Справа № 604/1001/19
Провадження № 2/604/111/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2020 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області у складі :

головуючого - судді Сташківа Н.Б.

за участю секретаря судового засідання - Гамана В.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Підволочиську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТ ХАУС», треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Приватний нотаріус Київського нотаріального округу Журавльова Лариса Михайлівна, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Варава Роман Сергійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Скиба В.М., звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 07 серпня 2019 року, що вчинений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Журавльовою Л.М. про стягнення в позивача в користь відповідача грошових коштів у розмірі 1461729 грн заборгованості згідно кредитного договору № 39/07 від 12 березня 2008 року, укладеного між ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_1 , а також договором про відступлення прав вимоги № 42053 від квітня 2019 року, укладеного між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ТОВ «ФК «Інвест Хаус», за невиплачену в строк заборгованість за період з 12 березня 2008 року по 25 квітня 2019 року, яка складається з 514455 грн суми заборгованості по тілу кредиту, 935098 грн заборгованості за нарахованими відсотками, 12174 грн суми заборгованості по комісії. Вважає, що виконавчий напис учинено з порушенням законодавства, а тому є таким, що не підлягає скасуванню у зв`язку із наступних підстав: зокрема ТОВ «ФК «Інвест Хаус» не надсилав на адресу позивача вимогу щодо дострокового повернення кредиту. З виконавчого напису вбачається, що він був вчинений на розмір заборгованості за кредитним договором з вирахуванням сум на виплату комісії, тобто з урахуванням штрафу, а також стягнуто суму в період з 2008 року, за платежами позовна давність по яких минула. З тексту виконавчого напису вбачається, що нотаріус керувався ст. 87 ЗУ «Про нотаріат 2 та п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172. П.2 вказаного переліку було доповнено Постановою КМУ від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Таким чином, вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису відбулося за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком і мали слугувати підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Разом із цим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, яка ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, визнано незаконною та не чинною Постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, в тому числі п.2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів : Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту : «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2 кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються : а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості», та зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та не чинною Постанови КМУ № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. З огляду на наведене, вважає, що нотаріус в день вчинення спірного виконавчого напису 27.02.2017 року керувався пунктом Переліку, який був незаконним та не чинним. Таким чином нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вказану норму закону. Розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом у виконавчому напису зроблено Відповідачем одноособово без урахування думки та позиції Позивача та не відповідає дійсній сумі заборгованості. Нотаріус не упевнився та не переконався у безспірності суми стягнення заборгованості та прийняв протиправне рішення. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року, що в даному випадку суперечить відомостям зазначеним у виконавчому написі. Крім того у виконавчому написі всупереч вимогам ч.1 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» не зазначено дату надрання ним законної сили, отже не відповідає вимогам закону. Крім того про будь-які договори про відступлення права вимоги від квітня 2019 року йому не відомо і про вказаний договір дізнався лише із виконавчого напису нотаріуса. У зв`язку з чим просить визнати виконавчий напис від 07.08.2019 року № 590 таким, що не підлягає виконання.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить їх задоволити, справу розглянути у його відсутності, проти ухвалення заочного рішення справи не заперечує.

Представники відповідача та третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, в судове засідання повторно не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце слухання справи в суді, причини неявки суду не відомі.

За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлено, що відповідно до виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу від 07 серпня 2019 року на підставі ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» та п.2 Переліку документів, якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172, пропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ХАУС» грошові кошти у розмірі 1461729, 12 грн, згідно Кредитного договору № 39/07 від 12.03.2008 року, укладеного між ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_1 , а також договором про відступлення прав вимоги № 42053 від квітня 2019 року, укладеного між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ТОВ «ФК «Інвест Хаус», за невиплачену в строк заборгованість за період з 12 березня 2008 року по 25 квітня 2019 року, яка складається з 514455 грн суми заборгованості по тілу кредиту, 935098 грн заборгованості за нарахованими відсотками, 12174 грн. суми заборгованості по комісії.

Згідно постанови приватного виконавця Варави Р.С. серії ВП № 59894604 від 07.08.2019 року відкрито виконавче провадження згідно виконавчого напису № 590 від 07.08.2019 року виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльової Л.М. про стягнення з ОСОБА_1 в користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ХАУС» грошові кошти у розмірі 1461729, 12 грн.

Суд, вивчивши та проаналізувавши зібрані у справі докази в їх повній сукупності, вважає, що заявлені позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення, виходячи із наступних міркувань.

Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року № 435 (далі - ЦК України), нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

Тому вчинення нотаріусом виконавчого напису є окремим, самостійним способом захисту цивільних прав серед інших способів захисту цивільних прав та інтересів, визначених главою 3 розділу 1 ЦК України.

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України "Про нотаріат" від 02.09.1993 року № 3425 (далі - Закон України "Про нотаріат"): "Нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності".

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Закон України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина 1 статті 39 Закон України "Про нотаріат") .

Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 "Про нотаріат"). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону "Про нотаріат" та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно статті 50 Закону України "Про нотаріат" передбачається, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти висновку, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Такий правовий висновок викладений у постанові Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 23.01.2018 року у провадженні № 61-154св18.

Як вбачається з матеріалів справи, стягнення згідно виконавчого напису нотаріуса проводиться за період з 12.03.2008 року, а також на підставі договору про відступлення права вимоги від квітня 2019 року. Разом із тим, позивачу невідомо про наявність договору про відступлення права вимоги і будь-яких підтверджень з цього приводу на пропозицію суду відповідачем надано не було як і не надіслано самого договору про відступлення права вимоги та інших документів, що підтверджують безспірність стягнутих грошових сум. Нотаріусом вказаних вимог Закону не перевірено та не витребувано додаткової інформації щодо підтвердження чи спростування відомостей зазначених ТОВ «ФК`ІНВЕСТ ХАУС».

Такими чином на час розгляду справи суду невідомо про наявність договору про відступлення права вимоги, чи був позивач письмово повідомлений про наявність даного договору чим це підтверджується, а також яка сума грошових коштів була на момент укладення договору про відступлення права вимоги, якщо такий був, що суперечить вимогам п.2 ст. 516 ЦК України. Крім того в розумінні ст 1054 ЦК України, а також правового висновку у справі № 465/646/11, ТОВ «ФК`ІНВЕСТ ХАУС» не надало жодного документу, щодо підтвердження свого статусу та право на заміну кредитора у грошовому зобов`язанні.

Вказаних вимог закону нотаріус Київського нотаріального округу Журавльова Л.М. не перевірила.

Крім того, як встановлено в судовому засіданні згідно заочного рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 09 червня 2010 року позовні вимоги ВАТ «Всеукраїнського Акціонерного Банку» задоволено та стягнуто солідарно із позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - 269292,88 грн заборгованості за кредитним договором № 39/07 від 12 березня 2008 року.

Ухвалою Підволочиського районного суду від 05 лютого 2016 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 09 червня 2010 року залишено без задоволення.

Таким чином, звернушивсь до суду із позовом про стягнення заборгованості, ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору.

Такими діями відповідач (банк) на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги ВАТ «Всеукраїнського Акціонерного Банку».

Тобто, право відповідача нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме такі висновки містяться також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04.07.2018 року (справа № 14-154цс18).

З огляду на викладене вбачається, що в даному випадку порушено і підпункт 3.1 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, згідно якого нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (підпункт 3.4 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).

Таким чином, звертаючи увагу на викладені обставини, суд у повній мірі погоджується із доводами позивача, що виконавчий напис був вчинений нотаріусом з порушенням законодавства, зокрема те, що, ухвалою Вищого адміністративного суду від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 викладено правову позицію та залишено в силі постанову суду апеляційної інстанції, якою визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в тому числі у п.2, тобто на день вчинення виконавчого напису, нотаріус керувався пунктом Переліку, який був незаконний та не чинний, і дійшов помилкового висновку про існування безспірності заборгованості позивача перед банком. Крім того на думку суду, на момент вчинення виконавчого напису допущено порушення встановлені у статті 88 Закону України "Про нотаріат" та підпункті 3.1 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України 3-річного строку вчинення виконавчого напису по стягненню боргу, який обчислюється з дня виникнення у стягувача права вимоги, оскільки на підтвердження вказаних вимог суду незважаючи на неодноразові запити не було надано жодного доказу. Крім того оспорюваний виконавчий напис був вчинений нотаріусом з порушенням законодавства, так як на момент його вчинення вже було наявним судове рішення від 09.06.2010 року про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким відповідач на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів із чим погодився суд), а тому сума визначена у виконавчому написі до стягнення не відповідала дійсності.

За вказаних вимог заявлені позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення шляхом визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Журавльової Лариси Михайлівни від 07.08.2019 року таким, що не підлягає виконанню.

Крім того суд вважає, що з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним та документально підтверджені судові витрати, зокрема сплату судового збору в розмірі 768,40 грн.

У задоволенні витрат на правничу допомогу слід відмовити, оскільки вони не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Керуючись ст.ст. 158, 247, 263-265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 18, 1212 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТ ХАУС» , юридична адреса: 79005, м. Львів вул.. Миколи Воронного, 2, , треті особи: приватний нотаріус Київського нотаріального округу Журавльова Л.М., адреса: АДРЕСА_2 , приватний виконавець виконавчого округу міста Києва - Варава Роман Сергійович, адреса: 04119, м.Київ вул. Сім`ї Хохлових, буд 9-А, оф.1, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 07.08.2019 року, що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Ларисою Михайлівною за № 590 щодо стягнення з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВОЇ КОМПАНІЇ «ІНВЕСТ ХАУС» грошових коштів в сумі 1461729,12 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю »ФІНАНСОВОЇ КОМПАНІЇ «ІНВЕСТ ХАУС» в користь ОСОБА_1 768,40 грн сплаченого судового збору.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя - підпис

копія вірна:

Суддя Н.Б.Сташків