Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/6218/20
Провадження 2/711/852/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі: головуючого судді Демчика Р.В., при секретарі Бузун Л.В., за участі представника позивача адвоката Трощенко В.В., відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представника відповідача адвоката Трюхана В.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/3 частину квартири в прядку спадкування за законом, третя особа Головне територіальне управління юстиції у Черкаській області, -

в с т а н о в и в :

В провадженні Придніпровського районного суду м. Черкаси перебуває на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/3 частину квартири в прядку спадкування за законом, третя особа Головне територіальне управління юстиції у Черкаській області. Дана позовна заява була подана до суду 03.09.2020 за підписом адвокатом Трощенко В.В., який діє в інтересах позивача ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 07 вересня 2020 позов залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 13 жовтня 2020 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження. Призначено у справі підготовчий розгляд.

13 листопада 2020 від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву.

21 грудня 2020 від відповідача ОСОБА_1 надійшло письмове клопотання про залишення позову без руху на підставі п.2 ч.1 ст.. 257 ЦПК України.

В підготовчому засіданні відповідач ОСОБА_1 та її представник адвокат Трюхан В.Г., а також відповідач ОСОБА_2 клопотання про залишення позову без розгляду на підставі п.2 ч.1 ст. 257 ЦПК України підтримали.

Представник позивача в підготовчому засіданні заперечував проти залишення позову без розгляду, зазначив, що зазначене порушуватиме права позивача на звернення до суду із захистом її прав.

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали позовної заяви та додані до неї документи, суд прийшов до наступних висновків.

Як вбачається із позовної заяви та доданих до неї документів, на підтвердження повноважень представника позивача адвоката Трощенка В.В., останнім була надана суду довіреність, засвідчена нотаріусом м. Амстердама від 03.06.2020.

Відповідно до ч.9 ст. 62 ЦПК України, довіреності або інші документи, які підтверджують повноваження представника і були посвідчені в інших державах, повинні бути легалізовані в установленому законодавством порядку, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про міжнародне приватне право», документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні у разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

22 грудня 2003 року для України набрала чинності Конвенція, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05 жовтня 1961 року (далі - Конвенція), що скасовує легалізацію іноземних офіційних документів.

Нідерланди також є країною-учасницею Конвенції 1961 року.

Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ є проставлення, передбаченого статтею 4, апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Відповідно до статті 4 Конвенції передбачений в частині першій статті З апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріпляється з документом; він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції. Однак апостиль може бути складений офіційною мовою органу, що його видає. Типові пункти в апостилі можуть бути викладені також другою мовою. Заголовок «Apostille» (Convention de la Haye du 5 octobre 1961)» повинен бути викладений французькою мовою.

З довіреності, доданої до позовної заяви, вбачається, що вона посвідчена нотаріусом м. Амсердаму, Нідерланди і на ній відсутній апостиль, а тому дана довіреність не має юридичної сили на території України.

Відповідно до п.2. ч.1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Разом з тим, положеннями ч.ч 1, 5 ст. 4 ЦПК України гарантується кожній особі право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Статтями 15, 16 ЦК України, ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

У § 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 04 грудня 1955 року, заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

У рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Відповідно до ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Отже, виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки це призведе до формальних підстав для залишення позовної заяви без розгляду, що унеможливить доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про залишення вищевказаного позову без руху з наданням позивачу строку для усунення вказаних вище недоліків, а саме: надати документи на підтвердження повноважень на підписання вищевказаного позову, з роз`ясненням того, що в разі їх не усунення у встановлений судом термін вищевказана позовна заява буде залишена без розгляду на підставі ст.257 ч. 1 п. 8 ЦПК України.

Оскільки стороні позивача необхідно усунути недоліки за позовною заявою, то в підготовчому засідання необхідно оголосити перерву.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.185 ч.1, 258-260, 261 ЦПК України, -

у х в а л и в :

В задоволенні клопотання адвокат Трюхана В.Г., поданого в інтересах ОСОБА_1 про залишення позовної заяви ОСОБА_3 до , ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/3 частину квартири в прядку спадкування за законом, третя особа Головне територіальне управління юстиції у Черкаській області без розгляду.

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/3 частину квартири в прядку спадкування за законом, третя особа Головне територіальне управління юстиції у Черкаській області залишити без руху, надавши ОСОБА_3 строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Р. В. Демчик