ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

16 листопада 2020 року

м. Харків

справа № 623/719/20

провадження № 22-ц/818/4975/20

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Кругової С.С., Маміної О.В.,

учасники справи:

позивач: Комунальне підприємство «Благоустрій міста Ізюма»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Благоустрій міста Ізюма» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 19 серпня 2020 року, ухвалене суддею Винниченко П.П., -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2020 року Комунальне підприємство «Благоустрій міста Ізюма» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги.

В обгрунтування позову зазначає, що КП «Благоустрій міста Ізюма» надає послуги з управління багатоквартирними будинками м. Ізюма. 01 липня 2019 року між Ізюмським міським головою Марченко В.В. та КП «Благоустрій міста Ізюма» був укладений договір по наданню послуг з управління багатоквартирним будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Послуги з управління багатоквартирним будинком споживачі отримують, але в порушення діючого законодавства та вищевказаного договору не сплачують їх вартість. Про суму та факт існування заборгованості споживачів повідомляли, шляхом направлення квитанцій на оплату послуг з зазначенням суми боргу. Станом на 01 січня 2020 року за відповідачами обліковується заборгованість в розмірі 3193,96 грн. (за період з липня 2019 року по лютий 2020 року) в межах строку позовної давності, яку позивач просить стягнути, а також стягнути сплачений судовий збір.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 19 серпня 2020 року позов КП «Благоустрій міста Ізюма» - задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь КП «Благоустрій міста Ізюма» заборгованість за надані послуги з управління будинком за період з 01 липня 2019 по 31 січня 2020 року в розмірі 3 193,96грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь КП «Благоустрій міста Ізюма» судовий збір з кожного по 1051грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду в частині відмови в задоволенні позову скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, в той час, як ними було заявлено клопотання про розгляд даної справи з повідомлення учасників справи, що свідчить про те, що суд першої інстанції самоусунувся від всебічного розгляду справи. Вважає, що зазначена справа стосується спору, що виник із сімейних відносин, а тому не може бути розглянута в порядку спрощеного позовного провадження згідно ч.4 ст.274 ЦПК України.

Правовідносини на які посилається позивач склалися між Ізюмським міським головою Марченко В.В. та КП «Благоустрій м. Ізюм».

Також зазначає, що жодного доказу, що відповідачі фактично користуються житлово-комунальними послугами позивачем не надано та матеріали справи не містять.

Крім того, вказує, що ОСОБА_4 , який розглядав дану справу не міг забезпечити всебічний та неупереджений розгляд не тільки даної справи, а інших справи, в т.ч. за його участі.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи призначено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення від оплати послуг. У зв`язку з чим з відповідачів солідарно підлягає стягненню заборгованість за житлового комунальні послуги.

Разом з тим, повністю погодитися з таким висновком суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що відповідачці ОСОБА_2 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності від 13 квітня 1993 року № НОМЕР_1 та свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 13 квітня 1993 року №1-117.

Рішенням виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області №0573 від 26 червня 2019 року «Про призначення управителя багатоквартирного будинку», КП «Благоустрій міста Ізюма» визначено управителем багатоквартирних будинків в місті Ізюмі згідно додатку 1, відповідно до якого в переліку є адреса боржника: АДРЕСА_1 .

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (надалі - Закон).

Згідно ч.1 ст.6 Закону учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Так, у пункті 6, 14 частини 1 статті 1 Закону зазначено, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб.

Апеляційним судом встановлено, що 01 липня 2019 року між КП «Благоустрій міста Ізюм», в особі директора ОСОБА_5 (управитель), та співвласникам багатоквартирного будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , в особі міського голови Марченка В.В., відповідно до рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області №0573 від 26 червня 2019 року «Про призначення управителя багатоквартирного будинку», КП «Благоустрій міста Ізюма», укладено договір №44 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком.

Згідно п.п.1, 3 вказаного договору управитель зобов`язується надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а співвласники зобов`язуються оплачувати управителю послугу з у правління згідно з вимогами законодавства та умовами цього договору.

Послуга з управління полягає у забезпеченні управителем належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна будинку та його прибудинкової території.

Послуга з управління включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарнотехнічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку.

Матеріали справи свідчать, що за вказаною адресою зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та є споживачами послуг з утримання та обслуговування вказаного будинку, які їй надає КП «Благоустрій міста Ізюм».

Із змісту позовної заяви вбачається, що відповідачами у справі є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно положень ч.1 ст. 151 та ст.162 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

З викладеного вбачається, що саме на власника квартири покладено обов`язок з утримання житла, в т.ч. сплачувати комунальні послуги.

Оскільки, як зазначалось вище, власник вказаної квартири є саме ОСОБА_2 , тому саме з неї підлягає стягненню заборгованість по сплаті комунальних послуг.

У позовній заяві КП «Благоустрій міста Ізюма» зазначає, що станом на 01 січня 2020 року мається заборгованість за надані послуги з управління будинком в розмірі 3193,96 грн. (за період з липня 2019 року по лютий 2020 року) в межах строку позовної давності.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено,що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно вимог статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, на підтвердження позовних вимог позивачем надано розрахунок заборгованості (оборотна відомість за період з 01 липня 2019 року по 31 січня 2020 року), згідно якого заборгованість складає 3 193,96грн.

Вказаний розрахунок відповідачем не спростовано.

Що стосується доводів ОСОБА_1 з приводу не встановлення факту надання житлово-комунальних послуг та відсутності договорів про надання комунальних послуг і права вимоги заборгованості, то колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про житлово- комунальні послуги» такі послуги надаються виключно на договірних засадах, стаття 20 цього ж закону передбачає що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Тому у випадку фактичного користування житлово-комунальними послугами відсутність укладеного договору не звільняє споживача від обов`язку оплачувати такі послуги за тарифами для населення встановленими виконавчим комітетом органу місцевого самоврядування.

Водночас споживач для звільнення від оплати за житлово-комунальні послуги повинен не лише не мати відповідного договору та фактично ними не користуватися, а відмовитися в установленому порядку від їх отримання.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладено у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №210/5796/16-ц.

Таким чином, відсутність укладеного договору не звільняє споживача від обов`язку оплачувати такі послуги, у випадку фактичного користування ними.

В матеріалах справи відсутня відмова відповідачів від надання житлово-комунальних послуг у встановлену законом порядку.

Посилання ОСОБА_1 на те, що дана справа повинна була розглядатися у відкритому судовому засіданні з повідомлення учасників справи, оскільки на його думку даний спір стосується сімейних правовідносин - є хибними, оскільки даний спір виник з приводу заборгованості за надання комунальних послуг, а саме за надані послуги з управління будинком.

Згідно п.п.1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахування викладеного рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за послуги з управління будинком з ОСОБА_1 підлягає скасуванню.

Частиною 13 ст.141 ЦПК України встановлено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 19 серпня 2020 року - в частині стягнення заборгованості за послуги з управління будинком з ОСОБА_1 - скасувати.

В задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Благоустрій міста Ізюма» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) на користь Комунального підприємства «Благоустрій міста Ізюма» (юридична адреса: Харківська область, м. Ізюм, вул. Червоногірська, буд.62, ) судові витрати в розмірі 2 102грн. (дві тисячі сто дві гривні 00коп.).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - О.В. Маміна

С.С. Кругова