КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №381/1264/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 грудня 2020 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів: Гуля В.В.,

Суханової Є.М., розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у місті Києві за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07 вересня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

26 травня 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду із вказаним позовом, в якому просило стягнути із ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитом, яка на 28 квітня 2020 року становить 32 348,40 грн, з яких: заборгованість за простроченим тілом кредиту - 21 778,66 грн, заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України - 1 490,89 грн, заборгованість за нарахованою пенею - 7 062,26 грн, а також штраф ( фіксована частина ) - 500 грн, штраф ( процентна складова ) -

1 516,59 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав 16 лютого 2012 року заяву №б/н, відповідно до умов якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Окрім цього, вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, що складає між ним та банком кредитний договір, який підтверджується підписом у заяві.

Однак, відповідач не виконує належним чином умов укладеного правочину, що спричинило виникнення зазначеної заборгованості.

Заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07 вересня 2020 року позовну заяву АТ КБ «Приватбанк» залишено без задоволення.

На обґрунтування ухваленого судового рішення місцевий суд зазначив, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Правила та Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, пені, неустойки, штрафів та, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 30.07.2019 року в справі №342/180/17 зазначено, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Умови та Правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила та Умови, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Також, постановою Великої Палати Верховного Суду від 30.07.2019 року в справі № 342/180/17 зауважено, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із ОСОБА_1 АТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

АТ КБ «Приватбанк» нараховував відсотки за користування кредитом, пеню та штрафи, згідно Умов та Правил надання банківських послуг що не є складовою кредитного договору, та в подальшому частково зараховував їх до розрахунку заборгованості як тіло кредиту, що є неприпустимим.

Враховуючи викладене, суд вважає, що підстав для задоволення позовних вимог в частинні стягнення заборгованості за тілом кредиту, нарахованої пені та штрафів немає, оскільки судом достовірно встановлено, що заборгованість за наданим кредитом відсутня.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 1 490,89 грн. заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, суд першої інстанції зазначив наступне.

Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи даної статті застосовуються в разі прострочення грошового зобов`язання відповідачем.

Оскільки, позивачем не доведено прострочення відповідачем грошового зобов`язання та не вказано період за який він вважає настало таке прострочення, а також враховуючи те що, судом достовірно встановлено, що заборгованість за кредитним договором у ОСОБА_1 перед АТ КБ «Приватбанк» відсутня, тому суд вважає, що підстав для стягнення трьох процентів річних по ст. 625 ЦК України немає.

Таким чином, суд дійшов висновку, що стороною позивача не обґрунтовано заявлені позовні вимоги до ОСОБА_1 , щодо стягнення з нього заборгованості за кредитним договором №б/н від 16.02.2012 року в загальній сумі 32 348,40 грн, оскільки як підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, відповідач в повному обсязі виконав взяті на себе зобов`язання перед АТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права при його ухваленні.

Просить рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07 вересня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи,

між ПАТ КБ «Приватбанк», в подальшому назву змінено на АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит з кредитним лімітом, шляхом підписання анкети-заяви від 16 лютого 2012 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку ( а.с. 26 ).

Ця анкета-заява разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, із якими він ознайомлений,

як зазначено в анкет-заяві, становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг ( там же ).

Відповідач взяті на себе зобов`язання по виплаті кредитних коштів у строки визначені кредитним договором не виконує.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитом, що доданий до позовної заяви, заборгованість за кредитним договором №б/н від 16 лютого 2012 рокуна 28 квітня 2020 року становить 32 348,40 грн, з яких: заборгованість за простроченим тілом кредиту - 21 778,66 грн, заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, - 1 490,89 грн, заборгованість за нарахованою пенею - 7 062,26 грн, а також штраф ( фіксована частина ) - 500 грн, штраф ( процентна складова ) - 1 516,59 грн ( а.с. 7-23 ).

При цьому, 26 травня 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду із названим позовом ( а.с. 1-5 ).

На підтвердження заявлених позовних вимог надало зазначені докази

по справі.

Заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07 вересня 2020 року позовну заяву АТ КБ «Приватбанк» залишено без задоволення ( а.с. 79-85 ).

Вирішуючи справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», суд другої інстанції не погоджується

із висновками місцевого суду та вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, з точки зору другої інстанції, факт виконання позивачем своїх зобов`язань за правочином підтверджується наданими доказами, зокрема, анкетою-заявою б/н від 16 лютого 2012 року ( а.с. 26 ), розрахунками заборгованості ( а.с. 7-18 ), довідкою про видачу кредитних карток ( а.с. 24 ), довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки

( а.с. 25 ), виписками по рахунку ( а.с. 19-23 ), згідно яких вбачається, що відповідач отримав та користувався кредитними коштами.

Будь-яких доказів, які б свідчили про неправомірність укладеного між сторонами правочину матеріали справи не містять і відповідач їх не надав

ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції та не звернувся до суду

з вимогами про визнання його недійсним.

Також, місцевий суд не звернув уваги на те, що матеріали справи не містять будь-яких доказів на спростування заборгованості щодо суми простроченого тіла кредиту за вказаним правочином і таких не надав відповідач до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України відповідач повинен був довести ті обставини, на які б він посилався, як на підставу своїх заперечень.

Разом з тим, ОСОБА_1 не звільнений від обов`язку доказування за позовом згідно положень ст. 82 ЦПК України.

Відтак, на переконання апеляційного суду, укладений між сторонами кредитний договір є правомірним відповідно до положень ст. 204 ЦК України, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом і він не визнаний судом недійсним.

А тому, за положеннями правочину відповідач має нести цивільно-правову відповідальність у відповідності до норм ст.ст. 525, 526, 610, 629, 1048, 1050, 1054 ЦК України за невиконання умов правочину щодо простроченого тіла кредиту.

Проте, щодо позовних вимог з приводу стягнення пені та штрафів, то апеляційний суд вважає ці вимоги необґрунтованими, враховуючи наступне.

Витяг тарифів обслуговування кредитних карт і витяг з умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину зазначеного кредитного договору, що укладений між сторонами шляхом підписання заяви-анкети.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір пені, штрафів та відповідальність з цього приводу за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Відтак, позовні вимоги щодо стягнення пені та штрафів, за відсутності обґрунтованих підтверджень прийняття відповідачем цих умов, є неправомірними.

Зазначений висновок повністю узгоджується з викладеними висновками

в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17-ц.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, враховуючи викладене, позовні вимоги обґрунтовані, з огляду на викладене, в частині стягнення тіла кредиту у розмірі 21 778,66 грн.

Що ж до стягнення із відповідача процентів за правочином, суд другої інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Заважаючи на те, що відсутні підстави для застосування встановленого договором кредиту іншого розміру відсотків, що мають сплачуватись у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання, ніж це передбачено вимогами статті 625 ЦК України, то в даному випадку має застосовуватися відповідний розмір відсотків, встановлений законом, який дорівнює трьом процентам річних від простроченої суми.

Розрахунок 3% річних проводиться за формулою: RPS=S*Q*V/D/100, де S - сума заборгованості, Q - кількість днів прострочки, V - 3%, D - кількість днів у році, 100 - 100%

У зв`язку з викладеним, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних за період з 16 вересня 2019 року ( останній платіж відповідно до розрахунків ) по 28 квітня 2020 року ( 226 днів ) в розмірі 404,55

( 21 778,66 х 226 х 3 : 365 : 100 )) грн від заборгованості за тілом кредиту у розмірі 21 778,66 грн.

За частиною першою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Втім, розглядаючи зазначений позов в частині вимог банку про стягнення з боржника нарахованих відсотків згідно статті 625 ЦК України, суд першої інстанції у повному обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та належним чином не дослідив наявні у справі докази та не надав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Суд апеляційної інстанції враховує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 16 лютого 2012 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту ( користування ним ), однак враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк

( термін ) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, погоджується з позицією позивача, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку зі сплати відсотків за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтею 625 ЦК України.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми відсотків від простроченої суми заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 404,55 грн.

За таких обставин, суд першої інстанції, неповно з`ясував обставини,

що мають значення для справи, вважав встановленими обставини, що мають значення для справи, які судом не доведені, зробив висновки, які

не відповідають матеріалам справи, і, без додержання зазначених норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 204, 525, 526, 610, 625, 629, 1048, 1050, 1054 ЦК України ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263 ЦПК України, помилково ухвалив рішення щодо відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», на переконання апеляційного суду, знайшли своє часткове підтвердження, унаслідок чого рішення місцевого суду підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог у відповідності до ст. 376 ЦПК України та названих положень матеріального і процесуального права за їх обґрунтованістю та доведеністю у зазначеній апеляційним судом частині.

Також, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на підставі ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 141 ЦПК України сплачений судовий збір ( а.с. 6, 94 ) пропорційно до задоволених вимог у розмірі 3 603,66 (( 21 778,66 + 404,55 ) : 32 348,40 х ( 2 102 + 2 102 х 150 : 100 )) грн.

Апеляційний суд також вважає за необхідне відмітити, що Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року ).

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково. Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07 вересня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 21 778,66 грн, заборгованість за відсотками - 404,55 грн та судовий збір - 3 603,66 грн.

Решту позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, за виключенням випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: В.В. Гуль

Є.М. Суханова