Провадження № 2/761/519/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі головуючого судді Макаренко І.О. розглянувши в приміщенні суду, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Міжнародні Авіалінії України» (далі - ПрАТ «МАУ») про визнання акту недійсним та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому просив суд: визнати Акт №726 (без дати) догляду багажу у відсутності пасажира та Акт №1819 виявлення та вилучення у пасажира (члена екіпажу) цивільного повітряного судна предметів і речовин, заборонених до транспортування від 25.05.2018 року недійсними, витребувати у відповідача вилучений ліхтарик-електрошокер «Police 20000 KV» або зобов`язати відповідача відшкодувати його ринкову вартість у розмірі 1200 (одна тисяча двісті) гривень та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 5584,50 гривні (п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят чотири гривні, п`ятдесят копійок).

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25 травня 2018 року позивач здійснював міжнародну повітряну подорож по маршруту Прага-Київ-Одеса рейсами української компанії ПрАТ «МАУ» з пересадкою в аеропорту «Бориспіль». Під час пересадки у аеропорту «Бориспіль» співробітники Відділу контролю вантажних перевезень на безпеку Служби авіаційної безпеки аеропорту «Бориспіль» розпакували загорнуту у поліетиленову плівку валізу, відкрили замки та вилучили з валізи ліхтарик-електрошокер «Police 20000 KV», приклавши до багажу Акт №726 (без дати) догляду багажу у відсутності пасажира та Акт №1819 виявлення та вилучення у пасажира (члена екіпажу) цивільного повітряного судна предметів і речовин, заборонених до транспортування. Про факт відкриття валізи та вилучення ліхтарика-електрошокера позивач дізнався при отриманні багажу в аеропорту міста Одеси. Таким чином, позивач вважає, що Акт №726 (без числа) догляду багажу у відсутності пасажира, не відповідає Інструкції з організації та здійснення контролю на безпеку в аеропортах України п.2.12, а саме: 1. Акт складається за письмової вказівки, а не розпорядження; 2. Акт складається в присутності понятих, а не свідків, і в даному акті не вказані ПІП та адреси свідків; 3. Не вказана посада та підпис особи, яка проводила контроль; 4. Не вказано кому і з якою метою переданий вилучений з багажу ліхтарик-електрошокер; 5. Не вказана дата складення акту; 6. Немає підпису особи, яка прийняла вилучений з багажу ліхтарик-шокер. Акт №1819 виявлення та вилучення у пасажира предметів,заборонених до транспортування також не відповідає інструкції. Підписи на двох актах свідків №1 різні, на акті №726 підписи зроблені однією рукою. Підписи свідків 1 і 2 в акті №726 та в акті №1819 у графі «співробітник ВК ВПБ, який слав акт» виконані однаково однією людиною. Таблиця в акті №1819 на зворотному боці взагалі не заповнена. На думку позивача, відкриття валізи з особистими речами, яка є його приватною власністю без його присутності є порушенням його конституційного права на недоторканість приватної власності та тягне за собою виплату компенсації, оскільки після прийняття авіакомпанією «МАУ» багажу до перевезення останній переходить у власність авіакомпанії і вона несе відповідальність за його втрату.

Позивач вважає, що відповідач порушив закон відкривши валізу та вилучивши ліхтарикелектрошокер, у зв`язку з чим завдав позивачу матеріальну та моральну шкоду.

Ухвалою суду від 10 жовтня 2018 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач ПрАТ «МАУ» у своєму відзиві, позов не визнав. У відзиві відповідач вказує на те, що під час придбання авіаквитків позивач ознайомився та в повній мірі погодився з Умовами договору міжнародного повітряного перевезення і Правилами авіаперевізника. За міжнародними нормами та стандартами в правилах повітряних перевезень авіакомпанії МАУ чітко визначені межі відповідальності авіаперевізника у разі неналежного міжнародного перевезення пасажирів та багажу, у яких також зазначені права та обов`язки пасажирів щодо дотримання адміністративних формальностей в аеропорту, а також необхідність дотримуватися прав авіаційної безпеки.

25.05.2018 року Служба авіаційної безпеки в Міжнародному аеропорту «Бориспіль» під час перевірки багажу трансферних пасажирів, виявила в зареєстрованому багажу позивача предмет заборонений до перевезення на авіаційному транспорті.

Після детальної перевірки багажу позивача співробітниками Служби авіаційної безпеки було встановлено, що позивач поклав до багажу ліхтарик-електрошокер, про що будо складено акт. Саме на підставі рішення уповноважених осіб Служби авіаційної безпеки Міжнародного аеропорту «Бориспіль» ліхтарик - електрошокер було вилучено з багажу позивача, про що також складено відповідний акт. Додатково відповідач зазначає, що на офіційному сайті Міжнародного аеропорту «Бориспіль» зазначені рекомендації щодо проходження контролю на авіа безпеку та перелік небезпечних предметів і речовин, заборонених для перевезення повітряним транспортом, де серед іншого чітко вказано про заборону перевезення всіх видів електрошокових пристроїв, крім медичної реанімаційної апаратури.

