Провадження № 22ц-824/2119/20 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Мельника Я.С.,

суддів: Іванової І.В., Матвієнко Ю.О.,

за участі секретаря Гановської А.М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 07 листопада 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Завод 410 Цивільної авіації» про поновлення на роботі і стягнення середньомісячної заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 07 листопада 2019 року у відкритті провадження у справі відмовлено на підставі п.2 ч.1 ст. 186 ЦПК України, оскільки існує судове рішення у справі між тими ж сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав, і цим рішенням у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погоджуючись із цією ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неповне з`ясування судом усіх обставин справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що уже існує судове рішення у справаі між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих же підстав, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, у листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив поновити його на посаді квіткаря ДП «Завод 410 Цивільної авіації» та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу (а.с.5).

У позовній заяві ОСОБА_1 посилається зокрема на те, що 21 грудня 2012 року наказом №159-л його було звільнено з посади у зв`язку із систематичним невиконанням трудових обов`язків, з чим він категорично не погоджується.

Разом з тим, рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 24 травня 2013 року у справі № 760/1152/13-ц за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Завод 410 Цивільної авіації» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14 серпня 2013 року, в задоволенні аналогічних позовних вимог ОСОБА_1 до ДП «Завод 410 Цивільної авіації» було відмовлено (а.с.6-13).

Як вбачається з матеріалів справи та було правильно встановлено місцевим судом, обставини, які наведені ОСОБА_1 в даному позові, ідентичні тим, які вже були предметом судового розгляду, та за наслідком розгляду цих вимог було ухвалено судове рішення, яке набрало законної сили.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.186 ЦПК України суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що обставини, які наведені ОСОБА_1 в даному позові, ідентичні тим, які вже були предметом судового розгляду, та за наслідком розгляду цих вимог були ухвалені судові рішення, які набрали законної сили, і позивачем не визначені нові, відмінні від тих, які вже були розглянуті судами, вимоги та відповідні нові обставини, якими такі вимоги обґрунтовуються, тому дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до суперечливого тлумачення норм процесуального права, незгодою із висновками суду першої інстанції та їх оцінкою, а тому не можуть бути підставою для скасування законного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального права, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 07 листопада 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: