Справа № 548/2118/19
Провадження №2/548/102/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.12.2020 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді- Миркушіної Н.С.,

за участю секретаря судового засідання - Калініченко А.В.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Хорол у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Хорольського районного суду Полтавської області з вищевказаним позовом.

Позовні вимоги мотивував тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 22 березня 2007 року відповідач ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном погашення, що відповідає строку дії картки.

АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором.

Відповідач не надав банку своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

Позивач прохав стягнути з відповідача - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь АТ КБ «Приватбанк»: заборгованість у розмірі 123 707,95 грн. за кредитним договором № б/н від 22 березня 2007 року, яка складається з наступного: 6 629,34 грн. - заборгованість за кредитом; 117 078,61 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 17 травня 2006 року по 30 жовтня 2017 року; судовий збір у розмірі 1 921,00 грн.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Хорольського районного суду Полтавської області від 09 жовтня 2019 року відкрито провадження у даній справі та призначено до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою судді Хорольського районного суду Полтавської області від 16 червня 2020 року поновлено відповідачу строк на подання відзиву по даній цивільній справі. Прийнято та долучено до матеріалів справи відзив відповідача.

Ухвалами Хорольського районного суду Полтавської області від 13 липня 2020 року, 19 жовтня 2020 року відкладено підготовче судове засідання.

Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 10 листопада 2020 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання представник позивача АТ КБ «Приватбанк» не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Чубенко Ж.А. у судове засідання не з`явилася, подала письмову заяву про розгляд справи за її з відповідачем відсутності. Просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позов та у запереченні на відповідь на відзив.

У відзиві на позов відповідач зазначає, що 22 березня 2007 року сторони уклали правочин у формі підписаної заяви про надання ОСОБА_1 банківської послуги шляхом видачі банківської платіжної карти № НОМЕР_1 типу 462708504, з кредитним лімітом в сумі 2000,00 грн., з відсотковою ставкою за кредитним лімітом 3 відсотки на місяць із розрахунку 360 днів у році, з терміном дії кредитного ліміту, який збігається з терміном дії самої кредитної картки, тобто до травня 2009 року. Будь-яких інших договорів про умови надання банківських послуг сторони не укладали.

Відповідач зазначає, що позивач по справі неправомірно стверджує, що згадана вище заява була підписана відповідачем разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, що саме ці три документи в цілому складають кредитний договір і сторони мають регулювати свої правовідносини таким кредитним договором.

ОСОБА_1 заперечує, що вона погоджувалася з іншими умовами надання та повернення кредиту, а ніж ті, які зазначені у її заяві від 22 березня 2007 року. Таким чином, відсутні підстави вважати, що банк отримав згоду на укладення кредитного договору з врахуванням Умов та Правил, на які вказує позивач, а тому правовідносини з приводу кредитування мають регулюватися тільки заявою ОСОБА_1 , строк виконання зобов`язань за якою установлено - травень 2009 року.

Відповідач вказує, що додані позивачем до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг не являються додатками до договору, укладеного із ОСОБА_1 , оскільки вказані документи не містять дати та підпису ОСОБА_1 , їх неможливо ідентифікувати на предмет невід`ємності від заяви про відкриття карткового рахунка.

Відповідач зазначає, що відсутні підстави вважати, що банк отримав згоду на укладення кредитного договору з врахуванням Умов та Правил, на які вказує позивач, а тому правовідносини з приводу кредитування мають регулюватися тільки заявою ОСОБА_1 , строк виконання зобов`язань за якою установлено - травень 2013 року.

Також відповідач зазначає, що позивачем не надано обґрунтованого розрахунку заборгованості відповідача за кредитом.

Відповідач стверджує, що після закінчення строку дії кредитної картки (травень 2009 року) жодних грошових коштів з кредитної картки не знімала, жодних операцій не здійснювала та взагалі більше не користувалася карткою.

Відповідач вбачає, що з вище вказаної дати позивачем штучно проводився рух коштів по рахунку та штучно створювався кредит і заборгованість по ньому.