Таким чином, причиною вилучення ліхтарика-електрошокера було недотримання позивачем правил та вимог авіаційної безпеки. Отже, авіакомпанія МАУ жодних прав позивача не порушила, оскільки виконала свої зобов`язання у правовому полі , встановленому нормами міжнародного та національного законодавства України, і ніяких інших зобов`язань перед позивачем ОСОБА_1. не несе та нести не може.

Суд,вивчивши матеріали справи та подані сторонами докази, дійшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За вимогами ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 3 Повітряного кодексу України, ст. 42 Закону України «Про транспорт», ст. 10 ЦК України, ст. 3 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено - чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України; якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені Законами України (Кодексами України), застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про правонаступництво України» від 12.09.1991 року Україна підтвердила свої зобов`язання за міжнародними договорами, укладеними Українською РСР та СРСР до проголошення незалежності.

За вимогами ст.11 Повітряного кодексу України, ст. 908 ЦК України, при виконанні повітряних перевезень, перевізник зобов`язаний дотримуватись Загальних правил повітряних перевезень, які визначають Умови перевезення та відповідальність перевізника, зокрема. За перевезення пасажирів і багажу. Також ст. 908 ЦК України передбачає, що умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За ст. 910 ЦК України договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Вимогами ст. 24 Варшавської Конвенції-1929 встановлено, що позов про відповідальність за шкоду у випадках знищення, втрати чи пошкодження багажу може бути пред`явлено за будь-яких обставин лише у відповідності з та межами передбаченими цією Конвенцією; ст.ст. 32, 33 цієї Конвенції недійсність усіх договорів та угод до заподіяння шкоди, за якими сторони відступали б від правил цієї Конвенції чи шляхом визначення іншого закону або зміни правил про підсудність. Однак при перевезенні товарів в межах даної Конвенції допускається умова про третейський суд; ніщо не може заважати перевізнику відмовитися від укладення договору на вимогами встановлюють - перевезення чи встановлювати правила, які не суперечать правилам цієї Конвенції. Також, зазначені норми Варшавської Конвенції-1929 перекликаються з положенням норм ст.ст. 27, 29, 49, Монреальської Конвенції-1999.

B стандартних пасажирських квитках IAТА (договорах перевезення), у тому числі в пасажирських квитках авіакомпанії МАУ, також наведені і повідомляються правила міжнародного повітряного перевезення, обмеження відповідальності перевізника за положеннями Варшавської Конвенції-1929, Монреальської Конвенції-1999, «Правилами повітряних перевезень пасажирів і багажу» (держави відправки/прибуття -України). Положеннями п. 11 ст. 100 Повітряного кодексу України та п. 1 глави 1 Розділу 2 «Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу» (затверджені наказом Mіністерства інфраструктури України від 30.11.2012 за o 735, зареестровані в Міністерстві юстиції України від 28.12.2012 за No2219/22531) встановлено, що авіаперевізник несе відповідальність за втрату або шкоду, заподіяну під час перевезення пасажирів, багажу, вантажу та пошти відповідно до вимог 1 правил, передбачених міжнародними договорами України, законодавством України, в тому числі авіаційними правилами України, розмір якої має бути однаковим для внутрішніх і для міжнародних рейсів.

Відповідно до п. 92 Державної програми авіаційної безпеки цивільної авіації, заходи запобігання занесенню на борт повітряного судна транзитними і трансферними пасажирами заборонених предметів і речовин включають, але не обмежуються, проведення догляду транзитних і трансферних пасажирів, їхньої ручної поклажі та багажу перед потраплянням до стерильних зон та критичних частин зони обмеженого доступу, що охороняється, виключенням можливості їх доступу до свого зареєстрованого багажу, контакту таких пасажирів з особами, які не пройшли контроль на безпеку, тощо.

У пункті 91 вищевказаної програми зазначено, що керівництво суб`єктів авіаційної діяльності, що виконують пасажирські перевезення, зобов`язане включати до своїх програм авіаційної безпеки та здійснювати відповідні заходи з метою запобігання занесенню на борт повітряного судна транзитними і трансферними пасажирами заборонених предметів і речовин.

Відповідно до Переліку небезпечних предметів і речовин, заборонених до перевезення повітряним транспортом від 12.05.2007 року (чинного на той момент) до предметів, заборонених до перевезення пасажирами та членами екіпажів повітряних суден цивільної авіації належать Електрошокові пристрої всіх видів, крім медичної реанімаційної апаратури (дефібрилятори).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоді підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Отже, під час придбання квитків позивач був ознайомлений та погодився з умовами договору міжнародного повітряного перевезення і правилами авіаперевізника. Крім того, перевірка багажу, відкриття валізи та вилучення ліхтарика-електрошокера проводилося Службою авіаційної безпеки Міжнародного аеропорту «Бориспіль», на яку ПрАТ «МАУ» не має ніякого впливу.

На підставі викладеного керуючись Варшавською конвенцією, Монреальською конвенцією про уніфікацію деяких правил міжнародних повітряних перевезень 1999 р., Правилами повітряних перевезень пасажирів і багажу затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 30.11.2012 р. №735, ст.ст. 3,11 Повітряного кодексу України, Державної програми авіаційної безпеки цивільної авіації, ст.ст. 10, 22, 23,908, 910 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 82, 258, 263-265, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Міжнародні Авіалінії України» про визнання акту недійсним та стягнення моральної шкоди - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя