Справа № 311/2084/20
Провадження № 2/311/762/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2020 року місто Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Задорожка Д.А.,

секретаря судового засідання Листопад В.І.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Василівський районний відділ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В :

До Василівського районного суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Василівський районний відділ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, в якому вказано наступне.

Позивач перебувала з відповідачем у шлюбі, під час якого у них народились діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які після розірвання шлюбу залишились проживати разом з позивачкою .

За рішенням Василівського районного суду в цивільній справі №2-1603 від 04 жовтня 2006 року на користь позивачки з відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини всього його заробітку, до досягнення дітьми повноліття.

Всупереч вимогам діючого законодавства, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків зі сплати аліментів на утримання дітей, внаслідок чого утворилася заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на жовтень 2016 року становить 45 623,98 грн. та станом на травень 2020 року - 35 494,19 грн.. За підрахунками позивача за період з жовтня 2010 року до жовтня 2016 року сума неустойки складає 13 859,35 грн., а з листопада 2016 року до травня 2020 року розмір неустойки складає 597 961,00 грн.

Відповідач злісно ухиляється від виконання свого обов`язку, у зв`язку з чим позивач змушена особисто нести всі необхідні витрати для забезпечення виховання, утримання та догляду за дитиною, проте її доходів не вистачає для покриття всіх необхідних витрат на дитину, його навчання, лікування, придбання одягу, оплати комунальних послуг та інших необхідних витрат.

За таких умов, неустойка (пеня) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення в період часу, починаючи з жовтня 2010 року до травня 2020 року становить 611 820,35.

З посиланням на положення ч.1 ст. 196 СК України, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 59 857 грн. 26 коп. (а.с. 1-4).

Згідно відзиву на позовну заяву, ОСОБА_2 просив відмовити в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Відповідач вказав, що він, в порядку сплати заборгованості у виконавчому провадженні № 52003532, сплатив 25.05.2020 на рахунок третьої особи грошові кошти у сумі 35 494, 19 грн., за розрахунком стану заборгованості на дату сплати вказаного платежу.

За наслідком перерахунку стану заборгованості, що виконаний 17.06.2020, відповідачем у вказаному виконавчому провадженні 17.06.2020 на рахунок третьої особи сплачено грошові кошти у сумі 10 503, 72 грн.

За матеріалами виконавчого провадження, 19.06.2020 вищевказані кошти перераховано позивачу ОСОБА_1

22 червня 2020 року виконавче провадження № 52003532 з виконання виконавчого листа від 13.10.2010 № 2-1603, що виданий Василівським районним судом Запорізької області, закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із повним фактичним виконанням судового рішення.

Позовна заява подана до суду 25.06.2020, що свідчить про те, що станом на дату подання позову заборгованість зі сплати аліментів у ОСОБА_2 була відсутньою.

Враховуючи вищенаведене, відповідач вважав, що заявлені вимоги про стягнення неустойки за прострочення аліментів, за умови погашення заборгованості у повному обсязі, є безпідставним.

Крім того, ОСОБА_2 вважав, що оскільки заборгованість в цілому складається із періодичних платежів, перерахуванням грошових коштів у розмірі визначеному розрахунком державного виконавця 25.05.2020, ним було погашено всі місячні періодичні платежі та одночасно заборгованість в цілому.

В той же час наявність різниці між сумою сплачених коштів та розміром заборгованості, що була розрахована державним виконавцем 17.06.2020, не зумовлена недоплатою коштів відповідачем. Як наслідок, вина відповідача у неповному погашенні заборгованості станом на 25.05.2020 відсутня.

Розрахунок неустойки за прострочення зі сплати аліментів відповідачем не визнавався з огляду на його невідповідність правовій позиції, що висловлена в Постанові Великої Палати Верховного Суду України від 03.04.2019 у справі № 333/6020/16-ц та в цілому з підстави відсутності правових підстав для її нарахування у зв`язку із повним погашенням заборгованості.

Додатково ОСОБА_2 зазначив, що з остаточного розрахунку суми заборгованості, що був виконаний державним виконавцем 17.06.2020, можливо встановити, що загальна сума заборгованості за виконавчим провадженням становить 45 997, 91 грн., яка і була сплачена відповідачем.

Відповідно до ч. 4, 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Розрахунок державного виконавця позивачем не оскаржено до суду, а відтак, враховуючи відсутність спору щодо розміру заборгованості, встановлення такого рішенням суду за результатом його перерахунку зазначення суми заборгованості у розмірі 59 857,26 грн., на думку відповідача, є необґрунтованим та безпідставним.

