Провадження №2/760/1736/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі

головуючого судді - Усатової І.А.,

при секретарі - Омелько Г.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 12 листопада 2005 року вона уклала шлюб з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрували у виконкомі Семенівської сільської ради Баришівського району Київської області, актовий запис № 13.

Вказала, що від шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначила, що сім`я проживала за адресою: АДРЕСА_1 , площею 24,50 кв.м., що належить позивачці на праві приватної власності.

Зазначила, що протягом останніх років сімейне життя між сторонами погіршувалося та це призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Вказала, що сторони мають протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Зазначила, що відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, такими як повага до дружини, піклування про створення в сім`ї доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери. Вказала, що саме з ініціативи відповідача між ними постійно виникали сварки, свідком яких нерідко була їх дитина, що негативно впливає на її психічний стан та спричиняє душевні страждання.

Зазначила, що відповідач не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про сім`ю.

Вказала, що протягом тривалого часу відповідач взагалі самоусунувся від обов`язків по матеріальному забезпеченню сім`ї. За останні півроку зароблені ним кошти не надавав на потреби сім`ї.

Зазначила, що спільне господарство сторони не ведуть, сумісне проживання остаточно припинено.

Вважає, що подальше підтримання сімейних відносин неможливе, оскільки у зв`язку з сімейно-побутовими проблемами, протилежними поглядами на сімейне життя, між сторонами склалися неприязні відносини, втрачено почуття любові та поваги. Вважає, що за таких умов шлюб необхідно розірвати. Просила розірвати шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований 12 листопада 2005 року у виконкомі Семенівської сільської ради Баришівського району Київської області, актовий запис № 13.

Щодо визначення місця проживання дитини, позивач зазначила, що оскільки дочці ОСОБА_3 на момент подачі позову до суду було тринадцять років, тому вона вправі вибирати з ким їй надалі проживати.

Зазначила, що для створення належних соціально-побутових умов проживання для дитини, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне визначити місце проживання дитини.

На переконання позивачки, їх донька повинна проживати разом із нею в кімнаті, що належить їй на праві приватної власності за адресою: АДРЕСА_1 .

Вважає, що спроможна забезпечити дитину всім необхідним. Зазначила, що працевлаштована, отримує своєчасну виплату заробітної плати. Дитина навчається в спеціалізованій школі, облікована в медичних установах. Вказала, що постійно слідкує за станом здоров`я дитини, за її розвитком, забезпечує належне виховання та піклування.

Посилаючись на ч.1 ст.3, ст.ст.6,9,18,27 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» просила визначити місце проживання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із нею.

25.06.2019 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Усатовій І.А.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 01 липня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.

Цією ж ухвалою суду виділено в самостійне провадження вимоги позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та вимоги позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зняття з реєстрації місця проживання.

Суд протокольною ухвалою від 07.09.2020 закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 07.09.2020 о 11:20.

Від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини просила задовольнити.

Від представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 надійшла заява, в якій відповідач ОСОБА_2 позов визнав у повному обсязі, не заперечував проти розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із матір`ю - ОСОБА_1 . Справу просив розглянути у відсутність відповідача та його представника.

Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації 23.04.2020 на адресу суду направила лист № 108/24-1717 від 23.04.2020, в якому просила справу розглядати за відсутності представника служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації. Просила ухвалити по справі вмотивоване рішення, виходячи з інтересів дитини.

Також до листа № 108/24-1717 від 23.04.2020 Службою у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації долучено висновок органу опіки та піклування Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації № 108-4085 від 09.04.2020, згідно якого орган опіки та піклування Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_3 , 2006 р.н. з матір`ю, ОСОБА_1 .

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи заяву позивача та відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - 12.11.2005 виконкомом Семенівської сільської ради Баришівського району Київської області зареєстровано шлюб за актовим записом № 13.

Як вбачається з поданих 07.09.2020 позивачкою та представником відповідача заяв, сторони досягли згоди про припинення шлюбних відносин та відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу.

