Справа № 501/3354/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2020 року м. Чорноморськ

Іллічівський міський суд Одеської області. Суддя - Тюмін Ю.О.

Позивач - ОСОБА_1 .

Відповідач - Державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (далі - ДП «МТП «Чорноморськ»).

Третя особа - незалежна профспілка працівників морського торгового порту «Чорноморськ» (далі - Профспілка).

Представник третьої особи - Павлуша Валерій Валентинович.

Вимоги позивача:

- наказ в.о. директора ДП «МТП «Чорноморськ» за №270 від 27.08.2020р. в частині оголошення простою і встановлення ОСОБА_1 оплати праці з 01.09.2020 р. по 31.10.2020 р. з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки, визнати незаконним та скасувати;

- стягнути з ДП «МТП «Чорноморськ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час простою не з вини працівника у розмірі визначеного розрахунком починаючи з 01.09.2020р. по час постановлення рішення суду але не більше ніж по 31.10.2020р.;

- стягнути з ДП «МТП «Чорноморськ» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі визначених платіжними квитанціями.

Стислий виклад позиції позивача

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка працює в ДП «МТП «Чорноморськ» (далі - Порт) тальманом 1-го терміналу та є членом Незалежної профспілки працівників МТП «Чорноморськ». 27 серпня 2020 року наказом в.о. директора ДП «МТП «Чорноморськ» №270 їй було оголошено простій з 01 вересня по 31 жовтня 2020 року з оплатою з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки відповідно до вимог ст. 113 КЗпП України. Однак цей наказ є незаконним та порушує її права з таких підстав:

- відповідно до ч. 4 ст. 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

- колективним договором за час простою не з вини працівника передбачена оплата в розмірі 2/3 годинної ставки без доплати за роботу у нічний час тим працівникам, яких з їх письмової згоди відпустили додому, а вона ніяких заяв про це не писала. Тому їй мають здійснювати оплату згідно Додатку 2 Колективного договору - якщо працівник знаходиться на робочому місці в очікуванні роботи, оплата праці відбувається 100% годинної тарифної ставки з доплатою за роботу у нічний та вечірній час;

- оскільки на підприємстві склалася небезпечна ситуація, то мають бути застосовані положення ч. 3 ст. 113 КЗпП України, відповідно до яких за час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток.

Процесуальні дії у справі

В ухвалі про відкритті провадження у справі від 07.10.2020 р. постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідача повідомлено про його право подати протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі відзив на позовну заяву.

Відповідач отримав ухвалу про відкриття провадження 12 жовтня 2020 року (а.с.33), однак, не надав відзив у встановлений судом строк, у зв`язку з чим, керуючись ч. 2 ст. 191 ЦПК України суд вирішує спір за наявними матеріалами справи.

Стислий виклад пояснень третьої особи

Профспілка надала пояснення третьої особи, які за обґрунтуванням повністю узгоджуються з позицією позивачки, зазначеною в позовній заяві. Крім того, Профспілкою здійснений розрахунок середнього заробітку працівника за час вимушеного прогулу, виходячи з якого позивачка має отримати відшкодування (а.с.27-31).

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Між відповідачем та позивачкою існують трудові правовідносини, оскільки позивачка 16.09.1985 року була прийнята на посаду тальмана 1-го терміналу ДП «МТП «Чорноморськ», що підтверджується довідкою від 14.02.2020 р. (а.с.11).

27 серпня 2020 року в.о. директора ДП «МТП «Чорноморськ» видав наказ за № 270 про заходи запобігання поширенню коронавірусу COVID-19, яким оголошено простій з 01.09.2020 по 31.10.2020 працівникам підприємства, зазначеним у додатку, в тому числі позивачці. Оскаржуваним наказом прийнято рішення здійснювати оплату працівникам, зазначеним в додатку, зокрема і позивачці, в зазначений період з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки відповідно до вимог ст. 113 КЗпП України (а.с. 12). Наказ не містить положень про введення обмежень щодо присутності працівників на підприємстві, або ж інших заходів, що свідчили б про заходи на запобігання поширенню коронавірусної інфекції.

Відповідно до п. 3.3.27 Колективного договору Порту, за час простою не з вини працівника, працівникам структурних підрозділів (окрім докерів-механізаторів), яких відпустили до дому з їхньої письмової згоди, зберігається оплата у розмірі 2/3 годинної ставки без доплати за роботу у нічний та вечірній час (а.с. 14).

Додаток 2 до Колективного договору в п. 21 містить положення про простій, відповідно до яких якщо працівник знаходиться на робочому місці в очікуванні роботи, оплата праці відбувається 100% годинної тарифної ставки з доплатою за роботу у нічний та вечірній час (а.с. 15).

Відповідно до ч. 1 ст. 34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

Суд дає оцінку обґрунтованості та законності прийнятого рішення відповідно до його змісту. В оскаржуваному наказі не зазначено про те, що зупинення роботи переліку працівників, зокрема позивачки, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи.

Зі змісту ч. 1 ст. 34 КЗпП України зупинення роботи (простій) може бути викликане невідворотною силою або іншими обставинами.

Однак, аналіз статті 34 КЗпП України свідчить про те, що зупинення роботи (простій) - це наслідок дії невідворотної сили або інших обставин. Тобто мають існувати обставини, які стали причиною неможливості виконання працівниками роботи.

Відповідно до оскаржуваного Наказу, прийнятого відповідачем, підставою для оголошення простою стало продовження на всій території України дії карантину до 31 жовтня 2020 року.

Однак, карантин був продовжений до 31 жовтня 2020 року постановою Кабінету Міністрів України від 26 серпня 2020 року № 760 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України», яка була опублікована та набрала чинності лише 29 серпня 2020 року.

Таким чином, відповідно до положень п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 р. № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», які були чинними на момент прийняття відповідачем 27 серпня 2020 року оскаржуваного Наказу, карантин діяв лише до 31 серпня 2020 року, тобто у відповідача не було законних підстав посилатися на дію карантину до 31 жовтня 2020 року.

Крім того, задекларована відповідачем мета - запобігання поширенню коронавірусної інфекції - не відповідає суті прийнятого оскаржуваним наказом рішення.

Так, реалізація положень оскаржуваного наказу відповідно до сформульованого в ньому рішення не має наслідком зменшення контактування працівників між собою, або ж будь-які інші заходи, що знижують ризик поширення захворювання. Неприбуття працівників на робочі місця на вказаний період взагалі не передбачене в наказі.

Єдиний наслідок, який прямо витікає з оскаржуваного наказу, це зупинення роботи працівниками відповідно до переліку, в тому числі позивачкою, та здійснення оплати таким працівникам з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки, відповідно до вимог ст. 113 КЗпП України.

Простій не може бути використаний як інструмент запобігання поширенню коронавірусної інфекції, оскільки положення ч. 2 ст. 34 КЗпП України встановлюють, що у разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.

Таким чином, можливість для працівників бути присутніми на робочому місці, а також можливість переведення їх на іншу роботу на тому ж підприємстві свідчить про невідповідність оголошення простою зазначеній в наказі меті прийняття такого рішення.

Більше того, чинним законодавством в сфері запобігання поширенню коронавірусної інфекції не була передбачена заборона діяльності ДП «МТП «Чорноморськ», у зв`язку з чим простій не виник як наслідок дії непереборної дії або інших обставин, а був використаний як привід для прийняття рішення зупинити роботи вибіркового переліку працівників.

Тому, суд дійшов висновку, що положення частини 1 статті 113 КЗпП України, які регулюють оплату за час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, не можуть бути витлумачені як такі, що оголошення Кабінетом Міністрів України карантину без заборони діяльності підприємства є самодостатньою підставою для оголошення простою на цей період.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Однак, право позивачки на працю - виконання її посадових обов`язків з оплатою відповідно до умов трудового договору було безпідставно порушене відповідачем оголошенням простою під приводом запобігання поширенню коронавірусної інфекції.

Тому порушене право має бути відновлене скасуванням оскаржуваного наказу в частині оголошення простою позивачці та оплату їй з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки.

Хоча простій позивачки і був оголошений безпідставно, однак зупинення роботи фактично відбулося не з вини працівника, за обставин, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, а тому ефективним способом захисту порушеного права буде збереження за позивачкою середнього заробітку за час простою, як це передбачено ч. 3 ст. 113 КЗпП України, виходячи з розрахунку середнього заробітку, наданого представником третьої особи за період з 01 вересня по 30 жовтня 2020 року, в сумі 3939,50 грн., яка становить різницю між середнім заробітком позивачки та виплаченою їй сумою за простій за вересень 2020 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги мають бути повністю задоволені, то судовий збір має бути покладений на відповідача.

Керуючись ст. ст. 274, 279, 263 - 266 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Задовольнити позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Незалежна профспілка працівників морського торгового порту «Чорноморськ», про визнання наказу №270 від 27.08.2020р. незаконним, скасувати його та стягнення середнього заробітку за час вимушеного простою..

Визнати незаконним та скасувати наказ в.о. директора Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» за №270 від 27.08.2020р., в частині оголошення простою і встановлення ОСОБА_1 оплати праці з 01.09.2020р. по 31.10.2020р. з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки.

Стягнути з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час простою не з вини працівника у розмірі визначеного розрахунком починаючи з 01 вересня 2020 року по 30 жовтня 2020 року у розмірі 3939,50 грн.

Стягнути з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 840,80 грн.

Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 )

Відповідач - Державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (код ЄДРСПОУ , адреса: 68001 вул. Праці, 6 м. Чорноморськ Одеської області)

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ю.О. Тюмін