КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3136/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 року м. Київ

колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Музичко С.Г.,

при секретарі Маштаковій Т.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної музичної академії імені П.І. Чайковського, треті особи: ректор Національної музичної академії імені П.І. Чайковського Тимошенко Максим Олегович, Міністерство культури України, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

за апеляційною скаргою Національної музичної академії імені П.І. Чайковського на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 листопада 2019 року, ухваленого під головуванням судді Катющенко В.П.,-

встановила:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з названим позовом до суду.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що працював у Національній музичній академії імені П.І. Чайковського з 2006 року.

Наказом академії № 148-к від 03 червня 2019 року був звільнений з посади першого проректора у зв`язку із скороченням штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Позивач вважає звільнення незаконним, оскільки відповідачем було порушено процедуру скорочення посади, яку обіймав позивач.

Просив: визнати наказ № 148-к від 03 червня 2019 року про його звільнення незаконним та скасувати його; поновити на посаді першого проректора Національної музичної академії ім. П.І. Чайковського; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з дня звільнення по день ухвалення судом рішення.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14 листопада 2019 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ Національної музичної академії України імені П.І. Чайковського від 03 червня 2019 року №148-к про звільнення ОСОБА_1 першого проректора 3 червня 2019 року з роботи у зв`язку зі скороченням штату працівників згідно п.1 ст. 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді першого проректора Національної музичної академії України імені П.І. Чайковського з 04 червня 2019 року.

В частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого проректора Національної музичної академії України імені П.І. Чайковського з 04 червня 2019 року, рішення суду допущено до негайного виконання.

Стягнуто з Національної музичної академії України імені П.І. Чайковського на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04 червня 2019 року по 14 листопада 2018 року в сумі 185 737 грн 92 коп., з вирахуванням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.

В частині стягнення з Національної музичної академії України імені П.І. Чайковського на користь ОСОБА_1 заробітної плати за один місяць, рішення суду допущено до негайного виконання.

Стягнуто з Національної музичної академії України імені П.І. Чайковського на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 1 536 грн 80 коп.

В апеляційній скарзі Національна музична академія імені П.І. Чайковського просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, а також неправильне встановлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки доказів, що наявні в матеріалах справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначив, що апеляційна скарга не обґрунтована, рішення суду є законним та скасуванню не підлягає.

У судовому засіданні представники Національної музичної академії імені П.І. Чайковського вимоги апеляційної скарги підтримали.

ОСОБА_1 проти апеляційної скарги заперечив.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про його час і місце повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивача звільнено з роботи з порушенням вимог закону.

Висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що з 02 жовтня 2006 року сторони перебували у трудових правовідносинах.

Наказом від 30 вересня 2016 року № 246-к ОСОБА_1 переведено на посаду першого проректора.

У зв`язку із закінченням строку дії контракту ректора Академії Рожка В.І., наказом Міністерства культури України № 717/0/17-18 від 31 липня 2018 року ОСОБА_1 призначено виконуючим обов`язки ректора Академії з 01 серпня 2018 року до призначення керівника Академії.

13 листопада 2018 року з ОСОБА_1 знятовиконання обов'язків ректора у зв'язку з обранням керівника НМАУ ім. П.І. Чайковського за конкурсом.

Наказом № 148-к від 03 червня 2019 року звільнено ОСОБА_1 з посади першого проректора у зв`язку із скороченням штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначив, що жодної причини, яка б викликала необхідність скорочення посади не було, відсутні зміни в організації виробництва і праці. Відповідачем порушено ст. 36 Закону України «Про вищу освіту». Позивача не було належним чином попереджено не пізніше як за 2 місяці про скорочення посади. Позивача не було запрошено на засідання профспілкового комітету, питання надання згоди скорочення посади позивача вирішувалось без його участі, чим порушено ст. 43 КЗпП України. У наказі про звільнення відсутній підпис провідного юрисконсульта. Відповідачем порушено п. 5.2. Статуту, штатний розпис з 01 січня 2019 року та зміни до штатного розпису з 26 лютого 2019 року не затверджені Міністерством культури України.

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Положеннями ч. 2 ст. 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40 КЗпП України, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Відповідно до частини першої статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1, 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2, 3 статті 41 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Відповідно до положень ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 32 Закону України «Про вищу освіту» заклади вищої освіти мають рівні права, що становлять зміст їх автономії та самоврядування, у тому числі мають право формувати та затверджувати власний штатний розпис відповідно до законодавства. При зменшенні чисельності осіб, які навчаються за кожною освітньою програмою, у межах 20 відсотків чисельності, визначеної на початок навчання за цією програмою, штатна чисельність науково-педагогічних працівників не скорочується.

Відповідно до п. 5.1. Статуту Національної музичної академії України ім. П.І. Чайковського, затвердженого Наказом Міністерства культури України від 15 листопада 2016 року № 1039 Академія знаходиться у державній власності і підпорядкована центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері культури - Органу управління майном.

Згідно положень п. 5.2. Статуту орган управління майном затверджує штатний розпис Академії.

Органом управління майном Академії є Міністерство культури України. До прав та обов`язків якого належить затвердження штатного розпису.

З матеріалів справи вбачається, що штатний розпис Національної музичної академії України ім. П.І. Чайковського станом на 01 січня 2019 року, зі змінами з 26 лютого 2019 року не затверджено Міністерством культури України.

Таким чином підстав вважати законними зміни в штатному розписі, без відповідного їх затвердження Міністерством культури України, немає.

Крім того, матеріали справи не містять доказів попередження ОСОБА_1 про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці.

Посилання відповідача на те, що при звільненні дотримані положення ст. 49-2 КЗпП України, в частині повідомлення про майбутнє вивільнення, що підтверджується Наказом № 331-к від 20 грудня 2018 року, колегія суддів не приймає, оскільки зазначеним наказом зобов`язано відділ кадрів не пізніше ніж за 2 місяці до скорочення посади попередити ОСОБА_1 про його вивільнення та запропонувати за його згодою іншу вакантну посаду.

Відповідно до положень ст. 43 КЗпП України подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою.

Посилання відповідача на Акт від 29 листопада 2018 року, складений головою профкому, заступником голови профкому та секретарем профкому про те, що 29 листопада 2018 року голова профкому зателефонувала на мобільний телефон ОСОБА_1 та запросила його на засідання профспілкового комітету, яке відбудеться 29 листопада 2019 року об 11 год 00 хв., не можна визнати обґрунтованими, оскільки таке запрошення не підтверджено належними письмовими доказами.

З урахуванням вищенаведених вимог закону та встановлених фактичних обставин справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що звільнення ОСОБА_1 відбулось із порушенням законодавства про працю, а наказ від 03 червня 2019 року № 148-к винесено без достатніх підстав.

Згідно із частиною першою статті 235 КЗпП України, у разі звільнення працівника без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесені рішення про поновлення на роботі орган, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

При визначенні розміру середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції, керуючись статтею235 КЗпП України, статтею 27 Закону України «Про оплату праці» та Порядком обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, правильно визначив розмір середньої заробітної плати.

Доводи апеляційної скарги про те, що при стягненні середнього заробітку суд першої інстанції не врахував заробіток позивача за місцем його нової роботи, колегія суддів відхиляє, оскільки виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу і законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

При цьому посилання відповідача на пункт 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» та висновок про необхідність зменшення розміру суми середнього заробітку за вимушений прогул на суму доходу, отриманого за місцем роботи, ґрунтується на неправильному застосуванні частини другої статті 235 КЗпП, оскільки викладені в ньому роз'яснення були зроблені з урахуванням вимог закону, зокрема частини третьої статті 117 КЗпП, яку виключено на підставі Закону України № 3248-15 від 20 грудня 2005 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що штатний розпис на момент звільнення позивача на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України був затверджений ректором, який згідно законодавства мав повноваження затверджувати штатний розпис, колегія суддів відхиляє, оскільки такі повноваження не були делеговані Міністерством культури України навчальному закладу, а норми Статуту дають підстави дійти протилежних висновків.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 14 листопада 2019 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу Національної музичної академії імені П.І. Чайковського залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 17 лютого 2020 року.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: О.Ф. Лапчевська

С.Г. Музичко