Провадження №2/389/686/19
Рішення

(заочне)

іменем України

18 лютого 2020 року Знам`янський міськрайонний суд

Кіровоградської області

у складі: головуючого судді Савельєвої О.В.,

за участю секретаря судового засідання Солонько К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду міста Знам`янка Кіровоградської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що він є власником будинку АДРЕСА_1 , в якому зареєстрований відповідач, який не є членом його сім`ї. З березня 2004 року відповідач у будинку не проживає, участі в утриманні будинку не приймає, його речі в будинку відсутні. Жодних намірів проживати в будинку відповідач не виявляє, до відповідних органів з цього приводу не звертався. В добровільному порядку відповідач не знімається з реєстрації місця проживання, що перешкоджає йому користуватися та розпоряджатися своїм майном, тому він змушений звернутися до суду з даною позовною заявою.

Позивач у судове засідання не з`явився, але подав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідач повторно не з`явився в судове засідання, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив та відзив не подав. Згідно з ухвалою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18.02.2020, розгляд справи проводиться заочно.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Договір дарування від 16.02.1996 та відомості, надані Знам`янським міжміським комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» за вих.№108 від 14.02.2020, свідчать про те, що ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 . З будинкової книги, довідки, виданої Знам`янським РС УДМС України в Кіровоградській області, та довідки, виданої виконавчим комітетом Знам`янської Другої селищної ради Кіровоградської області, встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 (а.с.7, 15, 24).

Як вбачається з акту непроживання від 06.09.2019, за місцем реєстрації по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 не проживає з березня 2004 року (а.с.8).

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997, відповідно до Закону України від 17.07.1997 №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У ч.1 ст.383 ЦК України зазначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно зі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Частиною 2 статті 406 ЦК України визначено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку. Відповідач спільним побутом з позивачем не пов`язаний, взаємних прав та обов`язків вони не мають. Реєстрація місця проживання ОСОБА_2 , який не є членом сім`ї ОСОБА_1 , в його будинку перешкоджає йому розпоряджатися своїм майном, при цьому відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає.

Дослідивши надані докази та встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, аналізуючи та оцінюючи всі докази по справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що право відповідача, який не пов`язаний з позивачем спільними побутом, на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч.2 ст.406 ЦК України, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, ст.ст.319, 321, 383, 391, 406 ЦК України, керуючись ст.ст.81, 141, 223, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , сплачений судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Кропивницького апеляційного суду через Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

З дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Знам`янського міськрайонного суду

Кіровоградської області О.В. Савельєва