Єдиний унікальний номер 233/6511/19
Номер провадження 22-ц/804/354/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2020 року Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Мальованого Ю.М.,

суддів: Агєєва О.В., Канурної О.Д.,

розглянувши у м. Бахмут Донецької області у приміщенні суду в письмовому провадженні цивільну справу № 233/6511/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати з апеляційною скаргою відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 07 листопада 2019 року у складі судді Каліуш О.В., -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця»), який мотивований тим, що з 08 липня 2016 року по 17 липня 2017 року вона працювала приймальником поїздів 4 розряду виробничого підрозділу «Станція Дебальцеве-Сортувальна» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональ-ної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». В даний час Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на підставі постанови Кабі-нету Міністрів України від 31 жовтня 2018 року № 938 перейменоване в Акціонерне товариство «Українська залізниця».

З березня 2017 року роботодавець припинив виплачувати їй заробітну плату. Станом на 17 липня 2017 року розмір нарахованої заробітної плати склав 10 358 грн. 39 коп., що підтверджується довідкою, яку видано позивачу за місцем роботи.

На день звільнення відповідач з позивачем не розрахувався. У позові просила стягнути на свою користь заборгованість по заробітній платі з відрахуванням податків і інших обов`язкових платежів у розмірі 8 285 грн. 98 коп.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 07 листопада 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені повністю.

Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь позивача заборгованість по заробітній платі без утримання податків та інших обов`язкових платежів за період з 01 березня 2017 року по 17 ли-пня 2017 року у загальному розмірі 10 358 грн. 39 коп. В межах суми платежу за один місяць рішення допущено до негайного виконання. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач АТ «Укрзалізниця» в апеляційній скарзі посилається на порушення норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення Костянтинівського міськрайонного су-ду Донецької області від 07 листопада 2019 року та ухвалити нове рішення, яким частково за-довольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у розмірі 243 грн. 00 коп. нарахованого, але не отриманого позивачем авансу за першу половину березня 2017 року.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не дав на-лежної правової оцінки доводам відповідача, відхилив його посилання щодо наявності форс-мажорних обставин, які є причиною відсутності у відповідача первинних документів обліку фактично відпрацьованого позивачем робочого часу в період з 20 березня 2017 року по 17 липня 2017 року.

Суд визнав надані позивачем довідки належними доказами, які підтверджують заборгова-ність по заробітній платі. У зв`язку з захопленням 17 березня 2017 року адміністративної будівлі Донецької дирекції залізничних перевезень (м. Донецьк, вул. Артема, 68) невідомими особами, відповідач втратив контроль над структурним підрозділом і його діяльністю після захоплення. Тому сума заборгованості не підтверджена відповідними первинними документами і не нарахована в установленому законом порядку.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу позивачем ОСОБА_1 на час розгляду справи не наданий.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не пере-шкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійсню-ється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної склад-ності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особ-ливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в су-довому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених ст. 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ці-ною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апе-ляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Матеріалами справи встановлено, що позов ОСОБА_1 подано до суду у вересні 2019 року.

Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 1 січня 2019 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі 1921 грив-ня.

Визначена позивачем у позові ціна позову складає 8 285 грн. 98 коп., що менше ста розмі-рів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, дану справу слід розглядати без повідомлення учасників справи, оскільки ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупе-реджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апе-ляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволен-ню з наступних підстав.

Постановою Кабінету Міністрів України № 938 від 31 жовтня 2018 року змінено тип Пуб-лічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейме-новано його в Акціонерне товариство «Українська залізниця» (скорочене найменування - АТ «Укрзалізниця»).

Відповідно до ст. 23 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної Генера-льною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, закріплено, що кожна людина має право на пра-цю, на вільний вибір роботи, на справедливі i сприятливі умови праці та на захист вiд безробіт-тя.

Частиною 3 ст. 43 Конституції України встановлено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

У ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу; в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством (ст. 33 Закону).

Відповідно до ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з роз-рахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окла-ду). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, пра-цівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб. За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середо-вища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток.

З записів у трудовій книжці ОСОБА_1 вбачається, що вона працювала на Державному підприємстві «Донецька залізниця» з 08 липня 2016 року у якості приймальника поїздів 4 розряду виробничого підрозділу «Станція Дебальцеве-Сортувальна» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (а.с. 4-8).

