ПОСТАНОВА

Іменем України

27 жовтня 2020 року м. Кропивницький

справа № 403/342/19

провадження № 22-ц/4809/1040/20

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді - Карпенко О. Л., Мурашко С. І.,

за участю секретаря судового засідання Сорокіної Н.В.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»;

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області від 28 серпня 2019 року (суддя Годованець І. А.).

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулося до Устинівського районного суду Кіровоградської області з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за кредитним договором б/н від 29 жовтня 2008 року у розмірі 125 104,13 грн., яка складається з наступного: 2780,60 грн. - заборгованість за кредитом, 122323,53 - заборгованість по процентам за користування кредитом з 29 жовтня 2008 року по 30 жовтня 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 29 жовтня 2008 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем заяви на оформлення кредитної картки «Універсальна». Стверджується, що договір складають зазначена заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, що викладені на сайті Банку. Відповідно до умов цього договору Банк надав відповідачу кредит в сумі 4900,00 грн. у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Наголошується, що умовами договору передбачена можливість односторонньої зміни Банком Тарифів та інших невід`ємних частин договору, у томі числі кредитного ліміту, відсоткової ставки за кредитом. За доводами позивача, Банк свої зобов`язання виконав у повному обсязі, однак, позичальник належним чином не виконав свої зобов`язання за договором, в результаті чого станом на 30 квітня 2019 року виникла заборгованість в сумі 197115,55 грн., де 2780,60грн. - заборгованість за кредитом, 189249,65 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5085,30 грн. - заборгованість за пенею та комісією. При цьому, позивач наголошує на своєму праві вимоги від боржника будь-якої частини суми заборгованості за кредитом, а тому пред`явлені до стягнення з відповідача позовні вимоги складаються з 2780,60 грн. заборгованості за кредитом та 122 323,53 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 29 жовтня 2008 року по 30 жовтня 2018 року, всього в розмірі 125 104,13 грн.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Устинівського районного суду Кіровоградської області від 28 серпня 2019 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволено; стягнуто з відповідача на користь позивача борг за кредитним договором в сумі 125 104,13 грн.

Суд першої інстанції погодився з доводами позовної заяви щодо наявності визначених договором та передбачених законодавством підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитом та заборгованості про процентам за користування кредитом за вказаний позивачем період прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань та відповідно до наданого Банком розрахунку заборгованості.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою просить: застосувати позовну давність до вимог Банку; скасувати рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області від 28 серпня 2019 року у даній справі, у задоволенні позову відмовити повністю.Вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, оскільки не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, є незаконним та необґрунтованим внаслідок неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідності висновків суду, викладених у рішенні, обставинам справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що не брала участі у судовому розгляді справи, оскільки не була повідомлена як про дату, час і місце засідання суду, так і про наявність судового спору. Невжиття судом першої інстанції визначених процесуальним законом заходів щодо належного повідомлення її про судовий розгляд пред`явленого до неї позову скаржниця вважає грубим порушенням своїх процесуальних прав та безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Наведене позбавило відповідача можливості надати свої заперечення на позов, зокрема, заявити про пропуск позивачем строку позовної давності до постановлення судового рішення. Зважаючи на неповідомлення її про судовий розгляд даної справи судом першої інстанції, вважає за можливе заявити про застосування строку позовної давності у апеляційній скарзі.

Щодо доводів скарги про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, вказує на те, що Умови та Правила надання банківських послуг, а також витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які надані позивачем до суду, не можна вважати складовими частинами кредитного договору. Також зазначає, що суд першої інстанції не з`ясував дійсний розмір заборгованості відповідача та чи є заборгованість реальною, оскільки взяв до уваги наданий Банком розрахунок боргу, який не є належним і допустимим доказом у справі. Стверджує, що у зв`язку із закінченням строку дії картки у 2013 році зверталась до одного із відділень Банку та отримала відповідь про відсутність кредитної заборгованості. У оскаржуваному рішенні суду відсутній аналіз доказів, на підставі яких постановлене судове рішення.

У апеляційній скарзі наведено орієнтовний розрахунок судових витрат, які скаржниця понесла та очікує понести у зв`язку з апеляційним розглядом справи.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 03 серпня 2020 року з підстав, що в ній зазначені, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху.

На підставі відповідних наказів голови апеляційного суду 21 серпня 2020 року та з 25 серпня 2020 року по 26 серпня 2020 року включно головуючий суддя у даній справі перебувала у відпустці, а у період з 27 серпня 2020 року по 29 серпня 2020 року включно - у службовому відрядженні.

