справа № 208/1086/20
№ провадження 2-з/208/46/20
УХВАЛА

Іменем України

18 лютого 2020 р. м. Кам`янське

Суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, Івченко Т.П. розглянув заяву ОСОБА_1 «про забезпечення позову», -

встановив:

17 лютого 2020 року до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-ої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: Державний нотаріус Першої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Новікова Лариса Володимирівна «про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку та договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсними», згідно до якої, позивачем заявлено наступні позовні вимоги:

-визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений 13.11.2019 р. між ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , що посвідчений державним нотаріусом Першої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Новіковою Л.В., реєстр № 1-2252,

-визнати недійсним договір купівлі- продажу земельної ділянки площею 0,0600 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :02:02:0042, укладений 13.11.2019 р. між ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , що посвідчений державним нотаріусом Першої державної кам`янської нотаріальної контори Дніпропетровської області Новіковою Л.В., реєстр № 1-2253.

18 лютого 2020 року за ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито загальне позовне провадження за позовом ОСОБА_1 .

Разом із позовною заявою, 17.02.2020 року позивачем також подана заява про забезпечення позову, якою просить: забезпечити позов та накласти арешт на:

-житловий будинок АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ;

-земельну ділянку, площею 0,0600 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (дванадцять), кадастровий номер земельної ділянки: :02:022:0042, та яка належить на праві власності ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , про що винести відповідну ухвалу.

В обґрунтування заяви, ОСОБА_1 зазначено, що позов обґрунтовано тим, що укладенні договорів купівлі-продажу Позивач помилявся щодо юридичної природи правочину, прав та обов`язків сторін, а саме Позивач наділяв його характеристиками, які притаманні іншому договору, а саме договору довічного утримання (догляду). Вказана помилка сталась щодо обставин, які мають істотне значення, оскільки Позивач грошових коштів за житловий будинок та земельну ділянку не отримував, натомість Відповідачка зобов`язувалась забезпечити його догляд та поховання, що не притаманно для договору купівлі-продажу. Отже, Позивач не мав вільного і свідомого волевиявлення під час укладення спірних правочинів саме на відчуження та передачу у власність Відповідачу ОСОБА_2 свого житлового будинку, який є його єдиним житлом та єдиним житлом його дружини. Додатково вказані факти підтверджуються письмовими розписками, наданими самою Відповідачкою. Враховуючи наведене, у Позивача наявні всі підстави вважати укладені правочини недійсними.

В даний час право власності на спірний житловий будинок та земельну ділянку зареєстровано за Відповідачем ОСОБА_2 , яка може бути у будь-якій час здійснити відчуження майна будь-яким способом іншим особам, що, в свою чергу, може істотно ускладнити чи взагалі унеможливити ефективний захист прав Позивача в межах даної цивільної справи (повернення сторін правочину в первісний стан, що існував до укладення правочину, тобто повернення права власності на будинок та земельну ділянку Позивачу).

У випадку відчуження Відповідачем спірного нерухомого майна у період розгляду справи, яке гіпотетично завершиться прийняттям судом рішення про задоволення позову - суттєво ускладнить або взагалі унеможливить виконання такого судового рішення, оскільки позбавить можливості відновлення становища позивача ОСОБА_1 у стані, яке існувало до порушення її прав.

Керуючись приписами ст. 149 ЦПК України, дослідив підстави та обґрунтування заяви, суд виходить з наступного:

Згідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Одним з критеріїв обґрунтованості заяви про забезпечення позову є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Відповідно до п. 4 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25 травня 2016 року, винесеного за результатами перегляду рішення апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України, судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Відповідно до матеріалів цивільної справи судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу нерухомого майна, в тому числі:

-житловий будинок АДРЕСА_1

-земельну ділянку, площею 0,0600 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (дванадцять), кадастровий номер земельної ділянки: :02:022:0042.

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до п.п. 166, 168 рішення Європейського Суду з прав людини від 23.01.2014 (заява № 19336/04) «Справа «East/West Alliance Limited» проти України», перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним.

Як вбачається з п.п. 52, 53, 63 рішення Європейського Суду з прав людини від 16.05.2013 (заява № 49317/07) «Справа Максименко та Герасименко проти України», самого існування юридичної підстави у національному законодавстві недостатньо для дотримання принципу законності має значення радше якість застосованих норм. Юридичні норми, на яких ґрунтується позбавлення майна, повинні відповідати національному законодавству договірної держави, включаючи відповідні положення Конституції... Якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як ті, що стосуються власності, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і, насамперед, послідовний спосіб.

Згідно п. 43 рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи вище зазначене та приймаючи до уваги, що між сторонами виник спір з приводу нерухомого майна, яке є єдиним житлом позивача та члена його родини, у перелік яких відповідачка не входить, що як зазначено позивачем оспорюється договори купівлі-продажу нерухомого майна з підстав помилки щодо юридичної природи правочину, прав та обов`язків сторін, без вільного і свідомого волевиявлення, а тому існує реальна загроза не виконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, враховуючи розумність, співмірність, обґрунтованість і обсяг вимог позивача з метою забезпечення збалансованості інтересів сторін, а тому заява є обґрунтованою та такою що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-157 ЦПК України, -

постановив:

Заяву ОСОБА_1 «про забезпечення позову» - задовольнити повністю.

Накласти арешт на:

-житловий будинок АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ;

-земельну ділянку, площею 0,0600 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (дванадцять), кадастровий номер земельної ділянки: :02:022:0042, та яка належить на праві власності ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Ухвала підлягає негайному виконанню після її постановлення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Івченко Т. П.