Позивач звільнена 17 липня 2017 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату (наказ № 7932/ДН-ос від 10.07.2017 року) (а.с. 8)

Відповідно до наданої позивачем копії довідки розмір нарахованої, але не виплаченої за-робітної плати за період з березня 2017 року по липень 2017 року складає 10 358 грн. 39 коп., зокрема за березень 2017 року - 1 991 грн. 02 коп., за квітень 2017 року - 678 грн. 32 коп., тра-вень 2017 року - 847 грн. 90 коп., червень 2017 року - 00 грн. 00 коп., липень 2017 року - 6 841 грн. 15 коп. (а.с. 9).

Згідно наданої відповідачем довідки № 1195/2 від 18 жовтня 2019 року дохід ОСОБА_1 , приймальника поїздів 4 розряду виробничого підрозділу «Станція Дебальцеве-сортувальна» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень», у березні 2017 року склав 305 грн. 59 коп., у квітні-липні 2017 року - 0,00 грн. Після утримання обов`язкових податків та зборів за березень 2017 року сума до виплати позивачу становить 243 грн. 00 коп. (а.с. 26).

В апеляційній скарзі та у відзиві на позовну заяву відповідач АТ «Укрзалізниця» зазначає, що за першу половину березня 2017 року позивачу нарахований аванс у сумі 243 грн. 00 коп., які вона станом на 18 жовтня 2019 року не отримала у касі структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця».

Підтвердження отримання позивачем ОСОБА_1 авансу на першу половину березня 2017 року матеріали справи не містять.

Згідно з Індивідуальними відомостями про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України (форма ОК-5, ОК-7) в берез-ні 2017 року за 31 день страхового стажу АТ «Українська залізниця» позивачу ОСОБА_1 нарахована заробітна плата у розмірі 3 474 грн. 37 коп.; за квітень-липень 2017 року нарахуван-ня заробітної плати відсутні (а.с. 74,75).

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивача заборгова-ність по заробітній платі у розмірі 10 358 грн. 39 коп., суд першої інстанції виходив з обґрунто-ваності цієї суми.

Такий висновок суду першої інстанції не можна вважати законним і обґрунтованим, виходячи з обставин справи.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можли-вість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне оде-ржання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`яза-ний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним робо-ту. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Як-що працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізні-ше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала у відповідача до 17 липня 2017 року, звільнена за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату (а.с. 8).

На підтвердження заборгованості по заробітній платі позивач надала копію довідки про те, що їй нарахована заробітна плата за березень - липень 2017 року в сумі 10 358 грн. 39 коп., до виплати за цей період становить 8 285 грн. 98 коп. Копія довідки підписана заступником начальника станції Дебальцеве-Сортувальна ОСОБА_2 та головним бухгалтером ОСОБА_3 (а.с. 9). Ані печаток, ані штампів підприємства, від імені якого видано довідку, вказаний документ не містить.

Апеляційний суд критично ставиться до довідки про нарахування сум заробітної плати та сум до її виплати, яка надана позивачем, оскільки вказана довідка не містить необхідних рекві-зитів, зокрема, номеру та дати її складення, печатки підприємства, за який період робочого часу нарахована така заробітна плата з зазначенням підстав її нарахування. В довідці не вказано, які податки та збори сплачені, або мають бути сплачені, в якій сумі.

Що стосується посадових осіб, які підписали вказану довідку, то матеріали справи не міс-тять документів на підтвердження їх повноважень на підписання та видачу довідок або інших документів бухгалтерського обліку.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обста-вини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За частинами 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на наведене, позивач ОСОБА_1 , надаючи копію довідки про нарахування за-робітної плати з березня 2017 року по липень 2017 року у сумі 10 358 грн. 39 коп., не довела достовірності такої довідки, як доказу про наявність заборгованості АТ «Українська залізниця» саме в зазначеній у ній сумі.

Сам по собі факт звільнення позивача з роботи не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.

Разом з тим, апеляційним судом встановлено, що згідно з Індивідуальними відомостями про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб системи персоніфікованого обліку Пен-сійного фонду України (форма ОК-5, ОК-7) в березні 2017 року за 31 день страхового стажу АТ «Українська залізниця» позивачу ОСОБА_1 нарахована заробітна плата в розмірі 3 474 грн. 37 коп.; за період з квітня по липень 2017 року відомості про нарахування відсутні (а.с. 74, 75).

