Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючої судді Яровенко Н.О. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та штрафних санкцій,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ФОП ОСОБА_1 , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з ОСОБА_2 суму заборгованості у загальному розмірі 3 507,04 гривень та судові витрати.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ФОП ОСОБА_1 та відповідачем виникли договірні відносини на підставі договору № ОА 1301 від 24 січня 2018 року, за умовами якого продавець зобов`язується передати у власність покупцеві набір косметики (товар), в асортименті та кількості, встановлених договором, що визначається в переліку №1 (специфікації), а покупець зобов`язується прийняти цей товар та сплатити за нього визначену договором грошову суму. Позивач свої зобов`язання перед відповідачем відповідно до укладеного договору виконав в повному обсязі, що вбачається із акту приймання-передачі від 24 січня 2018 року. Відповідач товар отримала, претензії щодо отриманого товару та щодо виконання продавцем своїх обов`язків за договором відповідач не мала, про що свідчить підпис останньої. Станом на день звернення до суду заборгованість відповідача складає 3 507,04 грн.

02 вересня 2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін.

Копію вказаної ухвали позивачем було отримано 09 жовтня 2019 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідача було повідомлено про розгляд вказаної цивільної справи у порядку спрощеного провадження, однак конверт повернувся «за закінченням терміну зберігання».

Позивачем до суду додаткових заяв, пояснень подано не було, відповідачем не використано право подання відзиву на позовну заяву.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір № ОА від 24 січня 2018 року, за умовами пунктів 1.1. та 1.2. якого позивач зобов`язується надати відповідачу комплекс товарів та послуг по догляду за шкірою обличчя, а відповідач зобов`язується прийняти цей комплекс по догляду згідно акту приймання-передачі та сплатити за нього визначену договору грошову суму (ціну). Під комплексом по догляду мається на увазі: продаж набору косметики та надання допоміжних супроводжуючих косметологічних послуг.

Згідно із пунктом 1.3. цього договору, асортимент, кількість, комплектація, перелік складових комплексу по догляду і загальна сума договору визначаються в Переліку №1 (специфікації), що являється невід`ємною частиною цього Договору.

Пунктами 2.1., 2.2. та 2.4. договору передбачено, що право власності на комплекс по догляду переходить від позивача до Клієнта після підписання Акту приймання -передачі. При передачі комплексу по догляду, Сторони складають та підписують Акт приймання - передачі згідно переліку №1 (специфікації). Одночасно сторона 1 надає необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про товар та послуги в наочній формі, що доводиться до клієнта. Зобов`язання позивача по передачі Комплексу по догляду вважаються виконаними в момент його передачі в розпорядження клієнта згідно акту приймання - передачі та підписання даного договору.

Відповідно до пункту 5.1. договору загальна вартість комплексу по догляду за цим договором складає 9 218,00 грн.

Відповідно до пункту 5.3. та 5.4. Договору, при оплаті комплексу по догляду частинами клієнт в день підписання даного договору вносить на поточний рахунок або в касу позивача перший платіж в розмірі 2000 грн. 00 коп. не пізніше 24 січня 2018 року. Залишок вартості комплексу по догляду в розмірі 7 218 грн. 00 коп. Клієнт сплачує позивачу рівними платежами у сумі 1 203 грн. 00 коп. протягом 6 місяців.

Також, сторонами підписано Перелік №1 (специфікацію) від 24 січня 2018 року, якою визначено кількість та асортимент набору косметики та перелік косметологічних послуг, що мали бути надані відповідачу позивачем.

24 січня 2018 року сторонами підписано акт приймання - передачі до договору № ОА від 24 січня 2018 року, згідно з яким відповідачем прийнято набір косметики та ряд косметологічних послуг. Загальна вартість комплексу склала 9 218 грн. 00 коп.

Також, до матеріалів позовної заяви надано оригінал довідки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 без номеру та дати, згідно якої відповідач сплатила частину вартості товару на загальну суму 3 840,00 грн. та отримала всі косметологічні послуги на загальну суму 4 400,00 гривень з який оплатила 2 920,00 гривень. Борг відповідача перед позивачем складає 978,00 гривень зі сплати вартості товару на 1 480,00 гривень за фактично отримані послуги, що разом становить 2 458,00 гривень.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Однією з встановлених ч. 2 ст.11ЦК України підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори.

Згідно із вимогами ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами, а ст.525ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов.

Відповідно до ч. 1ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, за якими відповідач взяв на себе обов`язок сплатити позивачу суму забезпечувального платежу (завдатку) в подвійному розмірі, у разі порушення умов договору.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), правовими наслідками, зокрема, є розірвання договору та відшкодування збитків.

Частина 1 статті 611 ЦК України встановлює правові наслідки порушення зобов`язання, відповідно до якої у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, таким наслідком може бути припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно із вимогами ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 655 ЦК України закріплює законодавче визначення договору купівлі-продажу, відповідно до якого це договір, за яким одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із вимогами статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу.

Купівля-продажу майна відноситься до договірних зобов`язань та відповідно регулюється правилами цивільного законодавства.

Відповідно до ст.662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу та повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з ст.663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Статтями 526, 530 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ч. 2 ст. 615ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язань.

Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими виходячи з того, що позивач всі передбачені договором умови виконав в повному обсязі, відповідач укладав договір купівлі-продажу та прийняла товар і зобов`язувалась його оплатити у відповідності до норм договору, тому, відповідач мав можливість виконати умови договору і оплатити кошти позивачу, але без поважних причин цього не зробив. За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позову. З відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за договором купівлі-продажу

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Із аналізу вказаних вище норм чинного законодавства вбачається, що обов`язок доказування покладається не тільки на сторону позивача, а й на відповідача, який заявляє свої доводи стосовно обставин справи.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч.1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Пунктом 6.1 договору обумовлено, що за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань по даного договору сторони несуть відповідальність згідно діючого законодавства.

Крім того, п. 6.5 Договору передбачено, що клієнт сплачує позивачу неустойку у розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожен календарний день прострочення.

Боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України).

Враховуючи ті обставини, що відповідач не повернула позивачу борг у розмірі 2 458,00 грн, вона додатково має заборгованість по сплаті штрафних санкцій за період з 24.07.2018 по 01.06.2019, а саме: пеня - облікова ставка НБУ - 63,00 грн; 3% річних - 750,93 грн, інфляційні втрати - 235,11 грн.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

На основі всебічно з`ясованих обставин, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити.

Керуючись ст. ст. 509, 526, 530, 629, 655, 656, 662, 663, 693 ЦК України, ст. ст. 12, 81, 89, 141, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП невідомий, адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) суму заборгованості у розмірі 3 507,04 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП невідомий, адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 768,40 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 10 квітня 2020 року.

Суддя Н.О. Яровенко