КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2061/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Мостової Г.І.,

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Касьяненка Дмитра Леонідовича в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 грудня 2015 року у складі судді Лужецької О.Р.,

у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

26 серпня 2015 року публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (надалі - ПАТ «Альфа-Банк») звернулося у суд із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначено, що 26 грудня 2007 року між закритим акціонерним товариством (ЗАТ) «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 490054220, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 31 485,15 дол. США, а позичальник зобов`язався здійснювати своєчасне погашення кредиту та сплачувати усі інші, передбачені договором, платежі відповідно до графіку погашення кредиту.

Зазначено, що в подальшому, 20.08.2009 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 укладено договір про внесення змін і доповнень № 1 до кредитного договору № 490054220 від 26.12.2007 відповідно до якого змінено дату остаточного повернення кредиту до 26.12.2017р.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором, 20 серпня 2009 року між ЗАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №4, за яким відповідач зобов`язалася відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_2 усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору.

Посилаючись на те, що банк зобов`язання перед позичальником виконав, а відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 16 липня 2015 року утворилася заборгованість, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість, у розмірі 371 674 грн. 57 коп., з яких заборгованість за кредитом 324 979 грн. 48 коп., заборгованість по відсоткам - 7688 грн. 12 коп. та пеня, у сумі 39 006 грн. 97 коп.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11 грудня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ "Альфа-Банк" заборгованість за кредитним договором у розмірі 15 047 дол. США 87 центів, що за курсом НБУ на станом на 16.07.2015 року складає 332 667 грн. 60 коп., з яких: 14 700 дол. США 11 центів, що курсом НБУ станом на 16.07.2015 року складає 324 979 грн. 48 коп. - кредитна заборгованість, 347 дол. США 76 центів, що за офіційним курсом НБУ станом на 16.07.2015 року складає - 7 688 грн. 12 коп. - заборгованість за відсотками та 39 006 грн. 97 коп. - пеня.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ "Альфа-Банк" витрати по сплаті збору в сумі 1 728 грн.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ "Альфа-Банк" витрати по сплаті збору в сумі 1 728 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення районного суду та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що у матеріалах справи наявні письмові запити суду до Відділу адресно-довідкової роботи Управління ДМС України в м. Києві, в яких суд просив надати відомості про реєстрацію місця проживання та інші персональні дані, що містяться в картотеці реєстраційного обліку ДМС у м. Києві про кожного з відповідачів. При цьому, з матеріалів справи не слідує наявності відповідей від вказаної установи щодо запитуваних даних, як і не міститься поштових відправлень на адресу проживання відповідачів та/або доказів отримання вказаних документів з особистими підписами хоча б одного з відповідачів.

Крім того, звертаючись до суду з позовом, на підтвердження своїх позовних вимог ЗАТ «Альфа-Банк» не надає жодного належного доказу в розумінні ст.ст. 77-81 ЦПК України - документу, в якому була б констатована сума заборгованості відповідачів по тілу та по відсотках за користування кредитом з урахуванням платіжних періодів, фактично погашених сум та різниці відповідно до початкової суми заборгованості; відсутні первинні документи і докази, що свідчать про існування боргу.

Посилаючись на вказане та те, що із тексту вимоги від 10 серпня 2015 року за вих. 68835-102 б/б, яка міститься в матеріалах справи та нібито направлялася відповідачам, зазначено, що останні повинні погасити достроково кредит протягом 30 днів з моменту отримання вимоги, проте, вказана вимога датована 10 серпня 2015 року, а з позовом банк звернувся 02 вересня 2015 року, тобто не дочекавшись тридцяти денного строку вказаного у вимозі, що є порушенням норми ст.1050 ЦК України та умов договору, скаржник просить апеляційну скаргу задовольнити.

В судове засідання відповідачі не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, а тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності. При цьому, враховує і ту обставину, що ОСОБА_1 у суд апеляційної інстанції направив свого представника.

