ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 461/6547/14

провадження № 61-20120 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Коротенка Є. В., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «БМ Банк»,

відповідачі - ОСОБА_1 ? ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Басика Андрія Миколайовича, який діє в інтересах публічного акціонерного товариства «БМ Банк» на рішення апеляційного суду Львівської області від 23 грудня 2016 року в складі колегії суддів Крайник Н. П., Копняк С. М., Мельничук О. Я.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2014 року ПАТ «БМ Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та просило з урахуванням уточнених позовних вимог стягнути з відповідачів на користь банку 23 259,24 долари США, що еквівалентно 489 565,76 грн, з яких 768, 84 доларів США строкової заборгованості за кредитом, 14 428,98 доларів США простроченої заборгованості за кредитом, 1 704,12 доларів США простроченої заборгованості за процентами, 1 393,82 доларів США нарахованих процентів та 4 963,48 доларів США пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 17 червня 2008 року уклав з ОСОБА_1 кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 23 750 доларів США для придбання автомобіля зі сплатою 9,99 % річних строком до 16 червня 2015 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором банк уклав з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договори поруки, відповідно до яких відповідачі зобов`язувались відповідати перед банком у разі невиконання боржником умов кредитного договору.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачами умов кредитного договору станом на 29 травня 2015 року утворилася заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідачів.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 03 червня 2016 року позов задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором в сумі 23 259,24 доларів США, що станом на 29 травня 2015 року еквівалентно 489 565,76 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв`язку з невиконанням відповідачами умов кредитного договору утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

Короткий зміст судового рішення апеляційного суду

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 23 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 скасовано, у задоволенні позову в цій частині відмовлено.

Апеляційний суд виходив з того, що банк протягом шести місяців з часу припинення виконання боржником зобов`язань за кредитним договором не скористався своїм правом про пред`явлення вимоги до поручителів, тому порука відповідно до положень статті 559 ЦК України є припиненою.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У січні 2017 року ПАТ «БМ Банк» подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на вказане судове рішення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 березня 2017 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 розділу XIII ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» дана справа передана до Верховного Суду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 21 листопада 2018 року дану справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог банку до поручителів про стягнення заборгованості за кредитним договором від 17 червня 2008 року № 9/27/170608 як таке, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, залишити в силі у цій частині рішення суду першої інстанції.

Позивач зазначає, що апеляційний суд не звернув увагу на те, що останній платіж було здійснено боржником 17 березня 2014 року в сумі 100 доларів США, в той час як позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором 13 червня 2014 року, тобто в межах передбаченого статтею 559 ЦК України строку.

Рішення апеляційного суду в частині позовних вимог ПАТ «БМ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 17 червня 2008 року № 9/27/170608 у касаційному порядку не оскаржується, а тому Верховним Судом не переглядається.

Заперечення/відзив на касаційну скаргу

20 квітня 2017 року від ОСОБА_2 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення на касаційну скаргу, які мотивовані тим, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому касаційна скарга підлягає відхиленню.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 17 червня 2008 року ПАТ «БМ Банк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 9/27/170608, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 23 750 доларів США на придбання автомобіля зі сплатою 9,99% річних, з кінцевим терміном повернення кредиту 16 червня 2015 року.

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 17 червня 2008 року банк уклав з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договори поруки № 9/27/170608-2, № 9/27/170608-1.

Позичальник з 16 червня 2011 року припинив виконання зобов`язань за кредитним договором.

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором 13 червня 2014 року.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість в сумі 23 259,24 доларів США, що станом на 29 травня 2015 року еквівалентно 489 565, 76 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Отже, в разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У разі пред`явлення вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині відповідних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Такий висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12, від 20 червня 2018 року у справі № 758/6863/14-ц, від 05 червня 2019 року у справі № 523/3082/14.

Відповідно до пункту 12 договорів поруки № 9/27/170608-1, № 9/27/170608-2 договір діє до повного виконання зобов`язань по кредитному договору боржником чи поручителем, тому у даних правовідносинах підлягає застосуванню положення частини четвертої статті 559 ЦК України про припинення поруки протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя.

Разом з тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.

Установивши, що останній платіж боржник здійснив 16 червня 2011 року, а з позовом до поручителів позивач звернувся 13 червня 2014 року, тобто більше ніж через шість місяців після настання строку виконання відповідної частини основного зобов`язання, апеляційний суд неправильно застосував норми матеріального права щодо припинення поруки, тому дійшов помилкового висновку щодо її припинення в повному обсязі.

Порука за таких обставин припинилася лише стосовно частини зобов`язань щодо сплати кредитних платежів, а саме щодо зобов`язань, строк виконання яких настав більш як за шість місяців до 13 червня 2014 року.

У зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права апеляційний суд не дослідив належним чином зібрані у справі докази та не встановив усіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи у частині позовних вимог банку до поручителів про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Згідно з частиною четвертою статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України підстав для скасування рішення апеляційного суду в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителів та направлення справи у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Басика Андрія Миколайовича, який діє в інтересах публічного акціонерного товариства «БМ Банк», задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 23 грудня 2016 року в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства «БМ Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 17 червня 2008 року № 9/27/170608 скасувати, направити справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Коротенко

Є. В. Краснощоков