Справа № 462/9002/14-ц
УХВАЛА

29 грудня 2020 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого-судді Палюх Н.М.

при секретарі Фіс В.В.

за участю скаржника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нікітіної Марини Олександрівни, дії начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ),

встановив:

Заявниця ОСОБА_1 звернулась в суд зі скаргою, на дії головного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нікітіної М.О. та начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) при примусовому виконанні виконавчих листів Залізничного районного суду м. Львова №462/9002/14-ц від 11.12.2018, №462/9002/14-ц від 26.03.2019, №462/9002/14-ц від 26.03.2019. Уточнені свої вимоги мотивує тим, що незважаючи на її неодноразові письмові та усні звернення до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (надалі - орган ДВС) про отримання інформації про хід виконавчого провадження та клопотання з примусового виконання виконавчих листів, жодної відповіді від головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нікітіної М.О. (надалі - державний виконавець) чи від начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) їй не було надано. Також, вона неодноразово хотіла ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження, однак державний виконавець їй неодноразово також в усній формі відмовляла у задоволені такого її клопотання. Зазначає, що 26.12.2019 вона зверталась до державного виконавця з клопотанням про вжиття заходів тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, однак державним виконавцем в усній формі було повідомлено, що оскільки сума стягнення є незначною, а тому таке клопотання вона розглядати не буде. Крім цього, вже рік триває арешт автомобіля боржниці, однак жодним чином це не сприяло виконанню боржницею рішення суду. Крім цього і по даний час від державного виконавця вона не отримала інформацію про наявність у боржника ПАТ КБ «Приватбанк» рахунків та їх стан. Жодних дій, які б спонукали боржника виконати рішення суду, державним виконавцем не вчинено, що порушує її права та інтереси як стягувача за зведеним виконавчим провадженням. Також зазначає, що незважаючи на знаходження в суді з лютого 2020 року даної скарги та незважаючи на її неодноразові звернення до Міністерства юстиції України, Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві ЦМУ МЮУ (м. Київ) та начальника Дніпровського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮС (м. Київ), порушення, зазначені в скарзі від 04.02.2020, досі органом ДВС не усунуті. При цьому, ознайомлюючись в суді з копією матеріалів зведеного виконавчого провадження №57982939, нею було виявлено, що в ньому відсутні будь-які її письмові заяви та клопотання з якими вона зверталась до державного виконавця як і відсутні відповіді органу ДВС на них. Також відсутня інформація про те, що орган ДВС направляло відповідні запити в уповноважені органи з метою встановлення місця проживання боржника, встановлення її майнового стану, як і не отримано від боржника декларації про майновий стан та її письмові пояснення за фактами невиконання виконавчих листів. За цих обставин, покликаючись на приписи ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження», просить скаргу задовольнити.

Заявниця в судовому засіданні надала пояснення, аналогічні викладеним у скарзі та уточненнях до неї, просила вимоги задовольнити у повному обсязі.

Інші учасники судового розгляду про час і місце судового засідання повідомлені належним чином, однак в судове засідання не з`явились, що згідно ч. 2 ст. 450 ЦПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Вислухавши пояснення заявниці, дослідивши матеріали скарги, суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело прав.

Виконання судового рішення є також сферою регулювання ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, так як виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

У справі «Войтенко проти України» (рішення від 29.06.2004) Європейський суд з прав людини нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні п. 1 ст. 1 Протоколу № 1.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Порядок розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби України під час виконання судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України, визначено розділом VІІ цього Кодексу у статтях 447-453 в рамках здійснення судового контролю за виконанням судових рішень.

Згідно положень ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що в Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) знаходилося зведене виконавче провадження №57982939 з примусового виконання виконавчих листів №462/9002/14-ц від 11.12.2018, №462/9002/14-ц від 26.03.2019, №462/9002/14-ц від 26.03.2019, виданих Залізничним районним судом м. Львова.

На виконання виконавчого листа №462/9002/14, виданого Залізничним районним судом м.Львова 11.12.2018, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у сумі 5830,79грн. постановою державного виконавця від 28.12.2018 відкрито виконавче провадження №57982818.