Колегія суддів, вислухавши ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 яка просила апеляційну скаргу задовольнити, представника банку Гамор Н.В., яка просила у задоволенні апеляційної скарги відмовити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не в повній мірі.

Згідно приписів ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як убачається з матеріалів справи, 26.12.2007р. між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 490054220, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 31 485,15 дол. США, а позичальник зобов`язався здійснювати своєчасне погашення кредиту та сплачувати усі інші, передбачені договором, платежі відповідно до графіку погашення кредиту у строк до 26 грудня 2014року, зі сплатою 14,5% річних (а.с.5).

Відповідно до матеріалів справи, договором від 20.08.2009року про внесення змін і доповнень №1 до кредитного договору змінено строк виконання основного зобов`язання - 26 грудня 2017року та розмір відсотків до 17%, а також порядок повернення кредиту та сплати процентів передбачено згідно умов договору а також додатку до договору №1 (а.с.6).

Встановлено, що 19.08.2009 року ЗАТ «Альфа-Банк», було приведено у відповідність до Закону України «Про акціонерні товариства» назву організаційно-правової форми, шляхом перейменування ЗАТ «Альфа-Банк» на ПАТ «Альфа-Банк».

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором, 20.08.2009 року між ЗАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №4, за яким відповідач зобов`язався відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_2 усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору(а.с.15).

Згідно п.3.1. договору поруки сторони визначають, що у випадку невиконання боржником всіх або окремих взятих на себе зобов`язань за кредитним договором поручитель несе солідарну відповідальність перед банком за виконання боргових зобов`язань у тому ж обсязі, що і боржник, виключаючи сплату основного боргу за кредитним договором нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки, відшкодування збитків.

Встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання у повному обсязі, а саме в порядку передбаченому кредитним договором надав ОСОБА_2 кредитні кошти в сумі 31 485,15 дол. США на умовах, визначених договором.

З долученого до справи позивачем розрахунку убачається, що станом на 16.07.2015 року прострочену заборгованість за кредитом становить 14 700 дол. США 11 центів, що курсом НБУ станом на 16.07.2015 року складає 324 979 грн. 48 коп. заборгованість по сплаті відсотків - 347 дол. США 76 центів, що за офіційним курсом НБУ станом на 16.07.2015 року складає - 7 688 грн. 12 коп. та заборгованість по пені, у сумі1 764, 44 дол. США що за офіційним курсом НБУ складає 39 006грн. 97 коп.(а.с. 22).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 належними чином повідомлений про судове засідання, призначене на 11 грудня 2015року і на якому суд ухвалив рішення.

Між тим, зазначені висновки спростовуються долученими до справи доказами про те, що поштове відправлення, яке містило судову повістку про виклик у суд, відділенням поштового зв`язку було повернуто без вручення з відміткою «за закінченням терміну зберігання» ( а.с.50).

Відповідно до положень ст.ст. 74,75 ЦПК України встановлено, що якщо в матеріалах справи немає доказів інформування відповідача про час та місце розгляду справи, то він не може вважатися повідомленим належним чином. У цих випадках не буде підстав для заочного розгляду цивільної справи.

Отже, повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не є доказом належного інформування позичальника про час і місце розгляду справи.

Тому колегія суддів вважає, що районний суд не виконав належно зазначений процесуальний обов`язок з інформування сторони спору.

Задовольняючи позов про солідарне стягнення заборгованості, районний суд виходив з того, що відповідачі, згідно договору взяті на себе зобов`язання не виконали, у передбачений строк борг не повернули.

Проте повністю з такими висновками погодитися неможливо з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних.

Положеннями статей 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання не допускається, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, слід мати на увазі, що порука - це строкове зобов`язання і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Такий висновок зроблений Верховним Судом у справі №6-6цс14-1 (постанова від 17.09.2014).

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України.