З довідки про доходи № 1195/2 від 18 жовтня 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 на-рахована заробітна плата за березень 2017 року у сумі 305 грн. 59 коп., з урахуванням обов`язкових утримань податків на доходи та інших зборів до виплати - 243 грн. 00 коп. (а.с. 26). Відомості про отримання вказаної суми матеріали справи не містять.

Отже, враховуючи інформацію з Індивідуальних відомостей про застраховану особу з Ре-єстру застрахованих осіб системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України (форма ОК-5, ОК-7) у відповідача АТ «Українська залізниця» перед позивачем ОСОБА_1 ма-ється заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року у розмірі 3474грн. 37 коп., яка підлягає стягненню.

Що стосується заборгованості за інший період, апеляційний суд приходить до висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами нарахування їй заробітної плати за період з 1 квітня 2017 року по 17 липня 2017 року.

Тому підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по заробіт-ній платі за період з 1 квітня 2017 року по 17 липня 2017 року відсутні.

Відповідно до пунктів 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосу-вання норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Отже, рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про стягнення за-робітної плати у сумі 10 358 грн. 39 коп. підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 3 474 грн. 37 коп., яка є заборгованістю по за-робітній платі за березень 2017 року.

Зазначена сума підлягає виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізич-них осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до статей 14.1.180, 18, 162.1.3, 168 По-даткового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розгля-дом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення;

розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної ін-станції.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та ви-трат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги відповідача, скасування рішення суду першої інстанції та часткове задоволення позовних ви-мог, тому має бути вирішено питання щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи як у суді першої інстанції, так і понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За подання позовної заяви позивач судовий збір не сплачувала. Від сплати судового збору вона звільнена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір», як позивач у справі про стягнення заробітної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорцій-но розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 6 ст. 141 ЦПК України визначено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рі-шення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на ко-ристь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша час-тина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів Украї-ни.

Згідно п/п 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не бі-льше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна позову у цій справі становить 8 285 грн. 98 коп., один відсоток від якої становить 82 грн. 86 коп.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII «Про Держав-ний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2019 року, в якому позивач звернувся до суду, встановлено у розмірі 1 921 гривня.

Відповідно до п/п 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України від 08 липня 2011 ро-ку № 3674-VІ «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду роз-мір судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Тобто, з позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з березня 2017 року по 17 липня 2017 року в сумі 8 285 грн. 98 коп. підлягав сплаті судовий збір у розмірі 768,40 грн. (8 285,98 грн. х 1%, але не менше 1 921 грн. х 0,4).

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольняються у розмірі 3 474 грн. 37 коп., що становить 41,93% ((3 474,37 х 100%) : 8 285,98) від заявленої позивачем суми заборгованості.

Пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь держави під-лягає стягненню судовий збір, пов`язаний з розглядом справи у суді першої інстанції, в сумі 322 грн. 19 коп. (768,40 х 41,93 : 100).

За подання апеляційної скарги, оспорюючи стягнуту судом першої інстанції суму 10 358 грн. 39 коп., відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 1 152,60 грн. (а.с. 75).

Пропорційно задоволеним апеляційним вимогам, відповідачу підлягає відшкодуванню за рахунок держави судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, у розмірі 669 грн. 31 коп. (1 152,60 грн. - (322,19 х 150%)).

Керуючись ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» задово-льнити частково.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 07 листопада 2019 року скасувати.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року у розмірі 3 474 (три тисячі чотириста сімдесят чотири) грн. 37 коп.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Українська залізниця» при виплаті заборгованості по заробітної платі у розмірі 3 474 грн. 37 коп. здійснити утримання з цієї суми передбачених законом податків та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в дохід держави судовий збір у розмірі 322 (триста двадцять дві) грн. 19 коп.

Компенсувати Акціонерному товариству «Українська залізниця» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір у розмірі 669 (шістсот шістдесят дев`ять) грн. 31 коп. за подання апеляційної скарги.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Акціонерне товариство «Українська залізниця» (, юридична адре-са: 03680, м. Київ, вул. Тверська, будинок 5).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку, як така що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 17 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач: Ю.М. Мальований

Судді: О.В. Агєєв

О.Д. Канурна