КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 752/1800/16-ц Головуючий у 1-й інст. - Мазур Ю.Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Мараєва Н.Є.

при секретарі Букалов В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25 травня 2020 року, ухвалене у складі судді Мазур Ю.Ю. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені у зв`язку з несплатою аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 , в якому з урахуванням уточнених позовних вимог від 12.03.2020 року просила стягнути неустойку (пеню) з суми несплачених аліментів за період з грудня 2006 року по липень 2015 року в сумі 2 883 138,03 грн. та збитки від інфляції в сумі 1271,34 грн., а також просить стягнути сплачений судовий збір в розмірі 12 057,80 грн.

Посилається на те, що сторони у справі перебували у шлюбі, який розірваний на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27.04.2005 року. Від даного шлюбу вони мають дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15.12.2004 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини з усіх видів його заробітку, починаючи з листопада 2004 року і до досягнення донькою повноліття. Починаючи з грудня 2006 року відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання по сплаті аліментів, внаслідок чого виникла заборгованість, яка за період з грудня 2006 року по червень 2015 року становить 91 995,47 грн. Враховуючи змінені позовні вимоги позивач просила задовольнити позов та стягнути з відповідача пеню в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожний день прострочення, починаючи з грудня 2006 року по липень 2015 року в сумі 2 883 138,03 грн. та збитки від інфляції в сумі 1217,34 грн., а всього 2 884 409,37 грн. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23.01.2017 року у задоволенні позову - відмовлено. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва від 24.05.2017 року рішення залишено без змін. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.10.2017 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23.01.2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 24.05.2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

12 березня 2020 року ОСОБА_2 подала до суду уточнену позовну заяву, в якій з урахуванням зменшених позовних вимог просить стягнути з ОСОБА_1 неустойку (пеню ) за період з 01.12.2016 року по 30.06.2015 року у сумі 27 148,64 грн. та суму інфляції - 1177,12 грн., а також сплачений судовий збір у сумі 12 057,80 грн.

РішеннямГолосіївського районного суду м. Києва від 25 травня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) з суми несплачених аліментів в сумі 88 695,47 грн. за період з грудня 2006 року по липень 2015 року в розмірі 27 148,64 грн. та збитки від інфляції в сумі 1177,12 грн., а всього стягнуто 28 325 грн. 76 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 3654 грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Посилається на те, що за період з 29.11.2006 року по 09.06.2015 року родичами відповідача на рахунок відкритий на ім`я позивачки сумлінно та відповідально сплачувались аліменти у сумі, яка була погоджена сторонами, що підтверджується копіями квитанцій. Позивачка приймала перераховані кошти, жодних повернень коштів не було, будь - яких претензій або зауважень з приводу сплати аліментів позивачка не висловлювала. Суд першої інстанції не надав належної оцінки вищевказаному факту та квитанціям, які наявні в матеріалах справи. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на довідку - розрахунок заборгованості по аліментам №15867 від 06.07.2015 року видану ВДВС Голосіївського РУЮ в м. Києві, проте державним виконавцем заборгованість у вказаній довідці у період з 01 квітня 2011 року по 30 червня 2015 року помилково визначена не з одержаної відповідачем зарплати, а з розміру середньої заробітної плати по м. Києву, незважаючи на те, що у матеріалах виконавчого провадження містяться дані про те, що у період з квітня 2011 року відповідач працював та мав постійний дохід. Згідно довідки - розрахунку заборгованості по аліментам №1163/15 від 22.01.2016 року заборгованість становить 26 799,46 грн., а згідно довідки №564820 від 17.02.2016 року у період з 01.07.2015 року по 31.01.2016 року в матеріалах виконавчого провадження є відомості про сплату аліментів, станом на 17.02.2016 року заборгованість відсутня. Судом першої інстанції проігноровано вказівки щодо можливості правильно визначити суму пені за прострочення сплати аліментів, що містяться в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.10.2017 року. Крім того, судом не взято до уваги клопотання представника відповідача про приєднання до матеріалів справи постанови Голосіївського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про закінчення виконавчого провадження від 25.02.2020 року та копію довідки про утримання аліментів №140 від 08 вересня 2016 року, відповідно до яких аліменти утримано у повному обсязі до досягнення дитиною повноліття, рішення суду виконане, виконавче провадження закінчено, припинена чинність арешту майна боржника та скасовані інші заходи примусового виконання рішення, заборгованість відсутня. Крім того, зазначає, що він є інвалідом 2 групи та звільненій від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