ОСОБА_2 зазначає, що сума заборгованості, визначена позивачем самостійно, виходячи із зроблених нею власних розрахунків та не відповідає вимогам ст. 196 Сімейного кодексу України.

З огляду на викладене, відповідач просив в задоволенні позову відмовити (а.с. 25-27).

Позивачем надано заперечення на відзив, зміст та доводи якого є аналогічними мотивам, викладеним в позовній заяві (а.с. 33-34).

В судовому засідання позивач підтримала позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві.

В судовому засідання відповідач та його представник просили відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві.

В судове засідання представник третьої особи не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5).

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, під час якого у них народились діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які після розірвання шлюбу залишились проживати разом з позивачем (а.с. 12,13).

За рішенням Василівського районного суду в цивільній справі №2-1603 від 04 жовтня 2006 року на користь ОСОБА_1 з відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини всього його заробітку, до досягнення дітьми повноліття (а.с. 14).

Згідно матеріалів виконавчого провадження № 1031/8 (номер за ЄДРВП: 52003532), 13 жовтня 2010 року Василівським районним судом Запорізької області видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей (а.с. 43-43). Постановою державного виконавця Відділу ДВС Василівського РУЮ Запорізької області від 05 квітня 2012 року відкрито виконавче провадження (а.с. 45). Згідно розрахунку заборгованості, складеного державним виконавцем, станом на 13 квітня 2020 року заборгованість зі сплати аліментів становить 56 909 грн. 51 коп. (а.с. 96-97). 20 травня 2020 року ОСОБА_2 надав до державної виконавчої служби заяву про перерахунок заборгованості за аліментами (а.с. 106). Згідно розрахунку заборгованості, складеного державним виконавцем, станом на 25 травня 2020 року заборгованість зі сплати аліментів становить 35 494 грн. 19 коп. (а.с. 114 зв.-115). Згідно розрахунку заборгованості, складеного державним виконавцем, станом на 17 червня 2020 року заборгованість зі сплати аліментів становить 10 503 грн. 72 коп. (а.с. 125-127). 25 травня 2020 року та 17 червня 2020 року відповідачем ОСОБА_2 на рахунок Василівського РВ ДВС перераховано 35 494 грн. 19 коп. та 10 503 грн. 72 коп. відповідно, в якості заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим провадженням (а.с. 134,135). Розпорядженням державного виконавця від 18 червня 2020 року кошти в загальному розмірі 45 997 грн. 91 коп. перераховано на рахунок позивача ОСОБА_1 (а.с. 138, 139). В судовому засіданні позивачем підтверджено вказану обставину. Згідно розрахунку заборгованості, складеного державним виконавцем, станом на 22 червня 2020 року заборгованість зі сплати аліментів у виконавчому провадженні відсутня (а.с. 143-144 зв.). Постановою державного виконавця 22 червня 2020 року виконавче провадження закрите у зв`язку з виконанням рішення суду в повному обсязі та відсутністю заборгованості (а.с. 146-147).

Відповідно до ч.1 ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

У відповідності до ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року за №3 роз`яснено, що передбачена ст.196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

З огляду на викладене, суд зазначає, що для вирішення питання про стягнення неустойки (пені) із заборгованості зі сплати аліментів обов`язковому встановленню підлягає наявність самої заборгованості на день звернення особи до суду, підстави її виникнення та встановлення вини особи у її виникненні.

Зокрема, судом встановлено, що на день подання позивачем ОСОБА_1 позовної заяви до суду (25 червня 2020 року) заборгованість відповідача, ОСОБА_2 , зі сплати аліментів була відсутньою в зв`язку з її повним добровільним погашенням відповідачем в ході виконавчого провадження, а виконавче провадження закрите, що свідчить про відсутність правових підстав у ОСОБА_1 на звернення до суду з відповідним позовом.

Додатково суд зазначає, що з досліджених судом матеріалів виконавчого провадження, яке відкрито в 2012 році, вбачається, що про наявність заборгованості за аліментами ОСОБА_2 дізнався лише в 2020 році, після чого і здійснив повне погашення боргу, що свідчить про добросовісну поведінку останнього та відсутність вини відповідача у її виникненні.

З огляду на викладене та приймаючи до уваги встановлені обставини, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову за необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 12, 77, 80, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Василівський районний відділ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду через Василівський районний суд Запорізької області (згідно п.п.15.5 п.15 Розділу ХІІI Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 12 листопада 2020 року.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області Д.А. Задорожко