Оскільки у встановлений апеляційним судом строк відповідачем було усунуто недоліки апеляційної скарги, відповідно до ухвали Кропивницького апеляційного суду від 31 серпня 2020 року поновлено строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у даній справі; відкрито апеляційне провадження; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

14 вересня 2020 року закінчено підготовчі дії; справу призначено до розгляду у суді апеляційної інстанції, про що постановлено відповідну ухвалу.

У відповідності до вимог процесуального закону сторін повідомлено про дату, час та місце апеляційного розгляду справи (а.с. 107-108, 115, 119).

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує безпідставність та необґрунтованість доводів скаржниці, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначає, що укладений між сторонами кредитний договір повністю відповідає вимогам чинного законодавства. Зобов`язання має виконуватись відповідно до умов договору та припиняється належним виконанням, тоді як відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконала. Стверджує, що позивач звернувся до суду з позовом у даній справі в межах трирічного строку загальної позовної давності. Банк заперечує також проти відшкодування витрат відповідача на правничу допомогу у заявленій у скарзі сумі (а.с. 109 - 111).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, за наступного.

Обставини, встановлені судами

Відповідно до Статуту позивача в редакції, чинній на дату звернення до суду з позовом у даній справі, змінено тип банку з Публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»; АТ КБ «Приватбанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ «Приватбанк», яке, в свою чергу, є правонаступником прав та обов`язків ЗАТ КБ «Приватбанк» (а.с. 20-21).

11 липня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання сторонами заяви, відповідно до змісту якої відповідач виявила бажання оформити на своє ім`я кредитну карту «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с. 7). Своїм підписом на заяві відповідач підтвердила, що отримала інформацію про умови кредитування Банком, ознайомилась і погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг у Приватбанку, а також Тарифами Банку. Відповідно до заяви сторонами також погоджено кредитний ліміт у сумі 500,00 грн. та базову процентну ставку за кредитом, яка складає 2,5% у місяць на залишок заборгованості.

Як стверджується позивачем, на підставі вказаної заяви Банком було оформлено кредитну карту «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» № НОМЕР_1 та шляхом перерахування коштів на картковий рахунок позичальника надано відповідачу кредит у розмірі 4 900,00 грн.

Разом із заявою відповідачем підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», якою визначено, зокрема, тип карти-MasterCardMass, тип кредитної лінії - відновлювальна; пільговий період нарахування відсотків, який здійснюється за ставкою 0,01% - до 55 днів (діє за умови погашення заборгованості до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості); валюта картки - гривня; базова % ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів у році) - 1,9%; розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менше 50,00 грн. і не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним (а.с. 8).

Банком надано витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, саме з якими, за доводами позивача, був ознайомлений відповідач під час підписання заяви (а.с. 9-14).

За доводами позивача, відповідач отримала та користувалася кредитними коштами, однак, взяті на себе зобов`язання з їх своєчасного та в повному обсязі повернення, а також сплати відсотків за користування кредитом, належним чином не виконала.

Вважаючи, що права Банку порушені відповідачем, АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою (а.с. 2-4). На підтвердження розміру пред`явлених до стягнення сум тіла кредиту та відсотків за користування кредитом Банком до суду першої інстанції надано розрахунок заборгованості (а.с. 5-6).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Суд першої інстанції дійшов висновку про можливість розгляду даної справи за відсутності відповідача, зазначивши у рішенні, що ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася. Судом поштову кореспонденцію відповідачу направлено за зазначеною в позовній заяві адресою: АДРЕСА_1 . У письмовому повідомленні Устинівського РС УДМС України в Кіровоградській області від 18 липня 2019 року та Димитровської сільської ради від 30 липня 2019 року зазначено, що у реєстрі відсутні відомості про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 на території Устинівського району Кіровоградської області. У паспорті громадянина України, виданого відповідачу, зазначено адресу реєстрації її місця проживання: АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 15.8 «Розділу ХІІ Перехідні положення» ЦПК України та Положення про автоматизовану систему документообігу суду, інформацію щодо судового розгляду цивільної справи за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором в сумі 125104,13 грн. оприлюднено на офіційній сторінці веб-порталу Устинівського районного суду Кіровоградської області.

Відповідно до вимогч.3 ст. 223 ЦПК України суд може розглянути справу за відсутності учасника справи виключно за умови, якщо такий учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання у справі.

