірно нарахованих процентів, зокрема:

23 липня 2014 року - 701,62 доларів США згідно виписки за рахунком НОМЕР_2 є проводкою Банку про скасування штрафу (а.с. 160 - 221 т. 3);

22 вересня 2014 року - 866,92 доларів США згідно виписки за рахунком НОМЕР_2 є проводкою Банку по сторнуванню пені (а.с. 160 - 221 т. 3), що підтверджується і меморіальним ордером за 22.09.2014 року на суму 866,92 доларів США (а.с. 227 - 228 т. 3);

23 вересня 2014 року - 227,03 доларів США згідно виписки за рахунком НОМЕР_3 є проводкою Банку про сторнування надмірно нарахованих відсотків (а.с. 130 - 139 т. 3);

24 вересня 2014 року - 866,92 доларів США згідно виписки за рахунком НОМЕР_2 є проводкою Банку по сторнуванню пені (а.с. 160 - 221 т. 3), що підтверджується і меморіальним ордером за 24.09.2014 року на суму 866,92 доларів США (а.с. 228 т. 3);

05 грудня 2014 року - 633,72 доларів США згідно виписки за рахунком НОМЕР_2 є проводкою Банку по сторнуванню пені (а.с. 160 - 221 т. 3), що підтверджується і меморіальним ордером за 05.12.2014 року на суму 633,72 доларів США (а.с. 228 т. 3);

15 березня 2015 року - 0,07 доларів США згідно виписки за рахунком НОМЕР_4 є проводкою Банку про сторнування надмірно нарахованих відсотків (а.с. 13 - 124 т. 3);

28 березня 2015 року - 482,91 доларів США згідно виписки за рахунком НОМЕР_3 є проводкою Банку про сторнування надмірно нарахованих відсотків (а.с. 130 - 139 т. 3).

Згідно наданих Банком меморіальних ордерів від 22 серпня 2014 року, від 26 серпня 2014 року, від 27 серпня 2014 року, від 28 серпня 2014 року, від 29 серпня 2014 року, від 01 вересня 2014 року, від 02 вересня 2014 року, від 03 вересня 2014 року, від 04 вересня 2014 року, від 05 вересня 2014 року, від 08 вересня 2014 року, від 09 вересня 2014 року, від 10 вересня 2014 року, від 11 вересня 2014 року, від 12 вересня 2014 року, від 15 вересня 2014 року, від 16 вересня 2014 року, від 17 вересня 2014 року, від 18 вересня 2014 року, від 19 вересня 2014 року, від 22 вересня 2014 року, від 24 вересня 2014 року просторнована була пеня, нарахована в період з 22 серпня 2014 року по 22 вересня 2014 року (а.с. 222 - 228 т. 3).

Зазначене підтверджується і письмовими додатковими поясненнями представника позивача від 17 січня 2020 року (а.с. 230 - 231 т. 3).

Отже, станом на час апеляційного перегляду справи розмір заборгованості, яку має відповідач перед позивачем з урахуванням дострокової вимоги банку від 26 серпня 2011 року про повернення всієї суми кредиту та невиконаного рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 19 червня 2012 року у справі № 2-533-179-12 про звернення стягнення на предмет іпотеки складає 23 336,89 доларів США (а.с. 85 т. 3).

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 19 червня 2012 року у справі № 2-533-179-12 повністю виконано, а тому зобов`язання за кредитним договором є припиненим, є необґрунтованими.

Згідно наданих відповідачем копії акту державного виконавця від 29 серпня 2012 року (а.с. 59 т. 1), копії постанови державного виконавця від 27 листопада 2012 року про закінчення виконавчого провадження (а.с. 111 т. 1) рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 19 червня 2012 року добровільно виконано боржником ОСОБА_1 лише в частині її виселення з квартири АДРЕСА_1 . Виконання рішення суду в частині виселення боржника з квартири, на яку звернуто стягнення, не є виконанням зобов`язання по погашенню заборгованості за кредитним договором.

Оскільки вимоги Банку, як кредитора, за рахунок забезпечувального обтяження не задоволені, основне зобов`язання сторін не припинилося і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у сумі 23 336,89 доларів США, яка вже визначена рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 19 червня 2012 року у справі № 2-533-179-12 про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке набрало законної сили.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, який викладений у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Отже, заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню з відповідача саме у сумі іноземної валюти - доларах США, яка визначена рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 19 червня 2012 року у справі № 2-533-179-12, та складає 23 336,89 доларів США.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску Банком строку позовної давності при зверненні до суду 19 серпня 2015 року з цим позовом апеляційний суд вважає необґрунтованими.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК).

Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частина друга статті 264 ЦК).

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя статті 264 ЦК).

Відповідно до частини першої статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Пунктом 5.5. кредитного договору № DOL0GA від 18 липня 2008 року, який підписаний в тому числі відповідачем ОСОБА_1 , встановлено, що термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю п`ять років (а.с 10 - 12 т.1).

Отже, посилання відповідача в апеляційній скарзі на загальний трирічний строк позовної давності є необґрунтованим.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором та наявністю простроченої заборгованості в розмірі 23 561,25 доларів США, ПАТ КБ "Приватбанк" 26 серпня 2011 року надіслало відповідачу листа № 30.1.0.0/2-80718DNH0S481 з вимогою про дострокове відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України повернення суми кредиту в повному обсязі та процентів, комісії та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту, в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги (а.с. 128 т. 1).

Отже, пред`явивши 26 серпня 2011 року відповідачу вимогу про дострокове відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України повернення суми кредиту в повному обсязі та процентів, комісії та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту, Банк змінив строк виконання основного зобов`язання.

У такому разі перебіг позовної давності за вимогою банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту.

Саме таких висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 08 червня 2016 року у справі № 6-1239цс16.

У зв`язку із невиконанням в добровільному порядку у тридцятиденний строк вимоги про дострокове повернення кредиту Банк у жовтні 2011 року звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що підтверджується наданою відповідачем копією ухвали Мар`їнського районного суду Донецької області від 10 жовтня 2011 року (а.с. 37 т. 2), та за цим позовом Мар`їнським районним судом Донецької області 19 червня 2012 року ухвалено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DOL0GA від 18 липня 2008 року в розмірі 23 336,89 доларів США (а.с. 85 т. 3).

Згідно вимоги від 26 серпня 2011 року про дострокове повернення кредиту строк виконання зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі настав 25 вересня 2011 року і відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності щодо дострокового повернення кредиту почався зі спливом строку виконання, тобто 26 вересня 2011 року.

До суду з цим позовом позивач звернувся 19 серпня 2015 року (а.с. 2 т. 1), тобто в межах збільшеного за домовленістю сторін п`ятирічного строку позовної давності.

Отже, підстави для застосування строку позовної давності відсутні.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що останній платіж вона здійснила 25 листопада 2009 року, не впливають на висновки суду.

У пункті 8.1 кредитного договору № DOL0GA від 18 липня 2008 року передбачено, що кредит в розмірі 15 618,67 доларів США ОСОБА_1 надано на строк з 18 липня 2008 року по 18 липня 2017 року. При цьому передбачено обов`язок Позичальника з погашення кредиту шляхом виконання окремих зобов`язань з внесення щомісячних платежів за цим договором згідно графіку погашення кредиту в період з 13 по 18 число кожного місяця у сумі 306,23 доларів США.

Відповідно до частини третьої статті 254 ЦК України строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають із порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається щодо кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов`язання має право заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом із нарахованими процентами - стаття 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Не сплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню в межах позовної давності за кожним платежем.

Саме такі висновки містяться у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року у справі № 6-160цс14, а також у постанові судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13).

Тобто, Банк звернувся до суду у жовтні 2011 року з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі і щодо не сплачених до моменту звернення кредитора до суду платежів за період, починаючи з дати укладення договору - з 18 липня 2008 року, в межах збільшеного за домовленістю сторін п`ятирічного строку позовної давності за кожним з прострочених до жовтня 2011 року платежів згідно графіка погашення кредиту.

