Справа № 310/3500/20
РІШЕННЯ

Іменем України

20 листопада 2020 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Вірченко О.М.,

при секретарі Мельніченко А.Д.,

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ПСП «Бердянське», про визнання договору купівлі-продажу дійсним,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ПСП «Бердянське», про визнання договору купівлі-продажу дійсним, мотивуючи свої вимоги наступним. 28 вересня 2002 року між ним та відповідачем була досягнута домовленість про купівлю-продаж нерухомого майна, а саме 3/100 частин будівлі по АДРЕСА_1 . Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 купив вищевказане майно за 31 800 грн., що на день підписання договору було еквівалентно 6 000 доларів США. Обумовлена договором сума була сплачена, що підтверджується відповідною розпискою. Відповідач, в свою чергу, передав позивачу правовстановлюючі документи на майно та квартиру, що на той момент була під № 14. Вищевказане майно було набуте ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу нерухомості, укладеного та зареєстрованого 30 червня 1999 року за № 177 на Бердянській регіональній товарній біржі «Нерухомість Приазов`я». Дійшовши згоди щодо усіх істотних умов договору, сторони домовились про необхідність оформлення угоди відповідно до вимог законодавства, але від нотаріального оформлення договору купівлі-продажу відповідач ухилився, посилаючись на постійну зайнятість на роботі та сімейні обставини. Позивач протягом тривалого часу безперешкодно володіє та користується набутим майном, але ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу позбавляє його можливості оформити право власності на придбане нерухоме майно в установленому законодавством порядку та реалізувати свої права. Оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір, зміст якого відповідав волі сторін, відповідач передав позивачу майно, а позивач сплатив обумовлену суму, просив визнати дійсним договір купівлі-продажу 3/100 частин будівлі по АДРЕСА_1 .

Позивач в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Представник позивача надала заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивача, позовні вимоги просила задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, просив розглянути справу за законом.

Треті особи, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, будь-яких клопотань суду не надали.

Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

У відповідності з договором купівлі-продажу нерухомості від 30 червня 1999 року, укладеним на Бердянській регіональній товарній біржі «Нерухомість Приазов`я» між ВАТ Бердянська трикотажна фабрика» та ОСОБА_11 , що діє від свого імені та від імені ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , ОСОБА_19 , ОСОБА_10 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_2 , продавець продав, а покупці купили будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Частка ОСОБА_2 в об`єкті продажу згідно з договором про спільну діяльність, посвідченим приватним нотаріусом Бердянського нотаріального округу 18 червня 1999 року, та доповнення до вказаного договору від 30 червня 1999 складає 3/100.

На підставі вказаного договору зазначена вище будівля зареєстрована Бердянським підприємством з технічної інвентаризації 19 липня 1999 року за номером 332.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 30 січня 2020 року № 198232922 об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 становить собою комплекс будівель та споруд, об`єкт житлової нерухомості. За ОСОБА_22 зареєстровано право власності на 3/100 частин вказаного об`єкту нерухомого майна. Дата державної реєстрації 23 червня 2016 року, номер запису про право власності 15144244.

Згідно з договором купівлі-продажу нерухомості від 28 вересня 2002 року, укладеним в простій письмовій формі між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , відповідач продав, а позивач купив 3/100 частин будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане нерухоме майно було продано за 31 800 грн., що еквівалентно 6 000 доларам США за курсом на день підписання договору. Вказана сума передана покупцем в день підписання договору. В свою чергу, продавець передав покупцю квартиру АДРЕСА_2 , яка була придбана відповідно до його частки в спільному майні на виконання умов договору про спільну діяльність. Сторони договору зобов`язались оформити договір у відповідності з вимогами законодавства.

На виконання вказаного договору ОСОБА_2 було написано розписку про отримання від ОСОБА_1 грошової суми в розмірі 6 100 доларів США.

Як вбачається з матеріалів справи, договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного між сторонами, нотаріально посвідчений не був.

21 квітня 2020 року позивач направив відповідачу лист з пропозицією повідомити конкретні дати для вирішення питання про нотаріальне посвідчення договору.

Згідно з ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

З огляду на зазначені вище вимоги, в указаній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 227 УРСР договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадян.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлює Закон України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року (у редакції, що діяла станом на 28 вересня 2002 року). Ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат» визначено, що порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами встановлюється вказаним Законом та іншими актами законодавства України.

Отже, за змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, Закону України «Про нотаріат» та інших норм законодавства, що діяло на той час, укладений сторонами договір купівлі-продажу нерухомого майна від 28 вересня 2002 року підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню під страхом його недійсності.

Незважаючи на зазначене, продавець ОСОБА_2 та покупець ОСОБА_1 оформили відчуження 3/100 частин нерухомого майна шляхом укладання договору купівлі-продажу від 28 вересня 2002 року в простій письмовій формі.

Відповідно до ст. 47 УРСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

За змістом наведених норм позивач має довести ухилення відповідача від нотаріального посвідчення угоди. При цьому ухилення це умисні дії, направлені на не вчинення своїх обов`язків.

Пленум Верховного Суду України в п. 13 Постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що при розгляді справ про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

Позивачем не надано суду переконливих доказів того факту, що він вчиняв всі можливі дії для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна, а відповідач ухилявся від його посвідчення.

На підтвердження ухилення ОСОБА_2 від посвідчення договору у нотаріуса позивач надав суду копію його звернення до відповідача з пропозицією вирішення питання про нотаріальне посвідчення договору, датовану 21 квітня 2020 року. Інших доказів ухилення відповідача ОСОБА_1 не надано.

Більш того, як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30 січня 2020 року № 198232922, державну реєстрацію 3/100 комплексу будівель та споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , було здійснено 23 червня 2016 року, тобто через чотирнадцять років після укладення договору купівлі-продажу вищевказаного майна, та власником 3/100 частки нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, зазначено ОСОБА_2 .

Таким чином, оскільки спірний договір на момент його укладення у вересні 2002 року підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню відповідно до вимог ст. 227 ЦК України та ч. 1 ст. 55 Закону України «Про нотаріат», відповідно до вимог ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР такий договір не може бути визнаний дійсним.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, оскільки відсутні докази умисного ухилення ОСОБА_2 від нотаріального посвідчення цього правочину.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 18, 141, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ПСП «Бердянське», про визнання договору купівлі-продажу дійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Бердянський міськрайонний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. М. Вірченко