Справа № 310/7695/19
РІШЕННЯ

Іменем України

24 вересня 2020 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - Дубровської Н.М.,

за участі секретаря судового засідання - Гоноболіної О.І.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Безух М.І.,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердянську в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення орендної плати та витрат на житлово-комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення орендної плати та витрат на житлово - комунальні послуги.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що йому на праві власності належить 3-х кімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . 02 вересня 2015р. між ним та відповідачем ОСОБА_2 укладений договір оренди вказаної вище квартири строком з 02 вересня 2015р. по 15 червня 2016р. з зобов`язанням сплачувати йому орендну плату у сумі 1500 грн. на місяць та щомісячно оплачувати всі комунальні послуги. Відповідач, за період з березня по 15 червня 2016 року не сплатила орендну плату на суму 5 250 грн. (3х1500+750) та не сплатила комунальні послуги за утримання будинку та прибудинкової території на суму 600 грн. (4х125). Таким чином, заборгованість відповідача зі сплати комунальних послуг та орендної плати склала 5 850 грн. (5250+600). Просить стягнути орендну плату та витрати на житлово - комунальні послуги. Крім того, стягнути судові витрати зі сплати судового збору на його користь в розмірі 768,40 грн.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Безух М.І. у повному обсязі підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Стосовно застосування строку позовної давності навели про те, що строк позовної давності переривався, з огляду на те, що 19 липня 2019 року ним був поданий позов до відповідача про стягнення матеріальної та моральної шкоди у правовідносинах, що випливають з договору оренди від 09 вересня 2015 року між ними. Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 березня 2019 року було залишено без змін, в позові було відмовлено.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Дігтяренко В.С. в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, ґрунтуючи заперечення на обставинах викладених у відзиві на позовну заяву. Крім того, до спірних правовідносин, просили застосувати строк позовної давності. Разом з тим, 09.06.2020 надали заяву про компенсацію судових витрат про стягнення з позивача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 2600 грн. та поштових витрат, пов`язаних з направленням позивачу відзиву по справі у сумі 30,20 грн.

Приймаючи до уваги обґрунтування позовних вимог та заперечення, дослідивши докази, наявні у матеріалах цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Суд, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями статей 11, 629 ЦК України встановлено, що договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами статей 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Статтею 810 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) житла одна сторона власник житла(наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату .

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 820 ЦК України розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. Якщо строк внесення плати за користування житлом не встановлений договором, наймач вносить її щомісяця.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 02.04.2010р., посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Дмитренко М.Р., реєстровий № 353. (а.с.6).

02 вересня 2015р. між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір оренди об`єкту нерухомості (а.с.9).

За вищевказаним договором, орендодавець зобов`язується передати орендареві у строкове платне користування, а орендар зобов`язується прийняти у строкове платне користування трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 та зобов`язується своєчасно вносити плату та усі комунальні платежі.

Строк дії договору з 02 вересня 2015 року по 15 червня 2017року (п.2.1 Договору). Розмір місячної орендної плати складає 1500,00 грн. в місяць (п.3.1 Договору).

При цьому позивач при викладенні позовних вимог зазначив, що відповідачем не сплачено кошти орендної плати за період з березня 2016 року по 15 червня 2016 року. Таким чином заборгованість по орендній платі становить 5250 грн. (3х1500+750).

Відповідно до умов договору оренди об`єкту нерухомості від 02 вересня 2015 року, п. 3.2 передбачена оплата орендарем всіх комунальних послуг.

Так, при викладенні позовних вимог, ОСОБА_1 , висунув вимогу про стягнення не сплачених комунальних послуг за утримання будинку та прибудинкової території на суму 600 грн. (4х125). Таким чином, за розрахунком заборгованості позивача, відповідач винен позивачу кошти зі сплати комунальних послуг та орендної плати у розмірі 5 850 грн. (5250+600).

Разом з тим, відповідно до п. 2.1 Договору, строк оренди встановлюється з 02 вересня 2015 року по 15 червня 2016 року та може бути продовжено за письмовою згодою обох сторін.

Судом встановлено, що в день укладення договору відповідач разом зі своєю сім`єю заїхала в орендовану квартиру. У зв`язку з незадовільними умовами проживання в квартирі (низька температура, сирість) відповідач разом зі своєю родиною виїхали з квартири 29 січня 2016 року. Оскільки позивач не мешкав в м. Бердянськ, за вказівкою останнього за період часу з жовтня 2015 року - лютий 2016 року гроші за оренду квартири передавалися ОСОБА_4 , який займає посаду голови правління ОСББ «АЗОВ» у сумі 7 500 (сім тисяч п`ятсот) грн. 00 коп. За вересень 2015 року гроші за оренду квартири у сумі 1500,00 грн. були передані безпосередньо позивачу. Крім того, до березня 2016 року відповідач вивіз всі свої речі з квартири та 01 березня 2016 року передав ключі ОСОБА_4 . В момент передачі ключів квартира була ним оглянута, претензій та запитань не виникало. Наведене не спростовувалася позивачем у судовому засіданні.

Частиною 1 статті 825 Цивільного кодексу України визначено, що наймач житла має право за згодою інших осіб, які постійно проживають разом з ним, у будь-який час відмовитися від договору найму, письмово попередивши про це наймодавця за три місяці. Якщо наймач звільнив помешкання без попередження, наймодавець має право вимагати від нього плату за користування житлом за три місяці, якщо наймодавець доведе, що він не міг укласти договір найму житла на таких самих умовах з іншою особою. Наймач має право відмовитися від договору найму житла, якщо житло стало непридатним для постійного проживання у ньому.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, те, що ОСОБА_2 вимушена була з`їхати з орендованої кварти раніш встановленого строку через непридатність квартири для проживання та звільнити квартиру до 01 березня 2016 року, у тому ж разі ненадання позивачем доказів неможливості укласти договір найму житла на таких самих умовах з іншою особою, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Між тим, відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частини 3 статті 820 Цивільного кодексу України, наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. Якщо строк внесення плати за користування житлом не встановлений договором, наймач вносить її щомісяця.

Відповідно до умов договору оренди об`єкта нерухомості від 02 вересня 2015 року та з урахуванням ч. 3 статті 820 ЦК України, плата за березень, квітень, травень 2016 року відповідачем повинна бути внесена у останній день кожного місяця, а за червень - 15 червня 2016 року.

Як вбачається із позовної заяви (дата підписання 24 вересня 2019 року) та ухвали про відкриття провадження у цивільній справі (дата надходження позовної заяви до суду 27 вересня 2019 року), позовна заява подана після спливу строку на звернення до суду.

Доказів зупинення перебігу позовної давності з підстав визначених в статті 263 Цивільного кодексу України позивачем не надано.

Відповідно до статті 264 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на переривання строку позовної давності з підстав звернення до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області з позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди (справа №310/5680/18), оскільки у 2018 році ОСОБА_1 звертався до ОСОБА_2 з позовними вимогами саме про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Вимоги про стягнення орендної плати та плати за житлово-комунальні послуги в рамках розгляду справи №310/5680/18 заявлено не було.

Предметом позову є частина позову, яка містить безпосередню матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд ухвалює рішення по суті, тобто предметом позову є зазначені у позовній заяві вимоги.

Предмет позову та заявлені вимоги у справах №310/5680/18 та № 310/7695/19 за своїм характером та підставою виникнення є різними, а тому розгляд справи №310/5680/18 не перериває строк позовної давності.

Відповідно до частини 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Вирішуючи заяву відповідача ОСОБА_2 про компенсацію судових витрат про стягнення з позивача на її користь витрат на професійну правничу допомогу у сумі 2600 грн. та поштових витрат, пов`язаних з направленням позивачу відзиву по справі у сумі 30,20 грн., суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У відповідності до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

26 листопада 2019 року відповідачем по справі було подано до канцелярії Бердянського міськрайонного суду Запорізької області відзив на позовну заяву та заяву про застосування строку позовної давності.

На виконання п. 8 ч. 3 статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, відповідач у відзиві зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, наразі, складається із витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3 000,00 грн. (три тисячі грн. 00 коп.).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу відповідачем надано: договір про надання правничої допомоги від 13.11.2019 року; додаткову угоду від 20.11.2019 року до договору про надання правничої допомоги від 13.11.2019 року; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом відповідно до договору про надання правничої допомоги б/н від 13.11.2019 року; акт приймання - передачі наданих послуг № 01 від 01.06.2020 року; квитанція про сплату послуг за договором про надання правничої допомоги від 13.11.2019 року.

На підтвердження понесених витрат пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій відповідачем надано фіскальний чек про направлення поштового відправлення (відзиву на позовну заяву з додатками) на адресу позивача.

Оскільки розмір витрат на правову допомогу адвоката співмірний і містить всі складові, передбачені ч.4 ст.137 ЦПК України, послуги обумовлені договором виконані у повному обсязі, суд, приходить до висновку, що витрати на правничу допомогу підлягають стягненню з позивача на користь відповідача пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд відмовив у повному обсязі, розмір понесених судових витрат на користь відповідача підлягає стягненню з позивача у розмірі 2630 грн. 20 коп. (які складаються з: 2600 грн. - витрати на правничу допомогу, 30 грн. 20 коп. - поштові витрати, пов`язані з направленням позивачу відзиву по справі та доданих до нього документів).

Враховуючи вищезазначене та керуючись статтею 267 Цивільного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 263-265, 268, 273, 280-289, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення орендної плати та витрат на житлово-комунальні послуги - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 , понесені судові витрати у розмірі 2630 (дві тисячі шістсот тридцять) грн.. 20 коп. (які складаються з: 2600 грн. - витрати на правничу допомогу, 30 грн. 20 коп. - поштові витрати, пов`язані з направленням позивачу відзиву по справі та доданих до нього документів).

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне судове рішення складено 05 жовтня 2020 року.

Суддя Н. М. Дубровська