Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/1125/20
Провадження № 2/321/458/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.11.2020 року

Михайлівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - Машкіної Н.В.,

при секретарі Бородіної І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором №500353859 від 22.03.2013 року, обґрунтовуючи позовні вимоги таким.

22.03.2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний Договір № 500353859, сума кредиту, що складає 16 620,00 грн., відповідно пункту 2.2.Кредитного Договору, процентна ставка за користування Кредитом складає 0,01% річних. До п. 2.3 Кредитного Договору,датою остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та нарахування комісій є 25.03.2016. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, відкривши позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом 16 620,00 грн.

21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір факторингу №1, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи», а ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 500353859 від 22.03.2013 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та Боржником. 26 грудня 2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» було укладено Договір факторингу №2019-1КІ/ВЕСТА, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило ТОВ «ФК «ВЕСТА» а ТОВ «ФК «ВЕСТА» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту №500353859 від 22.03.2013 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та Боржником. 16 січня 2019 року між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір відступлення прав вимоги №16-01/19/1, відповідно до якого ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 500353859 від 22.03.2013 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та Боржником. Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до Відповідачів, а ТОВ «ФК «ВЕСТА» втратив такі права.

За період користування кредитними коштами, відповідачем здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте заборгованість за Кредитним договором в повному обсязі не погашена. У зв`язку з тим, що відповідачем прострочено грошове зобов`язання по поверненню Кредитних коштів отриманих на підставі Кредитного договору № 500353859 від 22.03.2013 року, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 31651,62 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також судові витрати, крім того витрати понесенні на правочину допомогу.

У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву з клопотанням розглядати справу у його відсутність, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.8).

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, її представником адвокатом Губорєвою Я.А. у визначений судом строк подано відзив на позовну заяву, в якому викладені аргументи щодо наведених відповідачем заперечень проти позову.

Так, з відзиву на позовну заяву вбачається, що позивачем пропущено загальний строк позовної давності, зокрема: право вимоги у позивача до відповідача за кредитним договором від 22.03.2913 року № 500353859 на основну суму заборгованості виникло 22.03.2916 року. Таким чином строк позовної давності сплив 23.03.2019 року. В той же час до суду позивач звернувся 03.09.2020 року, тобто поза визначеними ст. 257 ЦПК України строками позовної давності. Вважає, що вимоги позивача заявлені поза строком позовної давності, а тому відповідач заявляє про застосування загального та спеціального строку позовної давності і просить відмовити в позовних вимогах в повному обсязі.

У відповіді на відзив на позовну заяву, представник позивача заперечує проти доводів, викладених представником відповідача у відзиві на позовну заяву та просить суд задовольнити позовну заяву в повному обсязі, посилаючись на те, що у відповідності до п.3 Кредитного договору всі правовідносини між Позичальником та Банком регулюються Розділом № 2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», які були розміщені на відповідному сайті ПАТ «Альфа-Банк» і є невід`ємною частиною цього договору. Так, у відповідності до п. 23 вказаного Розділом № 2 сторони домовилися про те, що позовна давність за спорами, що виникають із Договору становить 50 років, тобто сторонами було погоджено збільшення строку позовної давності до 50 років на підставі ч.1 ст. 259 ЦК України, які не сплинули на час пред`явлення позову.

В запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву представник відповідача зазначає, що доводи позивача про погодженнязастереження щодо збільшення позовної давності за договором до 50 років є хибними та такими, що не підтверджуються матеріалами справи. Так, Розділ №2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», затверджені Розпорядженням ПАТ «Альфа-Банк» № 2909 від 08.09.2014 року, в той час, як кредитний договір №500353859 між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено 22.03.2013 року. Тобто, на момент укладання кредитного договору відповідач не була ознайомлена з Розділом №2, який був затверджений лише 08.09.2014 року, а відповідно відповідачем не погоджувалося збільшення строку позовної давності до 50 років на підставі ч.1 ст. 259 ЦК України. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Розділу №2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи кредитний договір від 22.03.2013 року,а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема щодо строків позовної давності. Крім цього, роздруківка із сайту ПАТ «АЛЬФА-БАНК» належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15.) Таким чином, даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої ст. 634 ЦПК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Розділ №2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», що розміщені на офіційному сайті ПАТ «АЛЬФАБАНК» неодноразово змінювалися самим ПАТ «АЛЬФА-БАНК» з часу виникнення спірних правовідносин (22.03.2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (вересень 2020 року), тобто позивач міг додати до матеріалів справи Витяг з Розділу №2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ГІАТ «Альфа-Банк» у будь - яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Розділ №2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа - Банк» не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Таким чином, наданий позивачем Витяг з Розділу №2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 22.03.2013 року. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді збільшення строку позовної давності, відповідно Витяг з Розділу №2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Так, зважаючи на зазначені приписи цивільного законодавства та на п. 2.2 Кредитного договору слідує, шо позивачем пропущений загальний строк позовної давності, зокрема: право вимоги у позивача до відповідача за кредитним договором від 22.03.2013 року №500353859 на основну суму заборгованості виникло 22.03.2016 року. Таким чином, строк позовної давності сплив 23.03.2019 року. В той же час, до суду позивач звернувся 03.09.2020 року. Тобто, поза визначеними ст. 257 ЦК України строками позовної давності. Враховуючи викладене, просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимогах в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.1048 ЦК України, розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. На підставі ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Судом встановлено, що 22.03.2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний Договір № 500353859, сума кредиту, що складає 16 620,00 грн., відповідно пункту 2.2.Кредитного Договору, процентна ставка за користування Кредитом складає 0,01% річних. До п. 2.3 Кредитного Договору, датою остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та нарахування комісій є 25.03.2016. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, відкривши позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом 16 620,00 грн.

