Провадження №2/592/301/20

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в особі судді Князєва В.Б., за участю секретаря судового засідання Макакенко А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради про визначення місця проживання дитини, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та свої вимоги мотивує тим, що з 11.06.2005 він перебував з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який 29.05.2015 було розірвано рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згоди щодо місця проживання сина з ОСОБА_2 не досягнуто. Фактично син проживав разом з ним з 01.03.2015 по червень 2018, потім поїхав на тимчасове проживання разом із матір`ю до м.Києва. З червня 2019 року на час подання позову до суду, син за своїм власним бажанням переїхав жити до нього. Вважає, що в інтересах сина, останній повинен проживати саме з ним, а не з його матір`ю, оскільки, він має стабільний самостійний не малий дохід, яким може в повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток його особистості в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Крім того, він проживає разом із дружиною, яка має сили і бажання доглядати за його сином, доки його нема вдома. Між його дружиною та сином склалися дружні стосунки. ОСОБА_2 не приділяє належної уваги їхній спільній дитині, не має достатнього доходу для матеріального забезпечення умов проживання Данила, не може забезпечувати умови для нормального розвитку дитини, його навчання. З моменту розірвання шлюбу, син постійно вказує на бажання жити разом з ним. У зв`язку з цим просить суд визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним, його батьком.

Позивач ОСОБА_1 , у судовому засідання позовні вимоги підтримав та дав пояснення аналогічні вищевикладеному.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, у відзиві зазначила, що вона завжди і постійно опікується інтересами і потребами дитини, піклується про нього, займається вихованням, слідкує за фізичним і моральним розвитком та здоров`ям дитини. Вона працює офіційно медичною сестрою в Київському центрі терапії і мікрохірургії ока. Має офіційну заробітну плату. Син зареєстрований за її місцем реєстрації, останній рік син проживав і навчався в м.Києві, а саме до кінця червня місяця 2019 року. До того моменту батько пів року з сином взагалі не спілкувався і не бачився, не вважав за потрібне дізнатися про навчання і здоров`я дитини. В червні 2019 ОСОБА_1 зателефонував їй і попросив спілкування з сином, вона не була проти, вони поспілкувалися і син поїхав погостити до батька лише на декілька днів, тому що вони сім`єю планували подорож до моря оздоровити дитину, але вже через 2 дні дитина на відріз відмовився повертатися додому і заявив, що залишається у батька. Вважає, що виховання дитини не доцільно довірити батьку.

Представник третьої особи - Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради, Антипенко В.Б., в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову ОСОБА_1 .

Суд, заслухавши пояснення сторін, заслухавши думку дитини, дослідивши докази по справі, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 11.06.2005 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 29.05.2015 було розірвано (а.с. 12).

Від подружнього життя у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_4 .

Батьки неповнолітнього сина Данила не дійшли згоди щодо місця проживання останнього. Мати дитини ОСОБА_2 не згодна з тим, щоб син проживав разом з батьком.

Згідно наданої довідки КУ Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №24 м.Суми №334 від 01.11.2019,- ОСОБА_3 навчається в 9-А класі КУ Сумської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №24 м.Суми (а.с.15).

Згідно довідки про доходи наданої ТОВ «МАЙ КЛІНІК»,- ОСОБА_2 займає посаду медичної сестри, загальна сума доходу останньої за період з травня 2019 по жовтень 2019 становить 26308,24 грн. (а.с.26-27).

21.01.2020 Управлінням «Службою у справах дітей» СМР було надано суду висновок щодо визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до якого Управління «Служби у справах дітей» приймаючи до уваги те, що неповнолітній бажає проживати разом з батьком, вважає за можливе визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 . Під час перевірки умов проживання ОСОБА_1 та неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з`ясовано, що батьком створені належні умови для проживання, розвитку, відпочинку дитини. У дитини є окрема власна кімната, де є спальне місце, місце для навчання та зберігання власних речей (а.с.40-41).

У ст. 51 Конституції України закріплено, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Стаття 7 Сімейного кодексу України передбачає, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року № 1385, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Частиною третьою статті 160 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до положень ст. 12 Конвенції держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що її стосується, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Аналогічні положення викладені у ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (Страсбург, 25 січня 1996 року), яка зобов`язує суд надати можливість дитині висловити свою думку при вирішенні питань, які її стосуються, і приділяти цій думці належну увагу.

Про необхідність заслуховування думки дітей, які досягли певного віку, та її врахування при вирішенні спорів про відібрання дітей зазначено, зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року «Савіни проти України».

Ухвалюючи рішення у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року, Європейський суд з прав людини наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Судом в судовому засіданні, яке відбулося 17.02.2020, була заслухана думка неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо його місця проживання. Дитина повідомила суду про те, що на даний час проживає та бажає в подальшому проживати з батьком ОСОБА_1 , який ним опікується, займається, проводить час, водить на гуртки. Також неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позитивно висловлювався про матір, проте виявив бажання проживати з батьком.

Думка дитини з`ясовувалася судом у присутності уповноваженого представника Управління «Служби у справах дітей» СМР без участі батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що узгоджується з положеннями ст. 232 ЦПК України.

У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

При цьому під забороною розлучення дитини з своєю матір`ю в контексті Декларація прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі матері прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція).

У справі, встановлено, що неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з червня 2019 року, тобто більше пів року, проживає з батьком, який постійно проявляє любов та турботу про сина, приймає участь у його вихованні, утриманні та навчанні. Створені ним умови для проживання дитини в повній мірі можуть забезпечити його повноцінний розвиток, навчання та виховання, що підтверджується висновком служби у справах дітей.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що, враховуючи вік дитини, стан його здоров`я, прив`язаність до батька, його чітко висловлене бажання проживати разом з батьком, а також той факт, що у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним, визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком відповідає інтересам дитини.

При цьому, суд виходить передусім не з прав батьків на виховання неповнолітнього, а з його інтересів, захищаючи права останнього, що жодним чином не суперечить законодавству України та міжнародним правовим актам щодо прав дитини, які будуються за принципом першочергового врахування інтересів дітей.

Керуючись ст. ст. 141, 160 Сімейного кодексу України, ст.ст. 3, 10, 11, 76, 81, 89, 209, 229, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради про визначення місця проживання дитини задовольнити повністю.

Визнати місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з його батьком ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення - 18.02.2020.

Суддя В.Б. Князєв