Звернення Банку до суду у жовтні 2011 року з позовом до цього ж відповідача ОСОБА_1 , яка є і позичальником, і іпотекодавцем одночасно, про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до частини другої статті 264 ЦК України перериває позовну давність і після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Враховуючи, що згідно відповіді Мар`їнського районного суду Донецької області від 27 листопада 2019 року за вих. № 5144/19 справа № 2-533-179-2012 знищена за закінченням строку зберігання, в архіві суду зберігається лише оригінал рішення від 19 червня 2012 року (а.с. 84 т. 2), точно встановити дату пред`явлення Банком позову не є можливим, а тому, визначаючи дату переривання позовної давності, апеляційний суд виходить з дати винесення Мар`їнським районним судом Донецької області ухвали про відкриття провадження у справі - 10 жовтня 2011 року (а.с. 37 т. 2).

Після переривання 10 жовтня 2011 року позовної давності перебіг позовної давності почався заново. Тобто, до суду 19 серпня 2015 року з вимогами про стягнення заборгованості у зв`язку із не задоволенням вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження Банк звернувся в межах збільшеного сторонами п`ятирічного строку позовної давності.

Отже, заборгованість відповідача за кредитним договором у зв`язку із пред`явленням йому вимоги про дострокове погашення кредиту була визначена рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 19 червня 2012 року - 23 336,89 доларів США. Ні станом на 26 травня 2015 року (саме ця дата визначена позивачем у позові від 19 серпня 2015 року), ні станом на час перегляду справи судом апеляційної інстанції вона не змінилася, що судом першої інстанції не враховано та призвело до помилкового висновку про задоволення позовних вимог Банку у сумі 49 512,96 доларів США.

Доводи апеляційної скарги відповідача про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, зокрема, статті 1048, 1054 ЦК України, є обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права (не повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі, про призначення попереднього засідання, несвоєчасне надсилання відповідачу копії позову, відмова у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи 28 вересня 2015 року) не є підставами для скасування оскаржуваного судового рішення. Порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які відповідно до частини третьої статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення або призвели до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що "пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи" (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" ("Pronina v. Ukraine") від 18 липня 2006 року, заява N 63566/00, § 23).

Відповідно до пунктів 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Враховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у сумі 49 512,96 доларів США підлягає зміні, а саме, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованості за кредитним договором у сумі 23 336,89 доларів США.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про зміну рішення суду в частині стягнутої заборгованості, він має визначити новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.

За подання позову до суду першої інстанції з ціною позову 49 512,96 доларів США, що за курсом 21,13 відповідно до службового розпорядження НБУ від 26 травня 2015 року складає 1 046 208,80 грн., позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3 654,00 грн. (а.с. 1 т. 1).

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги відповідача та часткове задоволення позовних вимог у сумі 23 336,89 доларів США, що за курсом 21,13 відповідно до службового розпорядження НБУ від 26 травня 2015 року складає 493 108,49 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору, понесені у зв`язку з розглядом справи судом першої інстанції, в розмірі 1 722,24 грн. (493 108,49 х 3 654,00 : 1 046 208,80).

За подання апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 4 019,40 грн. (352,00 + 3 667,40) (а.с. 79, а.с. 134, а.с. 140, а.с. 142 т. 1).

Отже, пропорційно задоволеним вимогам апеляційної скарги з позивача на користь відповідача підлягають відшкодуванню судові витрати по сплаті судового збору, пов`язані з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, у розмірі 2 124,94 грн. (4 019,40 - (1 722,24 х 110%).

Відповідно до частини десятої статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, в розмірі 1 722,24 грн., а з позивача на користь відповідача підлягають відшкодуванню судові витрати по сплаті судового збору, пов`язані з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, у розмірі 2 124,94 грн., відповідно до частини десятої статті 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 слід стягнути різницю у судових витратах у сумі 402,70 грн. (2 124,94 - 1 722,24).

Відомості про інші судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, сторонами не надані.

Керуючись статтями 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 вересня 2015 року змінити.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором № DOL0GA від 18 липня 2008 року у сумі 23 336 (двадцять три тисячі триста тридцять шість) доларів США 89 центів.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 різницю у судових витратах у сумі 402 (чотириста дві) гривні 70 коп.

Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" - , юридична адреса: 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 1Д.

ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 лютого 2020 року.

Головуючий суддя: Л.І. Соломаха

Судді: О.Д. Канурна

Ю.М. Мальований