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Під виконанням сторонами зобов`язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором. Отже, «основне зобов`язання» - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов`язки сторін кредитного договору.

Як встановлено судом, боржник (а відтак і поручитель) узяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 26 грудня 2017 року. Однак, ухвалюючи рішення про задоволення позову про стягнення суми боргу, суд не першої інстанції не звернув увагу на строки виконання боржником зобов`язання. (а.с.5).

Отже, поряд з установленням строку дії кредитного договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Згідно положень ст. 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Таких висновків у своїй постанові від 13 червня 2018 року дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі № 408/8040/12 ( провадження 14-145цс18).

Встановлено, що згідно кредитного договору повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку платежів.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, можна зробити висновок, що в разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Як убачається з пунктів 2.8 кредитного договору, з урахуванням внесених змін, кредитор та позичальник визначили порядок виконання зобов`язань ОСОБА_2 перед ПАТ «Альфа-Банк», зокрема, сплачувати щомісячно рівними частинами відповідно до графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості усіх супутніх послуг, яки є Додатком №1 до Договору та його невід`ємною частиною в порядку та умовах, визначених цим Договором. У разі сплати у валюті кредиту - 26 числа кожного місяця рівними частинами в сумі 537 дол. США (а.с.5,6, 13,14).

Згідно п.9.1 розділу 2 договору, зі змінами, проценти за користування кредитом нараховуються на залишок заборгованості щомісячно за фактичний строк користування кредитом, виходячи з 30 днів у місяці на 360днів у році (а.с.6).

Відповідно до п.3.4 розділу 2 договору, в разі не виконання чи не своєчасного виконання зобов`язання в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно умов цього договору, позичальник зобов`язаний сплатити банку пеню у розмірі 1% від простроченої суми за кожен день прострочення.

Установлено, що ОСОБА_2 несвоєчасно та не у повному обсязі виконував зобов`язання, частково вносив платежі на виконання умов договору.

Як убачається з долученого до справи розрахунку заборгованості, останній платіж на часткову сплату тіла кредиту та відсотків ОСОБА_2 вчинив 30 червня 2015 року (а.с.22,199,200).

Між тим, заборгованість по сплаті пені на загальну суму 1764,44дол.США у боржника виникла за період з січня 2015року й несплачена заборгованість по пені вважається простроченою.

Отже, саме з часу прострочення несплаченої заборгованості відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов`язань за кредитом.

Відповідно до справи, з позовом у суд банк звернувся 28 серпня 2015року.

З урахуванням того, що банк пред`явив вимоги до поручителя щодо сплати пені у строк більш ніж через 6 місяців після настання строку для виконання відповідної частини зобов`язання, то в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів у вигляді пені поза межами цього строку, що становить 671,05 дол. США.

Отже, по справі має місце припинення поруки ОСОБА_1 у частині обов`язкових платежів, на суму 671,05дол.США й указана сума коштів підлягає стягненню лише з боржника, а решта заборгованості, у сумі 16140,66 дол. США, яка складається з 14 700,11 дол. США - тіла кредиту, 347,76 дол. США - відсотків за користування кредитом, 1 093,39 дол. - пені, підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення районного суду у повному обсязі, як постановленого з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права з ухваленням по справі нового судового рішення про часткове задоволення позову й стягнення кредитної заборгованості у відповідності до заявлених вимог - у національній валюті гривні та зазначеного курсу.

З огляду на викладене, з боржника ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у сумі 14 850 грн. 18 коп.( 671,05 * 22,107282=14850,18).

Солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором на загальну суму 356 869 грн. 99 коп. (16 140,66 * 22,107282 = 356869,99).

Згідно ч.1, 13 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Встановлено, що ПАТ «Альфа-Банк» було понесено судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору, у сумі 3 654 грн., ОСОБА_1 , було понесено судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 5 481 грн.

