Справа № 192/1369/18
Провадження № 2/192/945/20
РІШЕННЯ

Іменем України

"29" грудня 2020 р. Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Стрельникова О.О.

за участю: секретаря судового засідання Корота Л.С.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки адвоката Мулька А.В.,

третьої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_2 про визнання майна таким, що не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому з врахуванням відмови від частини позовних вимог, просила визнати 1/2 частину будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 такою, що не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона, разом зі своїми дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_2 була власником квартири, що розташована в АДРЕСА_2 .

18 серпня 2001 року вона уклала шлюб з ОСОБА_5 і прийняла прізвище чоловіка.

На початку 2004 року вона вирішила продати належну їй квартиру та придбати будинок в смт Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області, для себе та свого сина.

02 квітня 2004 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , її сином ОСОБА_2 та ОСОБА_7 було укладено договір завдатку, за яким покупець ОСОБА_7 передав їм, як покупцям (так в позові) завдаток в сумі 5350 грн., що було еквівалентно 1000 дол. США із належних з покупця 112350 грн., що еквівалентно сумі 21000 дол. США, у рахунок наступного продажу квартири.

08 квітня 2004 року позивачка та її син, ОСОБА_2 придбали житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , за договором купівлі-продажу в рівних частках, за вартістю 59416 грн.

У зазначеному будинку було зареєстровано три особи позивачка, її син ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , яка є донькою позивачки, інших осіб за даною адресою зареєстровано не було.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_5 .

Оскільки договір купівлі-продажу квартири та договір купівлі-продажу будинку укладені в один день, то вважає, що оскільки кошти на придбання будинку було витрачено після продажу належній позивачці та її дітям квартири, померлий ОСОБА_5 немає жодних прав на 1/2 частину спірного буднику, і тому відповідачка, яка є донькою померлого ОСОБА_5 , також не має прав в порядку спадкування на частину зазначеного будинку, і тому вважає, що слід усунути перешкоди в частині розпорядження 1/2 частиною власності, шляхом визнання 1/2 частини спірного будинку такою, що не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_9 .

Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову не заперечував, будучи допитаним в якості свідка, показав, що 08 квітня 2004 року, він, його матір та сестра продали квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , за 21000 дол. США, в подальшому ці кошти були використані для купівлі будинку за адресою: АДРЕСА_1 , будинок придбавався лише за кошти їх родини і ОСОБА_5 ніякого відношення до цього будинку немав.

Відповідачка, в судове засідання не з`явилась, про час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, причину неявки суду не повідомила, надала письмову заяву, згідно якої просила судове засідання проводити у її відсутність позовні вимоги визнала в повному обсязі.

Суд, заслухавши позивачку та її представника, третю особу, свідків, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Статтею 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 24 грудня 1997 року, видане виконкомом міської Ради народних депутатів, квартира за адресою: АДРЕСА_2 , належала на праві спільної сумісної власності: ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 (а.с. 12).

Відповідно до свідоцтва про одруження виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції від 18 серпня 2001 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_10 одружились 18 серпня 2001 року, дружина прийняла прізвище чоловіка « ОСОБА_9 » (а.с. 13).

Згідно договору завдатку від 02 квітня 2004 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 видав ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , завдаток в сумі 5350 грн., що еквівалентно сумі 1000 дол. США по курсу Нацбанку України на той час, із належних з нього 112350 грн., що еквівалентно 21000 дол. США, у рахунок наступного продажу квартири АДРЕСА_3 (а.с. 15-16).

З Договору купівлі продажу квартири від 08 квітня 2004 року випливає, що ОСОБА_8 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 продали ОСОБА_7 за 28721 грн. 46 коп. квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Ціна квартири в договорі визначена за домовленістю сторін. Кошти отримані продавцями від покупця під час оформлення цього договору. Загальна вартість квартири згідно з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» становить 28721 грн. 46 коп. (а.с. 17).

Відповідно до Договору купівлі-продажу житлового будинку від 08 квітня 2004 року, ОСОБА_11 та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 уклали договір, за яким придбали у ОСОБА_11 в рівних частках житловий будинок з надвірними господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Продаж за домовленістю сторін вчинено за 59416 грн., які сплачені покупцями до підписання договору (а.с. 19).

Згідно домової книги житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в даному будинку зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 (а.с. 31-33).

Відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_5 від 18 вересня 1978 року, ОСОБА_5 був прийнятий до ТОВ «АТП №32» на посаду водія 12 березня 2002 року, звільнений з даної посади 13 серпня 2002 року, 01 липня 2004 року прийнятий на посаду водія за трудовим договором № 113, звільнений за власним бажанням 26 липня 2004 року (а.с. 3).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 10 серпня 2009 року, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 37).

З листа державного нотаріуса Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори від 25 березня 2011 року ОСОБА_1 вбачається, що до Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори звернулась ОСОБА_5 для оформлення спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 (а.с. 79).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 05 березня 2014 року відповідачка ОСОБА_3 , до шлюбне прізвище ОСОБА_9 , уклала шлюб з ОСОБА_13 і прийняла прізвище чоловіка (а.с. 150).

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 61 СК України - об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Згідно ст. 57 СК України - особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Відповідно до ст. 570 ЦК України - завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.

Як вбачається зі ст. 626 ЦК України - договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 627 ЦК України - відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 632 ЦК України - ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Відповідно до ст. 654 ЦК України - зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Враховуючи зазначені норми матеріального права, для того щоб встановити ту обставину, що спірне майно не є об`єктом спільного сумісної власності подружжя, позивачка повинна довести суду, що дане майно було придбано на особисті кошти дружини, а не кошти подружжя.

Оскільки квартира за адресою: АДРЕСА_2 , була продана за вартістю 28721 грн. 46 коп., а спірний житловий будинок був придбаний за 59416 грн., то суд вважає, що доводи позивачки, що кошти отриманні від продажу квартири вона витратила на придбання будинку не свідчать про те, що даний будинок був придбаний лише за особисті кошти дружини, враховуючи, що вартість спірного будинку майже на 30000 грн. перевищує вартість квартири.

Доводи позивачки, що квартира фактично була продана за 21000 дол. США, що на той час еквівалентно 112350 грн., суд не приймає, оскільки дана обставина спростовується договором купівлі-продажу квартири, при цьому суд зауважує, що у разі якщо сторони договору прийшли до висновку про зміну умови договору в частині його вартості, то вказані зміни повинні бути оформлені в той же формі, що і сам договір.

Будь-яких змін до Договору купівлі продажу квартири від 08 квітня 2004 року, посвідчених нотаріально, в частині ціни договору, позивачкою суду не надано.

Суд не приймає до уваги показання позивачки, третьої особи та свідка ОСОБА_8 , що фактично сторони договору купівлі-продажу здійснили правочин за 21000 дол. США, оскільки вказані показання не є належними доказами ціни договору купівлі-продажу, враховуючи, що така ціна зазначена в договорі, і договір в цій частині недійсним не визнаний.

Що стосується доводів позивачки, що попередня ціна договору була зазначена в договорі завдатку від 02 квітня 2004 року, то суд зауважує, що з врахуванням положень ст. 570 ЦК УКраїни, зазначення в договорі завдатку майбутньої суми договору не свідчить, що сам договір було вчинено саме за такою ціною.

Також суд не приймає до уваги показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , а також позивачки та третьої особи, що померлий ОСОБА_5 не мав достатньо коштів на купівлю будинку, оскільки відсутність коштів у одного з подружжя на вчинення правочину, не свідчить про відсутність коштів у подружжя в цілому, враховуючи, що ст. 60 СК України, передбачає, що заробіток одного з подружжя є спільною власністю подружжя в цілому.

Таким чином суд вважає, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами позовні вимоги, і тому в задоволені позову позивачки слід відмовити.

Що стосується посилання представника позивачки, на те, що відповідачка визнала позов і тому це свідчить про підстави для його задоволення, то суд зауважує, що матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що відповідачка ОСОБА_3 , до шлюбне ОСОБА_5 , взагалі має відношення до померлого ОСОБА_5 , і що вона є належним відповідачем по справі, тому суд вважає, що підстав для прийняття визнання нею позову немає.

Посилання представника позивачки на лист державного нотаріуса Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори від 25 березня 2011 року є безпідставним, оскільки з даного листа взагалі не вбачається ким приходиться відповідачка померлому і з яких підстав вона претендує на спадщину.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Таким чином, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати по справі, відповідно до ст. 141 КПК України, покладаються на позивачку.

На підставі викладеного, ст.ст. 57, 60, 61 СК України, ст.ст. 570, 626, 627, 632, 654, 655, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 77, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 , яка мешкає: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 до ОСОБА_3 , яка мешкає: АДРЕСА_4 , серія та номер паспорту НОМЕР_4 , третя особа: ОСОБА_2 , який мешкає: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 про визнання майна таким, що не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя відмовити.

Судові витрати по справі віднести за рахунок позивачки.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судового рішення складено 06 січня 2021 року.

Головуючий: суддя Стрельников О.О.