В судовому засіданні відповідач та його представник підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у апеляційній скарзі.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечила. Посилається на те, що платежі, які здійснювали родичі відповідача не приймаються позивачем як підтвердження сплати заборгованості по аліментах, оскільки у цих платежах не вказано, що вони здійснюються саме як сплата аліментів. Розгляд справи триває з 2015 року, за цей час виконавчою службою було надано 6 довідок із зазначення різних періодів та сум заборгованості відповідача по аліментам. Останній розрахунок пені здійснено з урахуванням внесених платежів відповідача. За час розгляду справи в суді ОСОБА_1 придбав квартиру, звернувся до суду із заявою про звільнення його від сплати аліментів, в задоволенні якої йому було відмовлено, а також визнав доньку такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою місця проживання батька. Крім того, вказує, що позивачем не було отримано копію клопотання відповідача адресованого суду першої інстанції про долучення до матеріалів справи доказів, а саме копії постанови державної виконавчої служби про закінчення виконавчого провадження та копії довідки про утримання аліментів від 08 вересня 2016 року №140.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, починаючи з грудня 2006 року по липень 2015 року належним чином не виконував свої зобов`язання щодо сплати аліментів на підставі рішення суду та не вносив щомісяця платежі на утримання неповнолітньої дитини, внаслідок чого сума несплачених аліментів становить 88 695,47 грн. Виходячи з положень ст.549 ЦК України та ст. 196 СК України ОСОБА_2 має право на стягнення з ОСОБА_1 пені у розмірі 27 148,64 грн. та збитки від інфляції у сумі 1177,12 грн.

Враховуючи задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат у сумі 3654 грн.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та апеляційним судом перевірено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі, який був зареєстрований 09.08.1997 року.

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15.12.2004 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки стягнуто аліменти в розмірі ј частини з усіх видів його заробітку, починаючи з 19.11.2004 року і до повноліття (т.1, а.с.5).

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27.04.2005 року шлюб між сторонами розірвано (т.1, а.с.6).

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23.01.2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягненя пені у зв`язку з несплатою аліментів відмовлено (т.2, а.с.126-130).

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва від 24.05.2017 року рішення залишено без змін (т.2, а.с.173-177).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.10.2017 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23.01.2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 24.05.2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т.2, а.с.220-222).

Згідно ч.ч.1,2 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Відповідно до ч.ч. 3, 4, 9 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції Закону, що діяла на час подання вказаного позову, розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику.

Спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Судом встановлено, що відповідач, починаючи з грудня 2006 року належним чином не виконував свої зобов`язання щодо сплати аліментів на підставі рішення суду та не вносив щомісяця платежі на утримання неповнолітньої дитини.

Згідно ст. 196 СК України, відповідальність у вигляді пені за виникнення заборгованості настає у разі винних дій боржника, відтак для застосування такого виду відповідальності необхідно встановити факт наявності у виникненні заборгованості вини особи, яка за рішенням суду зобов`язана сплачувати аліменти.

Згідно виконавчого листа № 2-6976, виданого Голосіївським районним судом м. Києва 28.12.2004 року про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки, вбачається, що аліменти за місцем роботи ОСОБА_1 були утримані із його заробітної плати по 30.11.2006 року (т.2, а.с.1-3).

В серпні 2007 року виконавчий лист був пред`явлений позивачкою до виконавчої служби для примусового виконання рішення і постановою державного виконавця ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві від 16.08.2007 року відкрито виконавче провадження (т.2, а.с.30).

З 14.04.2011 року ОСОБА_1 зарахований на роботу в Куренівське тролейбусне ремонтно-експлуатаційне депо на посаду фельдшера з проведення передрейсового огляду водіїв, де працює на даний час (т.2, а.с.31).

Згіднодовідки Державного ощадного банку України за № 579 від 16.06.2015 року наданої суду позивачкою, відповідачем та його близькими родичами, починаючи з листопада 2006 року по 09.06.2015 року сплачувались аліменти на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у ТВБВ №10026/012 на ім`я позивачки в Ощадному банку, кошти надходили від: відповідача - 38 операцій, ОСОБА_4 (матері відповідача) - 55 операцій, ОСОБА_5 (батька відповідача) - 6 операцій, ОСОБА_6 (брата відповідача) -2 операції (т.1, а.с.170).

Факт сплати вказаних аліментів позивачкоюне заперечується та не оспорюється.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги про стягнення пені по аліментам в позовній заяві та уточненій позовній заяві, позивач, посилається на довідку - розрахунок заборгованості по аліментам № 15867 від 06.07.2015року, видану Відділом ДВС Голосіївського районного управління юстиції (т.1 а.с.10, т.2 а.с.62-64), згідно з якою заборгованість за аліментами станом на 30.06.2015 року складає 102 095 грн. 47 коп., та просить стягнути на її користь пеню за період з 01.12.2006 року по 30.06.2015 року в сумі 27 148,64 грн.та збитки від інфляції у сумі 1177,12 грн.

