Справа № 209/2540/20
Провадження № 2/209/1064/20
02 листопада 2020 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Байбари Г.А.,
за участі: секретаря Кулік О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янське Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову зазначив, що він є власником квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку він набув на підставі нотаріального посвідченого договору купівлі-продажу від 14 липня 2020 року. Проте, у вказаній квартирі після набуття ним права власності залишився бути зареєстрованим відповідач ОСОБА_2 , який є членом сім`ї попереднього власника житла. Реєстрація відповідача у належній йому квартирі призводить до нарахування додаткових житлово-комунальних послуг і перешкоджає отриманню пільг та субсидій. Ніякі угоди між ним, позивачем, та відповідачем про безоплатне чи платне користування житловим приміщенням не укладалися. Посилаючись на статті 29, 317, 319, 321, 379, 391 ЦК України, вважає, що відповідач, який є членом сім`ї колишнього власника житла, втратив право користування квартирою після припинення права власності попереднього власника житла на цю квартиру, а тому відповідача необхідно визнати таким, що втратив право користування квартирою по АДРЕСА_2 .
Ухвалою судді від 17 вересня 2020 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив на позовну заяву та не надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.
Виходячи з наведеного, відповідно до п.1 ч.3 ст. 223, ч.1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу в судовому засіданні за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та, зі згоди позивачки, ухвалити заочне рішення.
Позивач ОСОБА_1 у вступному слові стисло виклав зміст та підстави своїх позовних вимог, просив позов задовольнити та надав пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Крім того, допитаний як свідок згідно ст. 234 ЦПК України, надав показання про те, що 14 липня 2020 року він на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, купив у ОСОБА_3 квартиру по АДРЕСА_2 . На момент укладення договору в квартирі був зареєстрований племінник ОСОБА_4 - відповідач ОСОБА_2 , який ще у 2018 році виїхав із своєю матір`ю до Росії на постійне місце проживання, але не знявся з реєстрації по квартирі. Як пояснила продавець ОСОБА_5 , щоб знятися з реєстрації по квартирі, відповідач повинний був знятися з реєстраційного обліку у військовому комісаріаті, а в нього не було військового квитка і він не бажав звертатися до військомату, тому не знявся з реєстрації по квартирі. У зв`язку з реєстрацією відповідача у спірній квартирі, йому, позивачу, нараховуються додаткові житлово-комунальні послуги, бо у квартирі відсутні лічильнику води та газу.
Вислухавши вступне слово позивача, його показання, як свідка, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази у справі та встановивши фактичні обставини і зміст спірних правовідносин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , яка має загальну площу 51,5 кв.м., житлову площу 30,2 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, укладеним між ОСОБА_3 , як продавцем, та ОСОБА_1 , як покупцем, посвідченим приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Кір`як К.А., зареєстрованим в реєстрі № 1-1036 (а.с. 6) та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14 липня 2020 року (а.с. 7).
Як стверджував позивач в позовній заяві та підтвердив в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_2 є племінником попереднього власника житла ОСОБА_3 . На момент продажу квартири відповідач був зареєстрований у спірній квартирі, але не мешкав в ній з 2018 року, бо у вказаному році виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації. Позивач підтвердив надані ним пояснення під час його допиту в якості свідка.
Згідно довідки голови Житлово-будівельного кооперативу № 45 м. Кам`янське Сергеічевої В.І., вих. № 100, від 17 серпня 2020 року, позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , і згідно домової книги ЖБК № 45, у цій квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).
Те, що відповідач не мешкав у спірній квартирі по АДРЕСА_2 на момент продажу цієї квартири і не мешкає в теперішній час, підтверджується актом про непроживання (а.с. 8), що складений комісією ЖБК № 45 у складі: членів кооперативу Кучер Л.В., що мешкає у квартирі АДРЕСА_3 , ОСОБА_6 , що мешкає у квартирі АДРЕСА_4 , голови кооперативу ОСОБА_7 , в якому зазначено, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований, але не мешкає з 04 лютого 2020 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особистих речей ОСОБА_2 у квартирі немає.
Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є членом сім`ї попереднього власника житла ОСОБА_3 і не є членом сім`ї позивача, не проживає у спірній квартирі з лютого 2020 року, тобто не проживав в ній на момент укладення договору купівлі-продажу.
Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно пункту 1 частини першої ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.
Отже, після продажу спірної квартири 14 липня 2020 року право власності на неї у ОСОБА_3 припинилося. Відповідач ОСОБА_2 , який є членом сім`ї колишнього власника квартири ОСОБА_3 , ще до укладення договору купівлі-продажу, добровільно залишив квартиру по АДРЕСА_2 .
В пункті 4 договору купівлі-продажу квартири від 14 липня 2020 року, що був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с. 6) зазначено, що продавець свідчить, що нерухоме майно (квартира по АДРЕСА_2 ) до цього часу нікому не відчужено, в користування третім особам не передано, в судовому спорі та під забороною (іпотекою, податковою заставою) не перебуває, як внесок до статутного фонду не внесена, треті особи не мають права на нього (в тому числі за договорами оренди, найму, шлюбним договором та на підставі будь-яких речових прав тощо).
Таким чином, на момент укладення договору купівлі-продажу квартири, відповідач, як член сім`ї попереднього власника квартири ОСОБА_3 , не мав ніяких прав на користування квартирою після її продажу ОСОБА_3 покупцю ОСОБА_1 , бо ніякі угоди між продавцем квартири, відповідачем та позивачем, як новим власником житла, не укладалися.
У пункті 34 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року зазначено «Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.».
Суд вважає доведеним, що відповідач з лютого 2020 року не проживав у належній позивачу квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_2 , а право власності на вказану квартиру його члена сім`ї ОСОБА_2 припинилося 14 липня 2020 року.
Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Частинами 1 та 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Р еєстрація відповідача за місцем знаходження квартири, істотно ущемляє права позивача, як власника, перешкоджає здійсненню його прав по користуванню та розпорядженню власністю.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач, як член сім`ї попереднього власника спірної квартири ОСОБА_3 , право власності якої на цю квартиру було припинено у зв`язку з відчуженням квартири, не проживаючи в квартирі на момент її продажу, та не маючи чинних угод на право проживання у кватирі, втратив право користування жилим приміщенням в належній позивачу квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Визнання відповідача таким, що втратила право користування житлом у спірній квартирі, є підставою для зняття його з реєстрації.
Керуючись статтями 10, 12, 13, 141, 259, 263-265, 280- 282 ЦПК України, суд
Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , 840,80 грн. сплаченого судового збору.
Повне судове рішення складено 09 листопада 2020 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач може оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строків подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення або позивачем та іншими учасниками справи апеляційної скарги, якщо заяву та апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя Г.А. Байбара.