Справа № 447/634/19 Головуючий у 1 інстанції: Бачун О.І.
Провадження № 22-ц/811/2326/20 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 грудня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Крайник Н.П.

суддів: Шеремети Н.О., Цяцяка Р.П.,

розглянувши в м. Львові в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 09 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

22.03.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 19925,48 грн.

Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 14.12.2010 року з відповідача в її користь стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян на одну дитину щомісяця до досягнення ним повноліття, починаючи з 15.11.2010 року. Відповідач сплачує аліменти, однак участі в додаткових витратах на утримання дитини не бере. У зв`язку із погіршенням стану здоров`я сина вона понесла додаткові витрати, що пов`язані з обстеженням дитини, проведення МРТ голови та купівлею в Республіці Польща слухового апарату вартістю 5520 злотих. Оскільки відповідач добровільно не бажає повернути половину затраченої суми, просила ухвалити рішення про стягнення з відповідача на її користь половини вартості додаткових витрат на сина ОСОБА_5 , що на день подачі позовної заяви становить 19925,48 грн.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 в користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 витрати за проведення судово почеркознавчої експертизи в сумі 6280 ( шість тисяч двісті вісімдесят ) гривень.

У стягненні з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

Вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з неповним з`ясуванням усіх обставин справи.

Зазначає, що суд не врахував, що додаткові витрати на дитину нею було понесено самостійно. Крім того, відповідач рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дитини належним чином не виконував, аліменти сплачував не систематично, у зв`язку з чим допустив заборгованість у розмірі 42 114,33 грн., яку погасив у повному обсязі у листопаді 2019 року. Зазначає, що суд першої інстанції не обґрунтував на підставі яких доказів вважав 18 000 грн. оплатою додаткових витрат, а не погашенням заборгованості зі сплати аліментів. Звертає увагу суду на те, що рахунок, на який внесено 18 000 грн відкрито не на її ім`я та зазначає, зазначені кошти нею не отримувались. Твердження відповідача, з яким погодився суд першої інстанції, про передачу їй грошових коштів у розмірі 18 000 грн вважає необґрунтованим припущенням, не доведеним жодними доказами, оскільки напис «я отримала» не підтверджує факту отримання саме грошових коштів.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Рішення суду в частині відмови у стягненні з Герасимишин Світлани Михайлівни в користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу оскаржила представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 .

Вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з неповним з`ясуванням усіх обставин справи.

Зазначає, що суд першої інстанції необгрунтовано дійшов висновку про недоведеність заявлених вимог про стягнення витрат на правову допомогу. Зазначає, що з метою отримання правничої допомоги в межах даної справи між ОСОБА_2 та Адвокатським об`єднанням «Юридична фірма «Марусяк і Партнери» було укладено договір про надання професійної правничої допомоги №63/20 від 4 червня 2020 року. 11 червня 2020 року представником відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 через канцелярію Миколаївського районного суду подано письмову заяву про стягнення витрат на правничу допомогу. 08 липня 2020 року дану заяву прийнято судом та поновлено відповідачу строки на подання даної заяви. В подальшому на виконання вимог Цивільно-процесуального кодексу України представником відповідача надано підтверджуючі документи про надані послуги, що підтверджують вартість витрат на правову допомогу. Дані витрати підтверджуються доданою до заяви квитанцією №1757-5067-6376-5256 від 24.10.2019 року та актом №2 здачі приймання висновку експерта №4298 від 26 листопада 2019 року, оригінал якого міститься в матеріалах справи. Також, понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу підтверджуються квитанцією №0.0..1 від 05.06.2020 року. Враховуючи наведене, вважає, що нею (представником відповідача ОСОБА_3 ) надані всі необхідні документи, що підтверджують розмір витрат на правничу допомогу. Крім того, висновок суду про ненадання документів про виконані адвокатом роботи (послуги) є передчасним та помилковим, оскільки зазначені документи були надані суду протягом 5 днів після закінчення розгляду справи. Вважає, що відповідачем об`єктивно та вірно визначено розмір витрат на оплату послуг адвоката, який є розумним та співмірним у розумінні положень ЦПК України.

Просить рішення суду в частині відмови у стягненні з Герасимишин Світлани Михайлівни в користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу скасувати та постановити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу в розмірі 15 000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 не підлягають до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Отже, кожен із батьків зобов`язаний приймати участь у додаткових витратах на дитину і вони мають рівні обов`язки щодо несення таких витрат.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 13.09.2017 року у справі № 6-1489цс17, згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Згідно п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006«Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у випадках стягнення додаткових витрат мова йде про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що призвели до додаткових витрат на дитину, можуть бути зокрема документи, які свідчать про придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини, і спеціальних допоміжних засобів, необхідних для дитини з вадами фізичного розвитку, висновки МСЕК, довідки медичних закладів, а також інші документи, які підтверджують таку необхідність. Розмір додаткових витрат на дитину має обґрунтовуватись відповідними документами.

Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 08.02.2011 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

На підставі рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 14.12.2010 року з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частии з усіх видів його доходу, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян на одну дитину щомісяця до досягнення ним повноліття, починаючи з 15.11.2010 року.

Як вбачається із історії хвороби ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 йому встановлено діагноз: двобічна хронічна нейросенсорна приглухуватість. Рекомендовано вирішити питання слухопротезування.

08.04.2014 року ОСОБА_7 у Західноукраїнському Спеціалізованому Дитячому Медичному центрі в кабінеті МРТ ПП «АДГ -Діагностика» проведено МРТ голови без внутрішньовенного контрастування.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру від 08.04.2014 року, від ОСОБА_7 прийнято оплату за проведення обстеження в ПП «АДГ-Діагностика» в розмірі 680 гривень.

Згідно рахунку-фактури ПДВ № FV/1204/2014/0439 за покупку двох слухових апаратів KIND varia HM 17.10.2014 року покупцем ОСОБА_7 сплачено 5520 злотих, що станом на час покупки згідно офіційного курсу Національного банку України становить 21528,00 грн.

Матеріалами справи встановлено, що 15.10.2014 року відповідачем на рахунок НОМЕР_3 внесено кошти в сумі 18000 гривень, що підтверджується копією квитанції АТ «Дельта Банк» Львівського відділення № 3 каса №2, долученої відповідачем до матеріалів справи на спростування вимог позивачки про те, що ним не відшкодовано половину додаткових витрат на утримання дитини. Згідно копії квитанції від 15.10.2014 року про отримання зазначених коштів, на такій зазначено: « Я, ОСОБА_1 отримала» та міститься підпис.

Згідно висновку експерта за результатами проведення почеркознавчої експертизи квитанції Львівського відділення № 3 каса 2 АТ «Дельта Банк» від 15.10.2014 року, запис « Я, ОСОБА_1 отримала» та підпис від імені ОСОБА_1 , розташовані на квитанції Львівського відділення № 3 каса № 2 АТ «Дельта Банк» за 15.10.2014 року про отримання коштів в сумі 18000 грн на картковий рахунок виконані ОСОБА_1 . Ознак, які б свідчили про вплив на процес письма при виконанні цих запису та підпису якихось незвичних чинників (як природніх, так і штучних), в т.ч. пов`язаних з віковими змінами, немає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини є безпідставними, оскільки позивач отримала від ОСОБА_2 кошти в сумі 18000 грн. що майже в повному розмірі покривають витрати на покупку слухового апарату на час понесення таких.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується повністю, оскільки доказів протилежного суду не надано.

Відповідно до положень ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Отже, стороні, на користь якої прийняте рішення, для отримання відшкодування витрат на правову допомогу слід довести: факт і тривалість надання їй правової допомоги; факт надання допомоги адвокатом або іншим фахівцем у галузі права; факт оплати правової допомоги.

11.06.2020 року представник відповідача - адвокат Школьна А.В. подала заяву про стягнення з позивача в користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу у розмірі 15000 гривень, до якої долучила договір про надання правничої допомоги № 63/20 від 04.06.2020 року, укладений між Адвокатським об`єднанням «Юридична фірма «Марусяк і Партнери» та ОСОБА_2 .

Однак, як вбачається з матеріалів справи, ні відповідачем, ні його представником не надано суду доказів про виконану адвокатом роботу, зокрема, переліку наданих послуг адвоката, акту виконаних робіт, а також детального розрахунку вартості наданої правничої допомоги.

Крім того, до заяви адвоката Школьної А.В. від 11.06.2020 року не долучено попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які понесла сторона і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, що є підставою для відмови у відшкодуванні суми судових витрат.

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 22 січня 2020 року у справі № 551/1136/17.

Враховуючи, що заявлені адвокатом Школьною А.В. витрати у сумі 15000, 00 грн. є неспівмірними із складністю даної справи, ціною позову, наданим адвокатом обсягом послуг у суді першої інстанції, затраченим нею часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, суд дійшов правильного висновку про недоведеність заявлених вимог про стягнення витрат на правову допомогу.

Крім того, під час розгляду справи, до закінчення судових дебатів у справі, представник відповідача не звернувся до суду з заявою про вирішення питання про судові витрати, що передбачено положенням ст. 246 ЦПК України.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарг висновків суду не спростовують, підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Враховуючи наведене, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення у даній справі є дата складення повного тексту постанови 31 грудня 2020 року.

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 09 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 31 грудня 2020 року.

Головуючий: Крайник Н.П.

Судді: Шеремета Н.О.

Цяцяк Р.П.