З урахуванням платіжних документів, наданих відповідачем, ним за період з грудня 2006 року по червень 2015 року було сплачено аліментів на суму 10100 грн.

Згідно розрахунку наданого позивачем до уточненої позовної заяви сума заборгованості за аліментами становить 88 695,47 грн.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України, неустойка (пеня) - це вид забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Отже, з урахуванням правової природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України, пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, у якому не проводилось стягнення аліментів.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць обчислюється так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України №6-1477цс15від 03 лютого 2016 року та 6-300цс16 від 16 березня 2016 року.

Індекс інфляції є статистичною інформацією, яка щомісячно надається Держкомстатом та публікується в газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Державного комітету статистики України.

Отже, процентна ставка пені складає 1% в день. Датою початку розрахунку являється 01.12.2006 року, дата закінчення розрахунку 30.06.2015 року. Розраховується за формулою: пеня = сума боргу х ставка пені (%) / 100% х кількість днів.

Виходячи з розрахунку заборгованості наданого позивачем, який відповідачем не спростовано,враховуючи формулу розрахунку пені та індекс інфляції, суд дійшов правильного висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойки (пені) з суми несплачених аліментів в сумі 88 695,47 грн. за період з грудня 2006 року по липень 2015 року у розмірі 27 148,64 грн. та збитки від інфляції в сумі 1177,12 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що родичами відповідача у період з 29.11.2006 року по 09.06.2015 року на рахунок відкритий на ім`я ОСОБА_2 сплачувались аліменти у сумі, яка була узгоджена між сторонами, зокрема у розмірі 300 грн., колегія суддів не приймає до уваги, оскільки доказів відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України щодо досягнення домовленості між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про сплату аліментів саме у розмірі 300 грн. відповідачем суду не надано та матеріали справи не містять.

Крім того, з копій квитанцій, на які посилається відповідач не вбачається, що кошти, які сплачували родичі відповідача призначались саме на оплату аліментів.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не був встановлений розмір суми заборгованості та судом проігноровано вказівки щодо можливості правильно визначити суму пені за прострочення сплати аліментів, що містяться в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, колегія суддів не приймає до увагу, виходячи з того, що доказів відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України на спростування розрахунку наданого позивачем, стороною відповідача не надано ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду.

Твердження скаржника про те, що відповідно до довідки про сплату аліментів, яка була видана ВДВС Голосіївського РУЮ в м. Києві 17 лютого 2016 року, заборгованість ОСОБА_1 за аліментами станом на 17 лютого 2016 року відсутня, так як в матеріалах виконавчого провадження є відомості щодо сплати ним аліментів у період з 01 липня 2015 року по 31 січня 2016 року, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки звертаючись до суду з позовом ОСОБА_2 просить стягнути пеню виходячи із суми заборгованості за аліментами за період з грудня 2006 року по 30 червня 2015 року.

Доводи апеляційної скарги, що судом не взято до уваги клопотання представника відповідача про долучення до матеріалів справи копії постанови Голосіївського РВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) про закінчення виконавчого провадження від 25.02.2020 року та копію довідки про утримання аліментів від 08 вересня 2016 року №140, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказані докази не спростовують факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості за аліментами станом на липень 2015 року.

Твердження скаржника про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності на момент звернення до суду вини відповідача у виникненні заборгованості за аліментами, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказані доводи не спростовують правильність висновків суду та не впливають на законність рішення суду.

За встановлених обставин доводи апеляційної скарги щодо безпідставного стягнення пені за прострочення сплати аліментів та збитків від інфляції не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав відповідача.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази колегія суддів погоджується з висновком суду про задоволення позовних вимог.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновком суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат пов`язаних з розглядом справи, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста цієї статті).

Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до посвідчення № НОМЕР_2 від 31.08.2018 року (т.3,а.с.138) ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи.

Однак, суд першої інстанції на наведене уваги не звернув та безпідставно стягнув судовий збір з відповідача, який є інвалідом IIгрупи та відповідно до Закону України «Про судовий збір» відноситься до переліку осіб, які звільнені від його сплати.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині стягнення судових витратна користь ОСОБА_2 з ОСОБА_1 підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25 травня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 судових витрат у розмірі 3654 грн 00 коп.- скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким компенсувати за рахунок державного бюджету в порядку передбаченому Кабінетом Міністрів України понесені ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 3654 грн 00 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 10 листопада 2020 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Заришняк Г.М.

Мараєва Н.Є.