Розрахунок позивача не містить точної інформації по якій кредитній картці рахується борг, звідки взялася заборгованість як поточна так і прострочена за кредитом, куди перераховувалися кошти з рахунка, яким чином та ким вносилися кошти на рахунок для погашення кредиту. Відповідач також зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності для захисту своїх інтересів по стягненню заборгованості у суді, що є підставою для відмови у задоволенні пред`явлених позовних вимог.

Відповідач просила відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі у зв`язку з їх безпідставністю та у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

У відповіді на відзив позивачем вказано, що відповідно до укладеного договору №б/н від 22 березня 2007 року відповідач ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном погашення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач приєдналася до нових Умов та Правил надання банківських послуг шляхом підписання відповідної анкети-заяви від 14 листопада 2012 року.

Укладання договору здійснюється за принципом укладання між банком і клієнтом договору приєднання (ст. 643 ЦК України). Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів.

У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку http://privatbank.ua/terms/pages/70/, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього зазначено, що відповідачу було надано на ознайомлення Умови та Правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в Заяві приєднання.

Підписавши заяву банк та клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому. Заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua), складають Договір про надання банківських послуг. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству не суперечить.

Позивач зазначає, що законодавчо не встановлений обов`язок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, тому вважає, що доказом наявності факту ознайомлення з умовами кредитування є положення ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією (отримання кредиту боржником та сплата ним періодичних платежів).

Позивач вказує, що підписавши анкету-заяву відповідач підтвердив, що він був ознайомлений з умовами кредитування та погодився з ними, що засвідчив власним підписом. Погашаючи заборгованість по кредиту відповідач прийняв умови договору та погодився з ними.

Щодо строку позовної давності, позивач зазначає, що відповідно до п. 1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років.

Також позивач зазначає, що строк дії перевипущеної картки до останнього дня липня 2016 року. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 05 жовтня 2019 року - до спливу строку позовної давності.

Враховуючи викладене, позивач просив суд задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі.

Відповідачем подано до суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву. Згідно заперечень відповідач зазначає, що у позовній заяві позивач по справі стверджує, що заява до ЗАТ КБ «Приватбанк» про відкриття рахунка та надання платіжної карти від 22 березня 2007 року була підписана відповідачем разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, що саме ці три документи в цілому складають кредитний договір і сторони мають регулювати свої правовідносини таким кредитним договором. При цьому, позивач додає до позову роздруковані із сайту АТ КБ «Приватбанк» Умови і правила надання банківських послуг без номера та дати їх затвердження, без підпису ОСОБА_1 та дати ознайомлення нею із текстом документа. У відповіді на відзив на позовну заяву позивач стверджує, що ОСОБА_1 приєдналася до нових Умов та правил надання банківських послуг шляхом підписання відповідної анкети-заяви від 14 листопада 2012 року. При цьому, позивач додає роздрукований із сайту АТ КБ «Приватбанк» Витяг з Умов і правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 р. № СП-2010-256 без підпису ОСОБА_1 та дати ознайомлення нею із текстом документа. Також додає копії анкети-заяви про приєднання до умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку, яка містить анкетні дані ОСОБА_1 . Дана копія документа не містить ні підпису ОСОБА_1 , ні дати його складання.

Відповідач зазначає, що додані до відповіді на відзив анкета-заява від 14 листопада 2012 року та Витяг з Умов і правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 р. № СП-2010-256 також ніяким чином не доводять твердження позивача, що ОСОБА_1 приєдналася до нових Умов та правил надання Банківських послуг, оскільки додані документи, як і попередні, не містять ніякої ідентифікації: не мають дати його складання та підпису ОСОБА_1 , як свідчення про подання нею до банку заяви та, відповідно, про намір ОСОБА_1 приєднуватися до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку.