28.12.2018 державним виконавцем винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень №87365596, №57982818 у зведене виконавче провадження №57982939.

08.11.2019 державним виконавцем винесено дві постанови по виконавчому провадженні №57982818, якими в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження накладено арешт на всі грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_2

01.09.2020 по виконавчому провадженні №57982818 державним виконавцем винесено дві постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

На виконання виконавчого листа №462/9002/14, виданого Залізничним районним судом м.Львова 26.03.2019, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судового збору 243,60 грн. та судового збору 6347,81 грн., постановою державного виконавця від 05.04.2019 відкрито виконавче провадження №58811767.

05.04.2019 державним виконавцем винесено постанову про приєднання виконавчого провадження №58811767 до зведеного виконавчого провадження №57982939.

На виконання виконавчого листа №462/9002/14, виданого Залізничним районним судом м.Львова 26.03.2019, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 487,20 грн. та 6347,81 грн судового збору, постановою державного виконавця від 05.04.2019 відкрито виконавче провадження №58811834.

Постановою державного виконавця від 05.04.2019 винесено постанову про приєднання виконавчого провадження №58811834 до зведеного виконавчого провадження №57982939.

21.05.2019 по виконавчому провадженні №58811834 винесене постанову про оголошення в розшук транспортного засобу HYUNDAI номерний знак НОМЕР_1 , що належить боржнику ОСОБА_2 .

Згідно акта державного виконавця від 06.02.2020 встановлено, що боржник ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає.

Правовідносини, що виникли між сторонами зведеного виконавчого провадження, регулюються Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 3 (п. 3 та 21) ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження, необхідні для проведення виконавчих дій, пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

Частиною 8 ст. 48 цього ж Закону передбачено, що виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше, ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше, ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Однак, як вбачається з матеріалів зведеного виконавчого провадження № 57982939, що в порушення ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) при примусовому виконанні виконавчих листів, виданих Залізничним районним судом м. Львова, не вживались жодні належні заходи для встановлення майнового стану боржника ОСОБА_2 , а саме не вживались заходи по виявлені банківських рахунків боржника, нерухомого та рухомого майна боржника та її майнових прав, отримання інформації про доходи боржника шляхом направлення відповідних запитів.

Крім цього, державним виконавцем під час вчинення виконавчих дій по зведеному виконавчому провадженні не було вчинено жодних належних дій для з`ясування та встановлення місця проживання (реєстрації) боржника ОСОБА_2 , жодного разу боржник не викликалась до органу ДВС для надання пояснень по неподанні декларації про її майновий стан та з приводу виконавчих документів, що перебуває у зведеному виконавчому провадженні, не вживались заходи по накладенні на боржника стягнень у вигляді штрафу у випадках, передбачених законом, не вживались жодні заходи для встановлення наявності у боржника закордонного паспорта та перетинання боржником кордону України, як і не звертався державний виконавець в суд з відповідним поданням по встановленні тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за кордон. Тим більше, така заява була подана стягувачем до державної виконавчої служби ще 26.12.2019, яка залишена державним виконавцем без реагування.

При цьому, на пропозицію суду органом ДВС не було подано ніяких заперечень проти доводів заявниці про не вчинення державним виконавцем всіх передбачених Закону України «Про виконавче провадження» заходів для розшуку майна боржника та інших заходів, що необхідні для своєчасного та повного виконання рішення суду. Тому суд вважає встановленою обставину невжиття державним виконавцем всіх передбачених Законом заходів для виявлення майна боржника і звернення на нього стягнення.

За таких обставин у судовому засіданні знайшли своє підтвердження ті факти, що при здійсненні зведеного виконавчого провадження державний виконавець не здійснив усіх необхідних виконавчих дій для встановлення наявності майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення та за рахунок якого можливо виконати рішення суду, як і не вжито жодних інших засобів, які б стимулювали боржника у виконанні вказаних вище виконавчих листів, чим порушив права заявниці як стягувача за зведеним виконавчим провадженням.