З урахуванням викладених обставин, користь ПАТ «Альфа-Банк» підлягають судові витрати з ОСОБА_2 у розмірі 1 928 грн. 35 коп., а з ОСОБА_1 - у сумі 1 626 грн. 03 коп.

З огляду на викладені обставини, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Твердження апеляційної скарги про збільшення відповідальності за зобов`язаннями боржника без згоди поручителя - безпідставні.

Відповідно до п. 3.4. договору поруки поручитель надає свою згоду на будь-які майбутні зміни обсягу відповідальності боржника за основним договором, в тому числі, внаслідок яких відбудеться збільшення обсягу відповідальності поручителя за цим договором, зокрема, але не виключно, будь-які зміни основного договору, внаслідок яких збільшується сума кредиту, що надається боржнику, та/або розмір процентів за користування кредитом, та/або комісійних винагород, та/або неустойки (пені, штрафів), та/або будь-яких інших платежів, які боржник згідно з основним договором повинен сплачувати банку та за виконання яких поручитель поручається згідно з цим договором, і погоджується з тим, що такі зміни не є підставою для припинення цим договором встановленої поруки, і встановлена цим договором порука залишається чинною протягом строку встановленого в п.6.3 цього договору, а поручитель відповідає перед банком в тому ж обсязі, що і боржник, з урахуванням будь-яких майбутніх змін обсягу відповідальності боржника за основним договором. Дана згода поручителя є безумовною, безвідкличною і не обмеженою строком дії.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що договір поруки з ОСОБА_1 було укладено 20 серпня 2009року, тобто з урахуванням внесених змін та доповнень до кредитного договору, яким продовжено строк дії договору, відсоткову ставку та порядок розрахунку (а.с.6,15).

Зазначені обставини свідчать про відсутність підстав для висновків про збільшення відповідальності боржника без згоди поручителя.

Необґрунтованими колегія суддів визнає й твердження апеляційної скарги представника відповідача про те, що долучений до справи розрахунок заборгованості носить неточний та неповний характер, а розмір нарахованих відсотків за певні періоди є завищеними, остільки такі посилання належними доказами не підтверджені.

Зазначена у розрахунку інформація відповідає змісту договору зі змінами й доповненнями до нього та обставинам справи. У розрахунку відображено суми нарахувань, дати внесення платежів, період виникнення боргових зобов`язань та врахування сплачених коштів на погашення поточних платежів, а також виниклого боргу по сплаті тіла кредиту, відсотків та пені (а.с.199,200).

Відповідає умовам договору й визначена позичальником сума заборгованості по відсотках. При цьому, підлягає до врахування п.9.1 розділу 2 договору, зі змінами, за змістом якого передбачені додатком до договору відсотки - 17%, за користування кредитом нараховуються на залишок заборгованості щомісячно за фактичний строк користування кредитом, виходячи з 30 днів у місяці на 360днів у році (а.с.6).

Колегія суддів також враховує і ту обставину, що на спростування даних, відображених у розрахунку заборгованості, належних та допустимих доказів не долучено. Клопотання про призначення відповідної експертизи не заявлено.

Твердження апеляційної скарги про відсутність у справі доказів отримання боржником кредитних коштів колегія суддів визнає безпідставними, остільки вони нічим не підтверджені й спростовуються характером дій позичальника, який хоча і не в повному обсязі, але виконував зобов`язання, упродовж тривалого періоду часу з грудня 2007року, періодично вносив платежі, останній із яких - 30 червня 2015року, дійсність кредитного договору не оспорював.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Касьяненка Дмитра Леонідовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (, МФО 300346) заборгованість за кредитним договором в сумі 14 850 грн. 18 коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (, МФО 300346) заборгованість за кредитним договором в сумі 356 869 грн. 99 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (, МФО 300346) судовий збір за подання позову у розмірі 1 928 грн. 35 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (, МФО 300346) судовий збір за подання позову у розмірі 1 626 грн. 03 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: