У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/1899/20

Провадження № 2/348/1010/20

16 листопада 2020 року Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі судді Матолич В.В., за участю секретаря судового засідання Буратчук О.В., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у м. Надвірна Івано-Франківської областіцивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

представник позивача: ОСОБА_2 ,

відповідач: ОСОБА_1 ,

встановив:

12.10.2020 АТ КБ "ПриватБанк" пред`явив позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

16.10.2020 ухвалою судді постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження по даній цивільній справі.Розгляд справи провести в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

03.11.2020 ухвалою суду відкладено судове засідання у даній справі. Визнано явку представника позивача обов`язковою для дачі особистих пояснень, оскільки відповідач долучила до матеріалів справи квитанцію про сплату заборгованості, яка є предметом спору.

09.11.2020 представник позивача на електронну адресу суду подав заяву про закриття провадження по справі, у зв"язку із тим, що в процесі розгляду справи було встановлено, що заборгованість за кредитним договором №б/н від 17.10.2013 погашена. Крім цього,11.11.2020 на електронну адресу суду подано відповідь на відзив, відповідно до якої зазначено, що позивач підтримує позов в повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача, пояснила, що відповідь на відзив була складена раніше ніж заява про закриття провадження, а тому вона підтримує заяву про закриття провадження у справі. 16.11.2020 суд постановив, повернути зазначені документи без розгляду, оскільки такі не підписані позивачем.

16.11.2020 у судовому засіданні представник позивача просила закрити провадження у даній справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України та стягнути судовий збір з відповідача на підставі ч.3 ст.142 ЦПК України, про що подала відповідну письмову заяву.

16.11.2020 у судовому засіданні відповідач подала заяву, згідно з якою зазначила, що не провівши мирне врегулювання спору позивач порушив п. 1.1.7.25 Умов та Правила надання банківських послуг, а тому просила суд визнати сплату судового збору безпідставною.

Предстаник позивача зазначила, що п. 1.1.7.26 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що у разі виникнення спірної ситуації боржник сам повинен про це повідомляти банк письмово. Крім цього, зазначила, що обов`язкове досудове врегулювання даного спору не є обов`язковим.

Суд заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, що стосуються поданої заяви та розподілу судових витрат, доходить такого висновку.

Представник позивача в судовому засіданні вказала, що заборгованість за кредитним договором №б/н від 17.10.2013 погашена.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Суд приходить до висновку, що заява щодо закриття провадження у зв`язку з відмовою позивача від позову підлягає до задоволення, оскільки представник позивача не обмежений в повноваженнях подавати таку заяву, прийняття такої відмови судом не порушить прав чи інтересів інших осіб, подання такої заяви є добровільним і представнику позивача відомі процесуальні наслідки закриття провадження у справі.

Згідно з ч. 2 ст. 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Частина 1 ст. 142 ЦПК України визначає, що у разі відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Крім цього, відповідно до ч.3 ст.142 ЦПК України однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, і дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

У судовому засіданні встановлено, що відповідач погасила заборгованість до початку розгляду справи по суті, про що подала суду заяву 28.10.2020. Цю заяву відповідач назвала відзивом на позовну заяву, однак, у ній вона зазначила, що визнає позов щодо стягнення з неї заборгованості за кредитним договором, що суд розцінює не як відзив, а як визнання позову.

Виходячи зі змісту норм ЦПК України, що регулюють вирішення питання щодо розподілу судових витрат, суд доходить висновку, що стягнення судових витрат не є окремою позовною вимогою, оскільки їх розподіл проводиться незалежно від того чи просила про це сторона у позовній заяві. Відповідно до ЦПК України сторона може подати звичайне клопотання щодо розподілу судових витрат. Та навіть за відсутності будь-якого клопотання вирішення питання щодо розподілу судових витрат є обов`язковим компонентом резолютивної частини судового рішення, яким закінчується розгляд справи. А тому заперечення відповідача щодо стягнення з неї судового збору на користь позивача не можна вважати невизнанням позову у цій частині.

При поданні позовної заяви позивач сплатив судовий збір у розмірі 2102,00 гривень, що стверджується платіжним дорученням від 14.09.2020 №PROM4BVTI6.

Поняття "мирне врегулювання спору", яке визначено ст.141 ЦПК України та "досудове врегулювання спору" про яке йдеться у ст.185 ЦПК України не є тотожними поняттями. У судовому засіданні встановлено, що позивач не вживав спроб врегулювати спір мирним шляхом. Натомість відповідач добровільно сплатила суму заборгованості, визначену позивачем.

Оскільки провадження у справі підлягає до закриття на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку з відмовою позивача від позову та така відмова прийнята судом, і у матеріалах справи міститься заява відповідача про визнання позову, суд доходить висновку, що при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат слід застосувати норми, передбачені як ч.1 так і ч.3 ст.142 ЦПК України та повернути позивачу 50% сплаченого ним судового збору, а решту стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 255, 256, 260, 261, 354 ЦПК України, суд,

постановив:

Провадження у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - закрити у зв`язку з відмовою позивача від позову.

Повернути Акціонерному товариству Комерційний банк "ПриватБанк" судовий збір у розмірі 1051,00 гривень сплачений на підставі платіжного доручення від 14.09.2020 №PROM4BVTI6.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" судовий збір у розмірі 1051,00 гривень.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення через Надвірнянський районний суд.

Суддя Матолич В.В.