21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір факторингу №1, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» а ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 500353859 від 22.03.2013 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та Боржником. Таким чином, ТОВ «Кредитні ініціативи» наділено правом грошової вимоги до Відповідачів, а ПАТ «Альфа-Банк» втратив такі права.

26 грудня 2018 року Між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» було укладено Договір факторингу №2019-1КІ/ВЕСТА, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило ТОВ «ФК «ВЕСТА» а ТОВ «ФК «ВЕСТА» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту №500353859 від 22.03.2013 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та Боржником. Таким чином, ТОВ «ФК «ВЕСТА» наділено правом грошової вимоги до Відповідачів, а ТОВ «Кредитні ініціативи» втратив такі права.

16 січня 2019 року між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір відступлення прав вимоги №16-01/19/1, відповідно до якого ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 500353859 від 22.03.2013 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та Боржником. Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до Відповідачів, а ТОВ «ФК «ВЕСТА» втратив такі права.

За період користування кредитними коштами, відповідачем здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість, за Кредитним договором в повному обсязі не погашена. У зв`язку з тим, що відповідачем прострочено грошове зобов`язання по поверненню Кредитних коштів отриманих на підставі Кредитного договору № 500353859 від 22.03.2013 року, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, внаслідок чого станом на 22.07.2020 року виникла заборгованість, яка відповідно до розрахунку складається з наступного: нараховані 3% річних - 820,51 грн.; втрати від інфляції - 1813,68 грн.; подвійна облікова ставка НБУ - 334,15 грн.; - заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 9104,83 грн.; - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 2 628,45 грн.; заборгованість з пені -16 950,00 грн.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей: забезпечувати юридичну визначеність та остаточність, а також захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в тому випадку, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що відбувалися в далекому минулому, спираючись на докази, які вже могли втратити достовірність та повноту із плином часу.

Оскільки умовами договору встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.

Частиною четвертою статі 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно положень статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно п. 23 Розділу №2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» визначено положення про збільшення позовної давності на 50 років.

Однак, даний пункт не підтверджує погодженнязастереження щодо збільшення позовної давності за договором до 50 років з відповідачем за кредитним договором від 22.03.2013 року № 500353859, з огляду на таке.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», викладені в Розділі № 2 розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи кредитний договір від 22.03.2013 року № 500353859.

У кредитному договорі від 22.03.2013 року № 500353859 посилання на домовленість сторін щодо збільшення строку давності відсутнє, Розділу №2 відповідачем не підписано. В матеріалах справи відсутній і окремий договір про збільшення строку давності.

Суд вважає, що Умови, які знаходяться в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, у кредитному договорі відсутнє посилання на збільшення строку давності, а тому відсутні підстави вважати, що сторони збільшили позовну давність за вимогами про стягнення кредитної заборгованості до п`ятдесяти років.

Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови, зокрема про збільшення позовної давності, прямо не передбачені в кредитному договорі, що безпосередньо підписаний відповідачем.

До аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 202/26885/13-ц та у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Таким чином до спірних правовідносин слід застосовувати загальний строк позовної давності у три роки.

Отже, право вимоги у позивача до відповідача за кредитним договором від 22.03.2013 року №500353859 на основну суму заборгованості виникло 22.03.2016 року. Доказів вчинення відповідачем дій, що б свідчили про визнання нею боргу, а відповідно і переривання перебігу вказаної позовної давності, позивачем не надано.

Відповідно до ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Таким чином, строк позовної давності сплинув 23.03.2019 року. В той же час, до суду позивач звернувся 03.09.2020 року, тобто поза визначеними ст. 257 ЦК України строками позовної давності. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 12, 228-229, 258-260, 263 -265, 268, 280-283 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», місце розташування: вул. Кудрявський узвіз, буд. 5-Б м. Київ до ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 500353859 від 22.03.2013 року відмовити.

Дата складання повного судового рішення 11.11.2020 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду через Михайлівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Михайлівського районного суду

Запорізької області Н.В. Машкіна