Справа № 175/800/20
Провадження № 2/175/240/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М ЕН Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2020 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бойко О.М.,

за участю секретаря судового засідання Сотник Г.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в смт. Слобожанське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона зареєструвала шлюб з відповідачем 21 липня 2012 року у Бабушкінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 280.

Разом з тим, позивачка зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося через постійні сварки, втрату почуття кохання, спільних інтересів та поваги один до одного, що призвело до припинення сімейних стосунків та спільного господарства. Між сторонами взагалі відсутні будь-які взаємні сімейні права та обов`язки, мають окремий бюджет та з серпня 2019 року проживають окремо, тому вважає за доцільне розірвати шлюб з відповідачем, що відповідатиме спільним інтересам сторін.

Від даного шлюбу сторони мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, позивачка у своєму позову зазначає, що відповідач останнім часом жодної матеріальної допомоги на утримання доньки не надає і вона знаходиться на її повному утриманні, у зв`язку з чим у неї є підстави вважати що в подальшому в добровільному порядку відповідач буде ухилятися від матеріального утримання дитини, а тому вважає за доцільне стягнути аліменти на утримання спільної доньки у розмірі 3000 тисячі гривень, щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2020 року було відкрито загальне позовне провадження у даній справі.

Позивач надав до суду письмову заяву, згідно якої просить справу розглядати за її відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку у відповідності до ст. 130 ЦПК України, а тому зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Факт перебування сторін у шлюбних правовідносинах підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 , актовий запис про шлюб № 280 від 21 липня 2012 року, видане Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області.

Згідно позовної заяви, вбачається що сторони мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис № 556 від 15 травня 2013 року, видане Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, яка проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, проживає окремо від сім`ї.

Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що шлюбні відносини та ведення спільного господарства між сторонами припинені, у сторін є спільна дитина. Мотивом до розірвання шлюбу є постійні сварки, втрату почуття кохання, спільних інтересів та поваги один до одного, що призвело до фактичного розірвання шлюбних відносин. Розірвання шлюбу є зваженим та обґрунтованим рішенням.

Відповідно до ст. 51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного кодексу України ). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України , суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Згідно ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини з причин відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на сімейне життя, беручи до уваги, що сім`я в розумінні ч. 2 ст. 3 СК України фактично припинила своє існування, а також враховуючи той факт, що будь-які відомості, які б спростовували зазначені позивачем докази і обставини у суду відсутні та надані не були, вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з тим, Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно зі ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Разом з тим, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів, який набрав чинності 08 липня 2017 року, до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України внесено зміни, згідно яких розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідач фізично здоровий, працює, отримує дохід, інших утриманців не має, а тому враховуючи матеріальний стан сторін, а також, те що відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини надає але розмір допомоги не відповідає прожитковому мінімуму на дитину віком від шести до 18 років, який встановлено згідно з Законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік», суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивачки та стягнувши з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі на утримання дитини, у розмірі 3000 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повноліття, починаючи стягнення з 05 березня 2020 року.

Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивачки повинно бути стягнено сплачений судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. за позовну вимогу про розірвання шлюбу.

Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід Держави повинно бути стягнено судовий збір по справі у розмірі 840,80 грн., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з вимогою щодо стягнення аліментів.

Керуючись ст.51 Конституції України, ст. ст. 10, 11, 12, 13, 57, 60, 76, 88, 130, 141, 223, 247, 263-266, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 3, 24, 110, 112, 113, 114, 115 , 180, 181, 182, 184 Сімейного кодексу України, ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 21 липня 2012 року, Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 280.

Після розірвання шлюбу прізвище сторін залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН: НОМЕР_4 ) аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у розмірі 3000 (три тисячі) грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною, повноліття (тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 ), починаючи стягнення з 10 березня 2020 року.

Допустити до негайного виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_3 ) аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН: НОМЕР_4 ) суму судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) на користь Держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.М. Бойко