Відповідач заперечує щодо отримання нею вказаних позивачем кредитних карток, окрім картки № НОМЕР_1 , яка була у відповідача з самого початку співпраці з ПАТ КБ «Приватбанк» (22 липня 2007 року). Відповідач стверджує, що їй була видана на руки лише одна картка № НОМЕР_1 , по якій вона і отримувала кошти та здійснювала грошові перекази. За яких обставин були видані інші картки відповідач не розуміє.

Відповідач звертає увагу суду, що згідно заяви до ЗАТ КБ «Приватбанк» про відкриття рахунка та надання платіжної карти від 22 березня 2007 року істотні умови кредитування такі як можливість нарахування відсотків за прострочений кредит та штрафу за прострочку по кредиту відсутні. Тому відповідач вважає, що банк проводив відповідні нарахування та стягнення неправомірно.

Також відповідач зауважує, що строк дії картки, яка була видана ОСОБА_1 закінчився ще у травні 2013 року, що підтверджує напис на копії кредитної картки «Універсальна» № НОМЕР_1 . Разом з тим, банк продовжував здійснювати нарахування та стягнення відсотків за користування кредитним лімітом, відсотків за прострочений кредит та штрафу за прострочку по кредиту в період до червня 2019 року.

Таким чином, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог банку.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. З таким клопотання до суду звернувся представник позивача. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, з`ясувавши позицію представника позивача, відповідача та її представника, перевіривши доводи відзиву на позов та заперечення на відповідь на відзив відповідача ОСОБА_1 , доводи відповіді позивача ПАТ КБ «Приватбанк» на відзив, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України з`ясувавши всі обставини справи та надавши їм правову оцінку, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

За вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2018 року у справі «Печенізький та інші проти України» встановлено, що принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Крім цього, кожній стороні має бути забезпечено можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі апеляційною скаргою іншої сторони, та надати власні зауваження з цього приводу.

За змістом ст.ст. 6, 627 ЦК України - сторони є вільними в укладенні договору.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 22 березня 2007 року АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 уклали правочин у формі підписаної заяви про надання ОСОБА_1 банківської послуги шляхом видачі банківської платіжної карти № НОМЕР_1 типу 462708504, з кредитним лімітом в сумі 2000,00 грн., з відсотковою ставкою за кредитним лімітом 3 відсотки на місяць із розрахунку 360 днів у році, з терміном дії кредитного ліміту, який збігається з терміном дії самої кредитної картки, тобто до травня 2009 року.

Зазначена картка була перевипущена, строк її дії установлено до травня 2013 року, що доводиться копією кредитної картки.

У заяві від 22 березня 2007 року зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Дана заява містить підпис ОСОБА_1 , не містить відмітки про розмір та випадки застосування штрафів і пені, збільшення строку позовної давності.

У анкеті-заяві позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку без номера, без дати та без підпису позичальника, не зазначені процентна ставка, сума кредитного ліміту, номер картки, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Згідно з наданим банком розрахунком, станом на 31 серпня 2019 року, ОСОБА_1 заборгувала банку всього 477 496,49 грн. Заборгованість до стягнення складає 123 707,95 грн., яка складається з наступного: 6 629,34 грн. - заборгованість за кредитом; 117 078,61 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 17 травня 2006 року по 30 жовтня 2017 року.

Вказану заборгованість позивач просить стягнути з відповідача і судові витрати по справі.

Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Позивач з посиланням на положення ч. 1 ст. 634 ЦК України зазначає, що сторони керувалися при укладенні договору даною нормою, яка передбачає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується лише до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі розмір і порядок нарахування заборгованості, відсотків, пені і штрафів, обрахунку строку позовної давності, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на «Умови та правилами надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» та «Тарифи Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, позивач додає Умови і Правила надання банківських послуг без визначення строку дії документа, а також роздруковані із сайту АТ КБ «Приватбанк» Витяг з Умов і правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 р. № СП-2010-256. Додані документи не містять дати та підпису ОСОБА_1 , їх неможливо ідентифікувати на предмет невід`ємності від заяви про відкриття карткового рахунка.

