РІШЕННЯ

іменем України

"28" січня 2020 р. 145/1996/18

2/145/32/2020

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого Мазурчака А. Г.

за участі секретаря Мигдальської Н.М.,

відповідача ОСОБА_1 ,

преставника відподача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ТОВ "Фінансова компанія є гроші" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказує, що між ним та ОСОБА_1 було укладено договір № -005757 від 25.05.2018 року про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.

Цей договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті https://e-groshi.com і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення договору.

Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».

Зокрема, в ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 цього закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Відповідно до п.12, ч. 1 ст. 3 Закону одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Таким ідентифікатором є СМС повідомлення з кодом 947590, який зазначений у тексті договору у розділі «Підписи сторін».

Додатково, сторона позивача зазначає, що відповідно до Розділу 1 Договору, заявка-анкета в особистому кабінеті Клієнта на веб-сайті Позивача, встановленої форми, яка виражає намір Клієнта отримати грошові кошти у позику та є невід`ємною частиною цього Договору та узгоджений Сторонами в Додатку 1 до цього договору.

Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу позику у розмірі, встановленому Договором.

Платіжним дорученням №1610 від 25.05.2018 року та повідомленням від 12.04.2018 року підтверджується, що позивачем було перераховано на картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 позику у розмірі 3000,00 гривень. Дана сума перерахована на підставі договору співробітництва № 2829 від 28.12.2017 року.

Відповідно до умов п. 10.1.3. договору позичальник зобов`язується вчасно повернути позику та сплатити суму процентів за користування позикою.

Строк надання послуг за цим договором (строк на який надається позика) розпочинається з моменту отримання позичальником коштів відповідно до умов договору (п.5.1 Договору).

Строк, на який надається позика за цим договором становить 31 день (5.2. договору).

Дата надання Позики 25.05.2018 року (п.5.3 Договору).

Дата повернення Позики - не пізніше 23:00 24.06.2018 включно (п.5.4 Договору).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 1048 ЦК України).

Розмір і порядок процентів встановлений даним Договором.

Відповідно до умов Договору Сума процентів за користування позикою становить 1091, 10 грн. за 31 днів.

Проценти за користування Позикою становлять 2% за кожен день користування Позикою, що становить 730 процентів річних.

Тип процентної ставки - фіксована.

Фіксована процентна ставка за цим договором становить 2% (60,00 грн. процентів) за кожен день, починаючи з дати видачі позики, і закінчуючи Датою фактичного повернення Позики включно, протягом строку користування Позикою.

Загальна сума позики здорожчання позики за весь період її складає 4091,10 грн.

Так, у строк, зазначений даним Договором у разі виконання Відповідачем зобов`язань за цим Договором, Відповідач повинен був повернути позику та проценти за користування позикою.

Відповідно п. 7.1. Договору у випадку порушення (прострочення) Позичальником строку повернення Позики та/або оплати Суми процентів за користування позикою, Позикодавець має право додатково, крім процентів за користування позикою за кожен тень прострочення, стягнути з Позичальника пеню у розмірі 3,00% від залишку Суми Позики за кожен день прострочення, починаючи з першого дня прострочення. Пеня піллягає сплаті шляхом внесення готівкових коштів у касу Позикодавця або перерахування таких коштів на поточний рахунок Позикодавця.

Станом на 22.10.2018 року Відповідачем прострочені строки повернення позики, встановлені п.5.4. даного Договору, що призвело до виникнення заборгованості, яка складається з:

- заборгованості за кредитом - 3000 грн.,

- заборгованості по процентам за користування кредитом -8291,10 грн.,

- заборгованості за пенею - 10800,00 грн.

Загальна сума заборгованості за договором складає 22091,10 грн., яку позивач просить стягнути ОСОБА_1 та судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав суду заяву, про розгляд справи у відсутності представника, позовні вимоги підтримує.

Відповідачка ОСОБА_1 позовні вимоги не визнала, пояснила, що кредит не отримувала взагалі, електронних ключів ніколи не отримувала, договорів не укладала і про даний договір не знає нічого.

Представник відповідача ОСОБА_2 пояснив, що в договорі вказано що його підписано електронним підписом ОСОБА_1 (а.с. 18), однак згідно ст. 6 Закону України "Про електронний цифровий підпис" до заяви повинний бути доданий сертифікат електронного ключа. В матеріалах справи відсутні докази наявності договору на виготовлення електронного підпису - ключа. Договір укладено на споживчі цілі, тому він підпадає під дію Закону України "Про захист прав споживачів". Згідно відповіді банку ОСОБА_1 не отримувала електронний цифровий підпис, а тому і не могла підписати даний договір. На її картку прийшли 3 000 грн., які вона не повернула банку, тому вказану суму відповідачка визнає. Дані кошти з її рахунку могла зняти інша особа, яка раніше допомагала отримати кредит. Позивачем також не доведено, що саме відповідач використовувала телефон № НОМЕР_2 для зв`язку з фінансовою компанією.

Суд, вислухавши відповідачку, її представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

25.05.2018 р. позивачем було перераховано на картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 позику у розмірі 3000,00 гривень, що стверджується платіжним дорученням №1610 від 25.05.2018 року (а.с. 26) та повідомленням від 12.04.2018 року (а.с. 27).

В ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Однак позивачем суду не надано доказів, що ОСОБА_1 отримала даний договір.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Позивачем, не було доведено, які саме умови договору та Правила надання грошових коштів у позику діяли станом на 25.05.2018 року.

Великою Палатою Верховного Суду у справі №342/180/17 від 03 липня 2019 р також було зазначено, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги вказує, що між ним та ОСОБА_1 було укладено договір № -005757 від 25.05.2018 року про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.

Цей договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті https://e-groshi.com і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення договору.

При цьому, матеріали справи не містять доказів наявності у відповідачки електронного підпису - ключа, також відсутні докази того, що саме відповідачка підписувала електронним підписом договір № -005757 від 25.05.2018 року, навпаки АТ КБ "Приватбанк" було надано суду відповідь на запит за вих № 20.1.0.0.0/7-20191218/1975 від 21.12.2019 р. (а.с. 114) про те, що ОСОБА_1 не зверталась за отриманням сертифікату ЕЦП, а відтак вона не могла його отримати та користуватись ним.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З огляду на викладене, договір № -005757 від 25.05.2018 року, який міститься в матеріалах даної справи не визнається відповідачем та не містить її підпису, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного в електронному вигляді.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили умови договору у письмовому вигляді, ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Таким чином, позовні вимоги позивача в частині стягнення процентів та пені є безпідставними через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу та не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Разом з тим, вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав та він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 3 000 грн.

У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України на відповідача слід покласти судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає 442,98 грн.

(3000х100:22091,10=13,58%

1762+1500х13,58%=442,98)

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 207, 625, 633, 634, 638, 1048, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст . 42 Конституції України, ст. 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів», ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року

вирішив:

Позов ТОВ "Фінансова компанія є гроші" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_3 ), яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ Є ГРОШІ» (), що знаходиться за адресою: 49000, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 10-К заборгованість за договором №-005757 від 25.05.2018 року про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту у сумі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ Є ГРОШІ» судові витрати в розмірі 442 (чотириста сорок дві) гривні 98 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Вінницького апеляційного суду через Тиврівський районний суд протягом 30 днів з дня складання рішення в повному обсязі, тобто з 03.02.2020 року.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його складання або проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга буде подана протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного судового рішення.

Суддя Мазурчак А. Г.