Однак, дослідивши наявні у справі матеріали,колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що всупереч вимогам процесуального закону відповідач не була належним чином повідомлена про розгляд даної справи судом першої інстанції.

Так, позивачем у позовній заяві зазначена адреса відповідача: АДРЕСА_1 (а.с. 2).

На запит суду першої інстанції щодо реєстрації місця проживання відповідача Устинівським РС УДМС України в Кіровоградській області надано відповідь, що ОСОБА_1 в реєстрації, знятті з реєстраційного обліку не значиться (а.с. 29); Димитровська сільська рада повідомила, що ОСОБА_1 не проживає на території Димитровської сільської ради в с. Новоігорівка Устинівського району Кіровоградської області, іншою інформацією сільська рада не володіє (а.с. 30).

Судом першої інстанції направлено відповідачу копії ухвали про відкриття провадження у справі від 31 липня 2019 року та судові повістки про виклик до суду за адресами: АДРЕСА_3 та ІНФОРМАЦІЯ_1 ) АДРЕСА_1 (а.с. 32-33, 35).

В подальшому, керуючись нормою ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідач викликалась до суду шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.39).

Судова кореспонденція, направлена відповідачу за адресою: АДРЕСА_6, повернулась до суду вже після постановлення оскаржуваного судового рішення з поштовою відміткою про невручення: «адресат не відомий» (а.с. 47).

Разом з тим, заповнюючи бланк заяви від 29 жовтня 2008 року, на яку посилається позивач в обґрунтування позову, ОСОБА_1 вказала адресою свого місця проживання АДРЕСА_5 , адресою місця реєстрації - АДРЕСА_1 (а.с. 7). З копії паспорта громадянина України вбачається, що місце проживання відповідача зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15).

Таким чином, оскільки наявні у справі матеріали містили інформацію як про фактичне, так і про зареєстроване місця проживання відповідача, розміщення повідомлення про виклик ОСОБА_1 до суду як відповідача у даній справі на офіційному веб-сайті судової влади України не є належним повідомленням останньої про дату, час та місце судового розгляду справи, оскільки норма ч. 11 ст. 128 ЦПК України може бути застосована судом лише у випадку, коли зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи відповідача суду не відоме.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до ст. 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які мають бути справедливими.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У п. 26 рішення ЄСПЛ від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Місцевий суд розглянув і вирішив дану справу у загальному позовному провадженні за відсутності відповідача, не повідомивши останню відповідно до вимог закону про дату, час та місце судового розгляду справи, чим порушив право сторони заперечити проти позову, брати участь у судових засіданнях, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Враховуючи викладене, слід констатувати невиконання судом першої інстанції гарантій щодо справедливого і публічного розгляду справи, визначених у ст. 6 Конвенції.

Оскільки судом першої інстанції дану справу розглянуто без належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового розгляду справи, зазначене за вимогами п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування апеляційним судом судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення за вимогами п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Вирішуючи спір в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів керувалась наступним.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушила умови кредитного договору, належним чином не виконала своє зобов`язання в частині своєчасного та в повному обсязі повернення кредитних коштів, а також процентів за користування кредитом.

Оскаржуючи судове рішення відповідач зазначає, що додані позивачем до позову Умови та Правила надання банківських послуг не є частиною укладеного між сторонами кредитного договору; позивачем не доведено у встановленому законом порядку розміру боргу, оскільки наданий Банком розрахунок заборгованості належним доказом не є; Банком пропущено строк позовної давності, про застосування якого заявлено скаржницею.

Апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції не відповідає критеріям законності та обґрунтованості, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України (тут і надалі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що скаржниця не заперечує факту отримання нею кредитних коштів та не доводить у встановленому законом порядку їх повернення у повному обсязі Банку, вимога позивача про стягнення з відповідача тіла кредиту в сумі 2780,60 грн. є обґрунтованою.

В частині вирішення по суті вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами, апеляційний суд враховує, що уразі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Апеляційний суд погоджується з доводами скаржниці про те, що Банком не доведено у встановленому процесуальним законом порядку, що саме з наявними у справі Умовами та Правилами надання банківських послуг вона була ознайомлена, підписуючи заяву. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, роздруківка із сайту позивача не є належним доказом у справі, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Таким чином, за викладених обставин та без наданих позивачем підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, що містять підпис позичальника, наданий Банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору.

Поряд з цим, як було встановлено апеляційним судом, у заяві від 29 жовтня 2008 року відповідач надала згоду на встановлення базової відсоткової ставки за користування кредитом у розмірі 2,5 % в місяць (30% в рік), а у довідці про умови кредитування погоджено, зокрема, розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним (а.с. 14).

Факт підписання зазначених документів скаржницею не заперечується.

Колегією суддів взято до уваги, що поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з ч. 2 цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (ч.ч.1, 2 ст. 631 ЦКУкраїни).

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього.

Як зазначає відповідач, кредитна картка «Універсальна» була видана їй позивачем строком на п`ять років, зазначене спростовано не було.

Таким чином, у даній справі сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк дії кредитної картки - до 29 жовтня 2013 року, тобто, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання відповідачем. Так, за умовами договору, відповідач отримала кредитні кошти у національній валюті, які зобов`язалася повернути зі сплатою відсотків за ставкою 2,5% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. При цьому, повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мала здійснювати щомісячними платежами у розмірі 7% від заборгованості до 25 числа місяця, наступного за звітним (щомісячний платіж) упродовж строку кредитування. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання.

Відтак, у межах строку кредитування - до 29 жовтня 2013 року відповідач мала, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами. Починаючи з 30 жовтня 2013 року, відповідач мала обов`язок, незалежно від пред`явлення вимоги позивачем, повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України.

Аналогічну правову позицію викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягають проценти за користування кредитом за період з 29 жовтня 2008 року по 29 жовтня 2013 року, які згідно з розрахунком позивача складають 159,82 грн. (а.с. 5-6). Нарахування ж позивачем процентів за користування кредитом за період з 30 жовтня 2013 року по 30 жовтня 2018 року є необґрунтованим.

Отже, відповідно до фактичних обставин справи, умов договору та вимог чинного законодавства, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за кредитом в сумі 2780,60 грн. та заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 29 жовтня 2008 року по 29 жовтня 2013 року в сумі 159,82 грн.

У апеляційній скарзі відповідач просить застосувати до позовних вимог Банку строк позовної давності, який, за доводами скаржниці, позивачем було пропущено.

Колегією суддів відповідна заява відповідача приймається до розгляду як така, що не могла бути подана до суду першої інстанції у зв`язку зі встановленими апеляційним судом обставинами неналежного повідомлення сторони про дату, час та місце судового розгляду справи.

В силу вимог ст.257 ЦК України, загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1, 5 цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі ст. 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Отже, оскільки за умовами договору відповідач мала виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 25 числа кожного місяця впродовж строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення.

Позивач звернувся до суду з позовом у даній справі 11 липня 2019 року, тобто після спливу позовної давності навіть щодо останнього щомісячного платежу (початок строку позовної давності щодо останнього платежу - 26 листопада 2013 року, закінчення - 26 листопада 2016 року).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України).

Враховуючи наведене, у задоволенні обґрунтованої вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в сумі 2780,60 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 29 жовтня 2008 року по 29 жовтня 2013 року в сумі 159,82 грн. слід відмовити, у зв`язку з пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем у справі.

На переконання колегії суддів, платежі, зарахування яких показано Банком у розрахунку заборгованості після початку перебігу строку позовної давності за договором, пропущену позовну давність не переривають. З розрахунку не вбачаються обставини внесення зазначених коштів, а також спрямування (призначення) їх на оплату зобов`язань за договором та визнану цим платежем частину зобов`язань (поточний чи прострочений борг, поточні чи прострочені проценти, заборгованість за конкретний платіжний період тощо).

При цьому, доводи позивача про те, що Банком строку позовної давності не пропущено до уваги колегією суддів не приймаються, оскільки спростовуються викладеним вище.

У задоволенні вимоги Банку про стягнення процентів за користування кредитом за період з 30 жовтня 2013 року по 30 жовтня 2018 року слід відмовити у зв`язку з її необґрунтованістю.

За викладеного, рішення суду першої інстанції не відповідає завданням цивільного судочинства також і в частині вирішення по суті заявлених вимог.

Отже, переглянувши справу в межах доводів і вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

У зв`язку з тим, що рішення суду першої інстанції не відповідає критеріям законності, обґрунтованості та справедливості, відповідно до приписів ст. 376 ЦПК України, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області від 28 серпня 2019 року скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді О. Л. Карпенко

С. І. Мурашко