Велика Палата Верховного Суду (постанова від 03 липня 2019 року, справа №342/180/17, провадження № 14-131цс19) дійшла висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин та не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними під час укладення кредитного договору. Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом

Надані позивачем Правила надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 липня 2019 року, справа №175/4576/14-ц.

Так, Верховний Суд розглядаючи справу, у якій Позивач - АТ КБ «Приватбанк», обґрунтовуючи позов про стягнення процентів за користування кредитом, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 15 вересня 2006 року, посилався на умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови та правила надання банківських послуг, правила користування платіжною карткою розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

В результаті розгляду справи Верховний Суд зробив висновок: «Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15).

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Умови та правила надання банківських послуг, а також правила користування платіжною карткою, які містяться в матеріалах справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 15 вересня 2006 року шляхом підписання заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Позиція Великої Палати Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 03 липня 2019 у справі №342/180/17 та у постанові від 17 липня 2019 року у справі №175/4576/14-ц, стосується необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Зібрані по справі докази доводять, що 22 березня 2007 року сторони уклали правочин у формі підписаної заяви про надання ОСОБА_1 банківської послуги шляхом видачі банківської платіжної карти № НОМЕР_1 типу 462708504, з кредитним лімітом в сумі 2000,00 грн., з відсотковою ставкою за кредитним лімітом 3 відсотки на місяць із розрахунку 360 днів у році, з терміном дії кредитного ліміту, який збігається з терміном дії самої кредитної картки, тобто до травня 2013 року.

Позивач не надав суду належних доказів того, що між ним та відповідачем, крім існуючої підписаної заяви на отримання платіжної картки № НОМЕР_1 з кредитним лімітом в сумі 2000,00 грн. під 3 відсотки на місяць, укладався інший договір та з іншими умовами надання кредиту, а також доказів того, що відповідач була ознайомлена із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», та «Тарифами банку», а також із Умовами і правилами надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 р. № СП-2010-256, і визнала умови цих документів обов`язковими до себе у тій редакції, у якій вони були подані до суду.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, а тому Умови та правила надання банківських послуг, Витяг з Умов і правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 р. № СП-2010-256, які містяться в матеріалах даної справи без підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 22 березня 2007 року шляхом підписання заяви про надання банківських послуг.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено практикою суду і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

З аналізу виписки по рахунку ОСОБА_1 за період з 01 січня 1999 року по 08 січня 2020 року можна зробити наступні висновки: 1) картка № НОМЕР_1 відкрита банком 13 червня 2006 року із встановленням кредитного ліміту в розмірі 2000,00 грн. Отримана ОСОБА_1 22 березня 2007 року. Цієї ж дати ОСОБА_1 оформлено заяву про видачу картки; 2) найбільш активно ОСОБА_1 користувалася зазначеною карткою у період з березня 2007 року по листопад 2009 року, менш активно - протягом 2010 року, в останнє видано готівку по цій кредитці 14 вересня 2010 року;3) у період з вересня 2010 року по 30 червня 2019 року банк самостійно проводить операції по картці у вигляді нарахування та списання: відсотків за користування кредитним лімітом, відсотків за прострочений кредит; штрафу за прострочку по кредиту; 4) строк дії картки, яка була видана ОСОБА_1 закінчився у травні 2013 року, що підтверджує напис на копії кредитної картки «Універсальна» № НОМЕР_1 . Разом з тим, Банк продовжував здійснювати нарахування та стягнення відсотків за користування кредитним лімітом, відсотків за прострочений кредит та штрафу за прострочку по кредиту в період до червня 2019 року.

Неодноразово змінювався кредитний ліміт по картці:

- 13.06.2006 р. встановлено в розмірі 2000,00 грн.;

- 13.08.2007 р. збільшено та встановлено в розмірі 5500,00 грн.;

- 18.03.2009 р. зменшено кредитний ліміт та встановлено в розмірі 5400,00 грн.;

- 16.06.2009 р. зменшено кредитний ліміт та встановлено в розмірі 5040,00 грн.;

- 27.05.2010 р. зменшено кредитний ліміт та встановлено в розмірі 5000,00 грн.;

- 14.09.2010 р. зменшено кредитний ліміт та встановлено в розмірі 4900,00 грн.;

- 22.12.2010 р. зменшено кредитний ліміт та встановлено в розмірі 4380,00 грн.;

- 04.10.2012 р. зменшено кредитний ліміт та встановлено в розмірі 4070,00 грн.;

- 25.12.2012 р. встановлено в розмірі 8000,00 грн.;

- 17.10.2013 р. зменшено кредитний ліміт та встановлено в розмірі 6820,00 грн.

Надані позивачем на підтвердження факту укладання кредитного договору та наявності не виконаних кредитних зобов`язань: копія кредитного договору, розрахунок заборгованості, копія паспорта відповідача, за яким був оформлений кредитний договір, виписка по рахунку, фото клієнта з карткою, не спростовують висновки суду що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «Приватбанк» не дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 117 078, 61 грн. не підлягають задоволенню за безпідставністю.

Разом з тим, кредитний договір, укладений між позивачем та відповідачем № б/н від 22 березня 2007 року без номеру не містить положень про збільшення позовної давності, а тому на правовідносини у цьому спорі поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Як слідує з виписки по картковому рахунку № НОМЕР_1 востаннє за даною карткою відповідачем отримані кошти 09 вересня 2010 року. Усі операції, починаючи з вересня 2010 року банк здійснює самостійно, без відому позичальника. Зокрема: здійснює автоматичне погашення простроченої заборгованості, боргів по кредитному договору, відсотків за користування кредитним лімітом, штрафів, шляхом переказів коштів з картки на картку, автоматичне списання коштів, які надійшли на картковий рахунок ОСОБА_1 .

Згідно умов кредитування та копії кредитної картки строк її дії - до останнього дня травня 2013 року. Тобто, перебіг позовної давності стосовно повернення кредиту в повному обсязі обліковується з 01 червня 2013 року в порядку ст. 253 ЦК України.

Відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до заявлених Позивачем вимог та наслідків його спливу у вигляді відмови у позові.

За ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Відповідно до ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, яка діяла на час укладення кредитного договору), зазначено, що у позасудовому порядку або до судового провадження кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Ця правова норма спрямована на те, щоб встановити судовий контроль над вирішенням таких вимог кредитора з метою захисту прав споживача як більш слабкої сторони договору споживчого кредиту.

Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року (справа № 6-14 цс 14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а стосовно повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Наданим позивачем розрахунком та випискою по рахунку не доведено факт переривання строку позовної давності.

Вказівка позивача, що відповідно до п. 1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років, не заслуговує на увагу, оскільки позивачем не доведено, що Умови, на які позивач посилається, є складовою частиною кредитного договору, укладеного із відповідачем.

У відповідності до частини 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення.

За таких підстав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ КБ «Привтабанк» про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 6 629, 34 грн.- не підлягають задоволенню у зв`язку із спливом строку позовної давності.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 1-14, 76-81, 141, 209-211, 213, 216, 221, 228, 229, 235, 240-242, 258, 259,263-265,268, 354,355 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 530, 612, 625, 634, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити: в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 6 629, 34 грн.- у зв`язку із пропуском строку позовної давності; в частині позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 117 078, 61 грн. - за безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до пп.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України,до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Хорольський районний суд Полтавської області.

Сторони справи:

Позивач АТ КБ «Приватбанк», що знаходиться за адресою, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, буд. 50,

Представник позивача - Кіріченко Віталій Михайлович, Гаренко Надія Володимирівна, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ,

Відповідач ОСОБА_1 , що проживає за адресою АДРЕСА_2 .

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Чубенко Жанна Анатоліївна, адреса АДРЕСА_3 .

Повний текст судового рішення складено 04.12.2020 року.

Суддя: Н.С.Миркушіна