РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Безрук Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Чемезової Г.О.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Волноваха, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на майно в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

15.10.2019 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визначити, що розмір часток співвласників ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 у праві сумісної власності на будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 69,9 кв.м., житловою площею 34,8 кв.м, є рівними і становить по 1/3 частині на кожного; визнати за відповідачем ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину вказаного житлового будинку; визнати за позивачем ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 2/3 частини вказаного будинку.

Позовні вимоги мотивовано тим, що з 19.06.2013 року позивач проживає та зареєстрований у будинку АДРЕСА_1 . Вказаний будинок на праві сумісної власності належав його дідусеві ОСОБА_5 , бабці ОСОБА_4 та їх рідному сину ОСОБА_2 . Позивач проживав з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 однією сім`єю, останні піклувалися про нього до настання повноліття, після чого вони продовжили проживати разом. Позивач доглядав останніх, а коли бабуся та дідусь померли, здійснив їх поховання. Відповідач ОСОБА_2 проживав окремо від батьків за іншою адресою разом зі своєю сім`єю. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. Після її смерті відкрилася спадщина на належну їх частину вказаного будинку у праві спільної сумісної власності. Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 були її чоловік ОСОБА_5 та діти ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка є матір`ю позивача. ОСОБА_5 фактично прийняв спадщину після дружини, оскільки проживав разом з нею на час відкриття спадщини. Діти померлої відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спадщину після смерті матері не приймали. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 . Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому частку вказаного житлового будинку та на частку, яку останній фактично успадкував після смерті дружини ОСОБА_4 , проте не встиг оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі. Діти померлого відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спадщини після смерті батька не прийняли, проживали окремо, з заявами до нотаріуса про прийняття спадщини не зверталися. Позивач є спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_5 , оскільки проживав з останнім однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Проти оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі він не має можливості, оскільки вказаний будинок є спільною сумісною власністю померлих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та їх сина ОСОБА_2 , долі співвласників не виділено. Проте враховуючи, що частки співвласників у спільному майні є рівними, то частка кожного з них становить 1/3. Враховуючи, що ОСОБА_5 спадщину після смерті дружини прийняв, то його частка у вказаному будинку, на яку відкрилась спадщина, становить 2/3. Проте оскільки правовстановлюючі документи на своє ім`я дідусь не оформив, позивач позбавлений можливості оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі та змушений звернутися з відповідним позовом до суду.

23.10.2019 року ухвалою Волноваського районного суду Донецької області відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами загального позовного провадження.

У судове засідання позивача ОСОБА_1 та його представник адвокат Байрачний О. І. не з`явились, останній надіслав заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась, до суду надіслала заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги визнає (а.с. 17).

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про час та місце судового засідання, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, з заявою про розгляд справи у його відсутність або про відкладення розгляду справи з певних підстав до суду не звертався, відзиву на позов не подав (а.с.29).

Суд, дослідивши письмові докази по справі, доходить висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлені такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно копії довідки -характеристики Волноваського БТІ № 820 від 16.09.2019 року встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане виконавчим комітетом згідно розпорядження від 10.01.2002 року № 340 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 є власниками житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 12).

Таким чином, судом встановлено, що вищевказаний будинок належав на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в рівних долях по 1/3 частки кожному.

Згідно копії витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища дошлюбне прізвище відповідача ОСОБА_3 було ОСОБА_7 . Як встановлено на підставі копії свідоцтва про народження батьками останньої є ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с. 25, 30).

Згідно копії свідоцтва про народження позивач ОСОБА_1 є сином відповідача ОСОБА_3 (а.с. 31).

Згідно копії свідоцтва про смерть ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

Згідно копії свідоцтва про смерть ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11).

Згідно довідки військово-цивільної адміністрації на день смерті ОСОБА_4 проживала та була зареєстрована по АДРЕСА_1 , на день смерті мала склад сім`ї: чоловік ОСОБА_5 та син ОСОБА_2 (а.с. 26).

Згідно довідки військово-цивільної адміністрації на день смерті ОСОБА_5 проживав та був зареєстрований по АДРЕСА_1 , на день смерті мав у складі сім`ї: сина ОСОБА_2 та онука ОСОБА_1 , зареєстрований з 19.06.2013 року по теперішній час (а.с. 227).

Частиною першою ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.ст.13, 78, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За приписами статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1226 ЦК України передбачено, що частка у праві сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Підставами встановлення правового режиму спільної сумісної власності можуть бути, серед інших, наступні юридичні факти: передача майна у спільну сумісну власність наймача та членів його сім`ї в процесі приватизації державного житлового фонду ( стаття 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Таким чином, частка померлого учасника спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах і може переходити як до спадкоємців за заповітом, так і до спадкоємців за законом.

За змістом частини 1 статті 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

З нормою частини 2 та 3 статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» передбачає, що частка учасника спільної сумісної власності визначається, серед інших, при відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою частки визначаються рівними.

Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.

У пункті 3.4 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року зазначено, що відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у справі спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належному на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Статтею 1264 до спадкоємців до спадкоємців четвертої черги за законом віднесено осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Частинами 1 та 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини 1, 3 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Частиною 1 статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до пункту 4.15 Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

Частиною 2 статті 315 ЦПК України визначено, що в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 2,23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

На підставі вищезазначених норм чинного законодавства та встановлених у судовому засіданні обставин, обґрунтованих належними доказами, суд доходить висновку, що померлий дідусь позивача ОСОБА_5 прийняв спадщину після смерті дружини ОСОБА_4 у вигляді 1/3 частини вказаного будинку згідно з частиною 1 статті 1261 та частиною 3 статті 1268 ЦК України, як спадкоємець першої черги за законом, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, але не оформила на своє ім`я право власності на спадщину. Таким чином після смерті ОСОБА_5 спадщина відкрилась на 2/3 частини вказаного будинку.

Позивач ОСОБА_1 проживав із спадкодавцем ОСОБА_5 з 19.06.2013 року однією сім`єю, тобто не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, у тому числі проживав постійно з ним на час відкриття спадщини, відповідно позивач прийняв спадщину у вигляді 2/3 часток будинку після його смерті, як спадкоємець четвертої черги за законом, відповідно до приписів частини 1 статті 1264 та частини 3 статті 1268 ЦК України.

Встановлення факту проживання разом із спадкодавцем ОСОБА_5 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини має для позивача юридичне значення, оскільки надає йому право на здійснення спадкового права.

Враховуючи, що за таких обставин позивач набув право на спадщину за законом, не може оформити своє право в установленому порядку через нотаріуса, оскільки долі співвласників не виділено, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 76-82,141, 259, 263-265, 268, 280-283, 352, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на майно в порядку спадкування задовольнити.

Визначити, що розмір часток співвласників ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 у праві сумісної власності на будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 69,9 кв.м., житловою площею 34, 8, є рівними та становить по 1/3 частині на кожного.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 69,9 кв.м., житловою площею 34, 8 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на 2/3 частин житлового будинку АДРЕСА_1 житловою площею 34, 8 кв.м

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) : до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України : апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складений 03 лютого 2020 року.

Суддя Т.В. Безрук