Відтак, судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбних відносин, спільного господарства не ведуть, подальше спільне проживання у шлюбі та його збереження є неможливим і строк для примирення за таких обставин не вплине на збереження та покращення сімейних стосунків.

Таким чином, сторони створили умови за яких їх шлюб фактично припинився.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про розірвання шлюбу, зареєстрованого 12 листопада 2005 року, виконкомом Семенівської сільської ради Баришівського району Київської області між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за актовим записом № 13.

Щодо вимог позивачки про визначення місця проживання дитини, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, сторони мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач просила визначити місце проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із нею, на що слід зазначити наступне.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13).

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

При цьому, Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти:

по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною;

по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.

При цьому, за загальним правилом, за відсутності визначених законом винятків, права батьків між собою на виховання та спілкування з дітьми є рівними і той з батьків, з ким проживає дитина не може обмежувати відповідні права на спілкування та виховання дітей того з батьків, хто проживає окремо.

Як зазначалося Європейським судом з прав людини в справі «Цаунеґґер проти Німеччини» (§ 60), спільною відправною точкою для рішень більшості держав-членів, погоджено те, що рішення щодо присудження опіки мають ґрунтуватися на найкращих інтересах дитини. Палата Лордів, наприклад, у своєму рішенні від 04 липня 1996 року вичерпно заперечила презумпцію чи принцип «переваги матері» в питаннях опіки. Більше того, він підкреслив, що перевага маленької дитини бути зі своєю матір`ю стала лише однією з багатьох конкуруючих обставин і що вона не була переважаючою (див. справу «М.Л. проти Великобританії», заява № 35705/97, 20 березня 2001 р.).

Рада Європи декілька разів засуджувала нерівне ставлення до батьків і наголошувала на тому, що роль батька щодо дітей необхідно краще визнавати і належно цінувати. Наприклад, у своїй Постанові 2079 (2015) щодо «Рівності і спільної батьківської відповідальності: роль батька» Парламентська Асамблея наголосила на важливості «подолання гендерних стереотипів щодо ролей, які приписуються жінкам і чоловікам у сім`ї» як «відображення соціологічних змін, що відбулися впродовж останніх п`ятдесяти років з огляду на організацію приватної сфери і сім`ї».

Згідно вимог частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

За змістом частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 141 СК України мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (81 ЦПК України).

З огляду на викладене, суд акцентує увагу, що обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, задоволення доведених позовних вимог та/або відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю.

Судом встановлено, що сторони проживають окремо та неповнолітня донька сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за домовленістю сторін, проживає разом з позивачкою.

Також встановлено, що на моменти ухвалення рішення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 виповнилося чотирнадцять років.

Суд враховує визнання відповідачем вимог позивачки щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини, однак не вбачає підстав на задоволення вказаних вимог.

Суд акцентує увагу сторін, що згідно положень ст. 160 СК України встановлено презумпцію визначення місця проживання неповнолітньою дитиною самостійно, а згідно положень ст. 161 СК України, суд визначає місце проживання малолітньої дитини.

Враховуючи зазначене, суд позбавлений можливості визначити місце проживання неповнолітньої дочки разом з одним із батьків всупереч вимогам статей 160, 161 СК України.

З огляду на викладене, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що обоє з батьків мають рівні права щодо виховання та спілкування з дитиною та здатні належним чином виконувати відповідні батьківські обов`язки, враховуючи, що неповнолітня дитина має право самостійно обирати власне місце проживання, відсутність в матеріалах справи доказів, що підтверджують волевиявлення неповнолітньої на визначення місця проживання разом з одним із батьків, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог позивачки щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», ст. ст.112,160,161 Сімейного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 83, 133, 141, 209-211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов - задовольнити частково.

Розірвати шлюб, зареєстрований 12 листопада 2005 року, виконкомом Семенівської сільської ради Баришівського району Київської області між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за актовим записом № 13.

В решті позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: І. А. Усатова