Крім цього, як вбачається з матеріалів зведеного виконавчого провадження та матеріалів справи, що 30.10.2019 ОСОБА_1 зверталась до органу ДВС з заявою про надання інформації по зведеному виконавчому провадженні. Однак, дана заява державним виконавцем не була розглянута, будь-якого рішення по ній не прийнято, відповідне рішення за результатами розгляду заяви заявниці як сторони зведеного виконавчого провадження не було направлено.

26.12.2019 ОСОБА_1 зверталась до органу ДВС з клопотанням про вжиття заходів тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Однак, як вбачається з матеріалів справи, дане клопотання державним виконавцем не було розглянуте, будь-якого рішення по ньому не прийнято, відповідне рішення за результатами розгляду клопотання заявниці як стороні зведеного виконавчого провадження також не було направлено, з відповідним поданням державний виконавець в суд не звертався.

Також, 26.12.2019 ОСОБА_1 зверталась до органу ДВС з заявою, в якій просила отримати від ПАТ КБ «Приватбанк» інформацію про наявність у боржника рахунків, стан рахунків, залишок коштів, останній рух коштів та операції за такими рахунками, а також інформацію по договорах боржника про зберігання цінностей або надання в майновий найм (оренду) індивідуального сейфа, що охороняється. Однак, як вбачається з матеріалів справи, що дана заява державним виконавцем не була розглянута, будь-якого рішення по ній не прийнято, відповідне рішення за результатами розгляду заяви заявниці також не було направлено, з відповідним запитом до ПАТ КБ «Приватбанк» не звертався.

Крім цього, 26.12.2019 ОСОБА_1 звернулась до органу ДВС з заявою про надання інформації про план дій ефективного виконання рішення суду, про що повідомити її поштовим зв`язком.

Також 20.01.2020 ОСОБА_1 зверталась до органу ДВС з заявою, в якій повідомляла, що нею не отримано жодного поштового відправлення від державного виконавця по зведеному виконавчому провадженні, а тому просить встановити причину не направлення на її адресу документів по зведеному виконавчому провадженні, про що повідомити її поштовим зв`язком.

Однак зазначені заяви державним виконавцем не були розглянуті, будь-яких рішень по них не прийнято, відповідні прийняті рішення за результатами розгляду заяв заявниці не було направлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Згідно ч.1, п.3 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Окрім цього, відповідно до положень ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Однак, докази того, що вказані клопотання та заяви стягувача було розглянуті начальником відділу державної виконавчої служби або державним виконавцем, суду не надано, в порушення п.3 ч. 2 ст. 18, ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» документи виконавчого провадження та відповіді на заяви стягувачу в установлений законом строк не було направлено, а тому за таких обставин, суд приходить до висновку, що в даному випадку наявна неправомірна бездіяльність державного виконавця, оскільки завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому державний виконавець зобовязаний вжити всіх заходів, спрямованих на виконання рішення суду.

При цьому, згідно інформації, що містить в листі Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 31.08.2020 №З-3049, З-2935, при розгляді заяв ОСОБА_1 у діях головного державного виконавця Нікітіної Н.М. по зведеному виконавчому провадженні №57982939 виявлено порушення вимог ст. 13, 18, 48, 56 Закону України «Про виконавче провадження», абзацу 2 частини 7 Розділу Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених Наказом Міністерством юстиції України від 07.06.2017 №1829/5, у тому числі при надані витребуваних судом копії матеріалів вказаного зведеного виконавчого провадження, не дотримано вимоги щодо оформлення документів визначених Державними стандартами України №4163-2003, затвердженими наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 №55. Однак, притягнути останню до відповідальності не виявилось можливим у зв`язку її звільненням займаної посади. Наразі, у зв`язку з відсутністю належного контролю начальником відділу ОСОБА_3 за діями державних виконавців, Управлінням вирішується питання про притягнення останньої до відповідальності.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши, чи діяв державний виконавець відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, суд вважає, що державним виконавцем безпідставно не прийнято рішення по зазначених клопотаннях та заявах заявниці, у зв`язку із чим скарга в цій частині є обґрунтованою, а бездіяльність неправомірною, в наслідок чого необхідно зобов`язати державного виконавця усунути зазначені порушення.

Однак, щодо вимоги заявниці про повернення авансового внеску, то суд вважає, що така вимога є передчасною, оскільки в даному випадку державним виконавцем так і не прийнято жодного рішення по заяві заявниці від 26.11.2018 про повернення авансового внеску та враховуючи те, що лише до повноважень державного виконавця входить питання про прийняття рішень по вказаних вище заявах та клопотаннях, а суд не вправі замінювати собою державного виконавця та втручатись в коло його повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

В п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У пункті 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Згідно ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Таким чином, виконуючи в примусовому порядку виконавчі листи по зведеному виконавчому провадженні №57982939 державний виконавець не в повній мірі використав свої повноваження, передбачені ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» та не вжив вичерпних заходів щодо розшуку майна боржника, які б носили ефективний характер, грубо порушив п. 3 ч.2 ст. 18 та ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», не прийнявши жодних рішень по заявах та клопотаннях заявниці, як стягувача по вказаному зведеному виконавчому провадженні.

При цьому, визначаючи самостійно ефективний спосіб захисту, суд виходить з приписів ст. 5 ЦПК України, якими остання наділяє суд правом у своєму рішенні відповідно до викладеної вимоги визначити ефективний спосіб захисту права чи інтересу особи, яка звернулась до суду, а також з положень ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (Право на ефективний засіб юридичного захисту), відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги принцип обов`язковості виконання рішень, встановлений ст. 129 Конституції України, суд приходить до висновку, що бездіяльність державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) є неправомірною, невиконання державним виконавцем своїх прямих обов`язків, визначених ст. 18, 19, 28 Закону України «Про виконавче провадження» є безпідставним та невиправданим, а тому при виборі способу захисту порушеного права стягувача, суд приходить до переконання, що порушені права ОСОБА_1 підлягають поновленню шляхом: визнання неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Нікітіної Марини Олександрівни щодо невжиття всіх заходів визначених Законом України «Про виконавче провадження» з примусового виконання виконавчих листів у зведеному виконавчому проваджені №57982939; зобов`язання начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) провести перевірку законності зведеного виконавчого провадження №57982939; зобов`язання державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), який здійснює зведене виконавче провадження №57982939, здійснити всі заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчими документами і Законом України «Про виконавче провадження», у зведеному виконавчому провадженні №57982939; зобов`язання державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), який здійснює зведене виконавче провадження №57982939, доводити до відома та надсилати стягувачу копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження в порядку, визначеному ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження»; зобов`язання державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), який здійснює зведене виконавче провадження №57982939, розглянути заяви та клопотання ОСОБА_1 у відповідності до вимог і в строки, передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

На думку суду, саме цей спосіб захисту призводить до повного відновлення і захисту прав заявниці та забезпечить оптимальну можливість примусового виконання виконавчих листів №462/9002/14-ц від 11.12.2018, №462/9002/14-ц від 26.03.2019, №462/9002/14-ц від 26.03.2019, виданих Залізничним районним судом м. Львова.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 447 543 ЦПК України, суд -

постановив:

Скаргу задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Нікітіної Марини Олександрівни щодо невжиття всіх заходів, визначених Законом України «Про виконавче провадження» з примусового виконання виконавчих листів у зведеному виконавчому проваджені №57982939.

Зобов`язати начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) провести перевірку законності зведеного виконавчого провадження №57982939.

Зобов`язати державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), який здійснює зведене виконавче провадження №57982939, здійснити всі заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчими документами і Законом України «Про виконавче провадження», у зведеному виконавчому провадженні №57982939.

Зобов`язати державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), який здійснює зведене виконавче провадження №57982939, доводити до відома та надсилати стягувачу копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження в порядку, визначеному ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».

Зобов`язати державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), який здійснює зведене виконавче провадження №57982939, розглянути заяви та клопотання ОСОБА_1 у відповідності до вимог і в строки, передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно ст.453 ЦПК України про виконання даної ухвали суду Дніпровському районному відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомити суд і заявницю ОСОБА_1 не пізніше, ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

В задоволенні решти вимог за скаргою відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Львівського апеляційного суду.

Відповідно до розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст ухвали виготовлено 04.01.2021.

Суддя: