Постанова

Іменем України

12 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 607/8082/18-ц

провадження № 61-4166св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Альфа-Банк», на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 жовтня 2018 року у складі судді Вийванка О. М. та постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 15 січня 2019 року у складі колегії суддів: Парандюк Т. С., Дикун С. І., Сташківа Б. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду

з позовом до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі -

ПАТ «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк»), про визнання припиненим зобов`язання за договором кредиту, визнання припиненим іпотечного договору, виключення запису.

Позов мотивовано тим, що 16 березня 2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі -

АКБ «Укрсоцбанк»), правонаступником якого був ПАТ «Укрсоцбанк»,

та правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», ОСОБА_1 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 770/38-63-07, відповідно до умов якого останньому надано кредитні кошти у розмірі

59 000,00 доларів США, зі сплатою 12,25 % річних за весь строк користування з кінцевим терміном погашення до 05 березня 2022 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань між банком та ОСОБА_2

16 березня 2007 року було укладено іпотечний договір без номера, предметом якого була трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Василевич О. О. та зареєстрований у реєстрі за № 800.

У зв`язку із порушенням ОСОБА_1 умов кредитного договору

09 грудня 2011 року банк звертався до Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків із позовом про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості згідно кредитного договору.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків Третейського суду від 15 лютого 2012 року у справі № 35/12 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто із ОСОБА_1 72 637,09 доларів США, які складаються із: 521 15,32 доларів США заборгованість за тілом кредиту; 20 521,77 доларів США - нарахованих процентів за користування кредитом та 16 476,80 грн - нарахованої пені, що у загальній сумі складало у гривневому еквіваленті 596 709,15 грн та 6 367,09 грн судового збору.

Вказане судове рішення упродовж 2013-2015 років ОСОБА_1 було виконано у повному обсязі у добровільному порядку.

У квітні 2017 року банк подавав до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області додатковий позов про стягнення донарахованих процентів, які були нараховані починаючи з дати прийняття рішення

за першим позовом і до повного виконання першого рішення суду, а саме

до 21 грудня 2015 року.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області

від 19 липня 2017 року у цивільній справі № 607/5159/17-ц було стягнуто

з ОСОБА_1 заборгованість за додатково нарахованими процентами

у розмірі 6 557,60 доларів США, що еквівалентно 17 7846,47 грн,

та 56 721,58 грн нарахованої пені, а також 3 518,52 грн судових витрат.

31 жовтня 2017 року заборгованість згідно вказаного судового рішення була погашена у добровільному порядку в повному обсязі.

26 січня 2018 року ОСОБА_1 надсилав звернення до ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», про визнання припиненим договору кредиту та іпотечного договору у зв`язку із повним погашенням заборгованості за договором кредиту на підставі двох рішень суду, проте банком йому було відмовлено.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили суд визнати припиненим договір відновлювальної кредитної лінії від 16 березня

2007 року № 770/38-63-07, укладений між ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 , та іпотечний договір без номера від 16 березня 2007 року, укладений між

ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк»,

та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Василевич О. О., який був зареєстрований

у реєстрі за № 800 та включений в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису № 4644073 про обтяження (заборону)

на нерухоме майно.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області

від 11 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано припиненим договір відновлювальної кредитної лінії від 16 березня 2007 року № 770/38-63-07, укладений між ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 .

Визнано припиненим іпотечний договір без номера від 16 березня

2007 року, укладений між ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого

є АТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Василевич О. О., який був зареєстрований у реєстрі за № 800.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що звертаючись у грудні 2011 року до третейського суду з позовом до ОСОБА_1 , банк самостійно обрав спосіб захисту своїх порушених прав та просив достроково стягнути заборгованість за кредитним договором, змінивши при цьому строк виконання основного зобов`язання. Спір між сторонами було вирішено судом, рішення суду набрало законної сили та добровільно виконано ОСОБА_1 у повному обсязі. Крім того останнім добровільно виконано рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 липня 2017 року про стягнення відсотків за кредитним договором. У зв`язку із чим, суд першої інстанції вважав, що припинилися зобов`язання внаслідок його належного виконання.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Тернопільської області від 15 січня

2019 року апеляційну скаргу АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого

є АТ «Альфа-Банк», залишено без задоволення. Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 жовтня 2018 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що встановивши,

що заборгованість за кредитним договором стягнута за рішенням суду

є погашеною, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про виконання зобов`язання та наявністю підстав щодо визнання припиненим зобов`язань за кредитним договором та іпотечним договором.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2019 року до Верховного Суду,

АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права

й порушення норм процесуального права, просило скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є незаконними, необґрунтованими й такими, що ухвалені з неправильним застосуванням норм чинного законодавства.

АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», вважало,

що відсутні правові підстави для задоволення цього позову, оскільки

у позивачів залишилась прострочена заборгованість як за тілом кредиту, так і за нарахованими процентами, яка виникла у зв`язку із курсовою різницею у гривневому еквіваленті до валюти кредитування станом на дату прийняття рішення третейського суду щодо стягнення кредитної заборгованості та виконанням цього судового рішення.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 07 березня 2019 року було поновлено

АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», строк

на касаційне оскарження Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 жовтня 2018 року та постанови Тернопільського апеляційного суду від 15 січня 2019 року, відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано зазначену цивільну справу із Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області

та зупинено дію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 жовтня 2018 року до закінчення касаційного провадження у справі.

У березні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 07 вересня 2020 року заяву АТ «Альфа-Банк» про заміну відповідача його процесуальним правонаступником задоволено. Змінено відповідача - АТ «Укрсоцбанк», у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до АТ «Укрсоцбанк» про визнання припиненим зобов`язання за договором кредиту, визнання припиненим іпотечного договору, виключення запису, правонаступником - АТ «Альфа-Банк».

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У квітні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1

та ОСОБА_2 на касаційну скаргу у якому зазначено, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

16 березня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого був ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк»,

та ОСОБА_1 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 770/38-63-07, відповідно до умов якої останній отримав кредит у розмірі 59 000,00 доларів США на умовах, визначених цим договором, та кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 05 березня 2022 року (а. с. 12-14).

На забезпечення виконання за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_2 16 березня 2007 року було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого остання передала в іпотеку трикімнатну квартиру

АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцю на праві приватної власності

на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Тернопільської міської ради 27 серпня 1996 року

та зареєстрованого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації 27 серпня 1996 року за № 25026 (а. с. 15-18).

На вказаний предмет іпотеки внесено заборону в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 16 березня 2007 року (а. с. 19-21).

У зв`язку із неналежним виконанням боргових зобов`язань

АКБ «Укрсоцбанк» зверталося до Третейського суду при Асоціації українських банків про дострокове стягнення з ОСОБА_1 заборгованості з погашення кредиту у розмірі 596 709,15 грн (а. с. 22-23).

Рішенням Третейського суду від 15 лютого 2012 року із ОСОБА_1 достроково стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі

596 709,15 грн, виходячи з курсу долара станом на день ухвалення рішення.

Ухвалою Дніпровського райсуду м. Києва від 04 жовтня 2012 року у справі № 6-2604/4218/2012 задоволено заяву ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», про видачу виконавчого листа.

16 липня 2013 року Другим відділом державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 6-2604/4218/2012, який видано 16 липня 2013 року (а. с. 24).

Рішення Третейського суду ОСОБА_1 виконано, про що свідчить постанова від 21 грудня 2015 року Другого відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 6-2604/4218/2012, який видано 04 жовтня 2012 року (а. с. 25).

У 2017 році ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», зверталося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за кредитним договором № 770/38-63-07 від 16 березня 2007 року.

19 липня 2017 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду позов ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк»,

до ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1

6 557,60 доларів США - заборгованості за відсотками, що еквівалентно 177 846,47 грн та 56 721,58 грн - нарахованої пені (а. с. 26-29).

Згідно довідки, виданої ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого

є АТ «Альфа-Банк», від 12 грудня 2017 року № 08.806-297/96-15862

31 жовтня 2017 року ОСОБА_1 у добровільному порядку погасив заборгованість за своїм кредитним договором № 770/38-63-07

від 16 березня 2007 року згідно виконавчого листа № 607/5159/17, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 16 серпня 2017 року, у розмірі 6 558,00 доларів США за нарахованими процентами

та 56 721,58 грн нарахованої пені за несвоєчасне погашення кредиту

та процентів (а. с. 31).

26 січня 2018 року ОСОБА_1 звертався до ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», із заявою про визнання припиненим кредитного договору від 16 березня 2007 року № 770/38-63-07

та зняття заборони на відчуження предмета іпотеки за цим кредитним договором (а. с. 32-33).

14 лютого 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого

є АТ «Альфа-Банк», надав відповідь ОСОБА_1 , що станом на 09 лютого 2018 року за кредитним договором від 16 березня 2007 року № 770/38-63-07 обліковується заборгованість (без зазначення суми), а отже основне зобов`язання за договором кредиту не припинилося, у зв`язку із чим продовжує існувати й іпотечне зобов`язання за договором іпотеки (а. с. 34).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати

або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до статей 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором, який укладається у письмовій формі, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором,

а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або

у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Стаття 599 ЦК України визначає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Системний аналіз статей 599, 1049, 1054 ЦК України свідчить, що належним виконанням кредитного договору є зарахування на узгоджений сторонами рахунок кредитора суми кредиту, передбачених договором процентів

та можливих штрафних санкцій, у разі їх нарахування.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати достроково повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно

до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Таким чином пред`явлення АКБ «Укрсоцбанк» позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором свідчить про те,

що кредитор використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів,

та на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, порядку сплати процентів за користування кредитом, тобто після зміни банком строку виконання основного зобов`язання право кредитодавця нараховувати інші передбачені договором платежі припинилося.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Встановивши, що банк використав своє право надане йому частиною другою статті 1050 ЦК України та змінив строк виконання основного зобов`язання звернувшись до Третейського суду при Асоціації Українських банків про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за наслідками якого Третейський суд при Асоціації українських банків ухвалив рішення, яке ОСОБА_1 виконав, що підтверджується постановою державного виконавця від 21 грудня 2015 року, у зв`язку

зі сплатою боргу в повному обсязі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про припинення у ОСОБА_1 зобов`язання за указаним кредитним договором.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду

(частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно із частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом,

є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно

до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її;

з інших підстав, передбачених цим Законом.

Встановивши, що основне зобов`язання припинено у зв`язку з його виконанням суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційного суду, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для припинення іпотеки за іпотечним договором від 16 березня 2007 року, як похідним від кредитного договору в силу припинення основного зобов`язання.

Отже суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, повно і всебічно дослідив наявні у справі докази та дав їм належну правову оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Посилання у касаційній скарзі на те, що у позивачів залишилась прострочена заборгованість як за тілом кредиту, так і за нарахованими процентами, яка виникла у зв`язку із курсовою різницею у гривневому еквіваленті до валюти кредитування станом на дату прийняття рішення Третейського суду щодо стягнення кредитної заборгованості та виконанням цього судового рішення, є необґрунтованими, оскільки банк, як кредитор

за кредитним договором, відповідно до статей 6, 627, 1050 ЦК України, реалізуючи своє право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, у 2011 році звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № 770/38-63-07 із ОСОБА_1 , визначивши заборгованість у валюті України гривні, вказавши, що саме 596 709,15 грн є повним розміром заборгованості. Подальше нарахування курсової різниці не ґрунтується на законі, про що неодноразово зазначав Верховний Суд, вирішуючи спори в аналогічних правовідносинах.

Доказів пред`явлення вимог, їх обґрунтування та реалізації відповідно

до статті 625 ЦК України, за період фактичного невиконання рішення Третейського суду, матеріали справи не містять, а тому відмовляти

у задоволенні позову з цих підстав у судів правових підстав не було з огляду і на вимоги частини шостої статті 81 ЦПК України.

Отже ураховуючи зазначене не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про наявність заборгованості за кредитом, відсотками, курсової різниці та не припинення основного зобов`язання і іпотеки, оскільки вони

є наслідком неправильного тлумачення норм матеріального права,

що регулюють виниклі правовідносини, спростовані встановленими судами обставинами на підставі оцінених ними доказів.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки судів першої та апеляційної інстанцій, які знайшли обґрунтовану оцінку у мотивувальній частині рішень, та переважно зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Таким чином, висновки судів першої та апеляційної інстанцій, перевірені під час касаційного перегляду, відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, доказам у справі надана належна правова оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях,

з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає

зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ,

від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Щодо зупинення виконання рішення

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що ухвалою Верховного Суду від 07 березня 2019 року було зупинено дію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 жовтня 2018 року до закінчення касаційного провадження, тому виконання судового рішення на підставі частини третьої

статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Альфа-Банк», без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області

від 11 жовтня 2018 року та постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 15 січня 2019 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 жовтня 2018 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

Є. В. Синельников

В. В. Шипович