Справа № 447/2522/19 Головуючий у 1 інстанції: Карбовнік І.М.
Провадження № 22-ц/811/3718/20 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
У Х В А Л А

про повернення апеляційної скарги

25 грудня 2020 року м.Львів

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду Бойко С.М., перевіривши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 30 листопада 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 11 грудня 2019 року, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 30 листопада 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 11 грудня 2019 року повернуто заявнику.

Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 .

Згідно з ч.3 ст. 356 ЦПК України апеляційна скарга підписується особою, яка її подає, або представником такої особи.

Відповідно до п.1 ч.4 ст. 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо апеляційна скарга подана представником і ці документи раніше не подавалися.

У відповідності до ч. 2 ст. 62 ЦПК України довіреність фізичної особи має бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою.

Відповідно до ч. 4 ст. 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

На підтвердження своїх повноважень адвокат Калмиков С.В. долучив ордер серії ВС №1027886 від 27.11.2020 року та копію довіреності «доверенность от двадцять четвертого сентября две тысячи двадцатого года», викладену російською мовою та посвідчену нотаріусом Реутовського нотаріального округу Московської області Резніковою С.Л. за №50/260-н/50-2020-3-1573, якою ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 представляти його інтереси.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про міжнародне приватне право», документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні у разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Конвенція 1961 року, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, згода на обов`язковість якої надана Законом України від 10 січня 2002 «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів» (далі - Конвенція) набула чинності між Україною і державами-учасницями Конвенції, що не висловили заперечень проти її приєднання з 22 грудня 2003 року.

За змістом статті 2 Конвенції кожна з договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території.

Статтею 3 Конвенції передбачено, що єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Згідно з положеннями Конвенції, документ, на якому проставлено апостиль, не потребує ніякого додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі-учасниці Конвенції.

Вказана довіреність «доверенность №50/260-н/50-2020-3-1573 от двадцять четвертого сентября две тысячи двадцатого года», не містить інформації щодо проставлення апостиля компетентним органом Російської Федерації, яка також є країною-учасницею Конвенції 1961 року, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів.

Крім того, вищевказана довіреність не містить жодних відміток (засвідчень) її легалізації на території України через консульство, відповідно до Інструкції про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном, затвердженої наказом Міністерства закордонних справ України від 04 червня 2002 року № 113.

Отже, додана до апеляційної скарги «доверенность №50/260-н/50-2020-3-1573 от двадцять четвертого сентября две тысячи двадцатого года» не може вважатися належним чином оформленим документом, що підтверджує повноваження представника ОСОБА_2 (аналогічна за змістом позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 07.04.2020 р. по справі № 205/9586/16).

Крім цього, апеляційний суд звертає увагу, що «доверенность №50/260-н/50-2020-3-1573 от двадцять четвертого сентября две тысячи двадцатого года» викладена російською мовою, офіційний переклад зазначеної довіреності на українську мову суду апеляційної інстанції не представлено, що не відповідає вимогам ст. 9 ЦПК України та ч.ч. 1, 3 ст. 14 Закону України «Про засади державної мовної політики», відповідно до яких судочинство в Україні у цивільних, господарських, адміністративних і кримінальних справах здійснюється державною мовою. Сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою.

Ордер серії ВС №1027886 від 27.11.2020 року, в якому зазначено, що підставою для його видачі є договір про надання правової допомоги №77/Б від 06.04.2020 року, також не є належним документом, який підтверджує повноваження адвоката Калмикова С.В. на представництво інтересів ОСОБА_1 , оскільки зазначений договір укладено з ОСОБА_3 , який згідно матеріалів справи не є учасником даної справи, відтак, жодних документів, які б підтверджували повноваження ОСОБА_2 , як представника ОСОБА_1 матеріали справи не містять і таких не долучено до апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 5 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо апеляційна скарга подана особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписана, або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід повернути апелянту, що не перешкоджає повторному поданню апеляційної скарги після усунення вказаних недоліків.

Керуючись ст. 357 ЦПК України, суддя

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 30 листопада 2020 року повернути апелянту.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Суддя Бойко С.М.