Справа № 727/4744/20
Провадження № 2/727/1124/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2020 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Чебан В.М.

при секретарі Гладкій Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та від імені та в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , де третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача виступає Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням до відповідача ОСОБА_3 , де третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача виступає Служба у справа дітей Чернівецької міської ради, посилаючись на те, що вона з 15.10.2006 року перебувала в шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 , який було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 19.12.2018 року.

Вказує, що за час перебування в шлюбі в них народилась донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначає, що вона разом з донькою проживають в квартирі АДРЕСА_1 , власником якої є донька відповідно до укладеного нею, як представником дитини, та відповідачем договору дарування квартири від 31.10.2018 року.

Позивачка стверджує, що відповідач також зареєстрований в спірній квартирі, однак не проживає в ній з 2014 року по даний час. Відповідач ОСОБА_3 фактично проживає в будинку по АДРЕСА_2 , право власності на який зареєстровано за відповідачем відповідно до договору купівлі-продажу від 29.12.2014 року.

Вказує, що після розірвання шлюбу, між нею та відповідачем 22.02.2019 року укладено договір про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батьків у її вихованні, який посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Савчук В.Г. та зареєстрований в реєстрі за №626.

Зазначає, що відповідно до п.1.3. договору, між нею та відповідачем, як батьками дитини, визначено, що місцем проживання малолітньої доньки ОСОБА_4 є місце проживання матері: АДРЕСА_3 . Також, пунктом 3.8. договору передбачено, що батько не має права претендувати та реєструвати інших осіб на площу за адресою вищезазначеної квартири.

Позивачка стверджує, що відповідач не несе жодних витрат по оплаті комунальних послуг на квартиру, не сплачує аліменти на утримання доньки, розмір яких визначено договором, не проживає в квартирі з 2014 року, зловживає своїми правами та використовує факт своєї реєстрації в квартирі з метою вчинення морального та психологічного насильства в сім`ї.

Вказує, що 31.01.2020 року зі сторони відповідача мали місце дії насильницького характеру, які виразились в намаганні виламати двері, хоча в той час донька готувалась до нічного сну та перебувала в ліжку. Відповідач приблизно о 20.00 годині викликав поліцію і ДСНС та вимагав від них, щоб вони виламали двері в квартиру, чим налякав доньку та поставив під загрозу її психічне та фізичне здоров`я.

Зазначає, що з приводу дій відповідача, вона зверталась до поліції із заявою про безпідставний виклик поліції зі сторони ОСОБА_3 та вчинення психологічного насильства в сім`ї.

На основі викладеного, позивачка просить визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 , а також стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Ухвалою судді від 15 червня 2020 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та від імені та в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , де третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача виступає Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відкрито.

Представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_5 в судове засідання, призначене на 30.12.2020 року не з`явилась, однак спрямувала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Будучи присутньою в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, зазначених в позовній заяві. Доповнила, що будинок по АДРЕСА_2 був придбаний в період шлюбу між сторонами. Вказала, що сторони з донькою проживали в даному будинку з 2014 року по 2017 рік. Зазначила, що позивачка з донькою в 2017 році повернулися проживати в квартиру АДРЕСА_1 , а відповідач залишився проживати в с.Глибочок. Ствердила, що квартиру в м. Чернівці відповідач на підставі договору дарування від 31.10.2018 року подарував малолітній доньці, після чого там зареєструвалась позивачка. 22.02.2019 року між позивачкою та відповідачем укладено договір про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батьків у її вихованні, який посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Савчук В.Г. та зареєстрований в реєстрі за №626, відповідно до якого місцем проживання доньки визначено квартиру АДРЕСА_1 . Вказала, що 31.01.2020 року відповідач прийшов до спірної квартири, викликав поліцію та працівників ДСНС, хотів виламати двері в квартиру, хоча в цей час в квартирі перебувала малолітня донька з подругою позивачки. Зазначила, що відповідач зареєстрований в спірній квартирі, однак не проживає в ній з 2014 року без поважних причин, не оплачує комунальні послуги. Крім того, вказала, що відповідач на даний час має іншу дружину та іншу сім`ю. Просила суд задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_6 в судове засідання, призначене на 30.12.2020 року не з`явилась, клопотань про відкладення розгляду справи від неї до суду не надходило. Будучи присутньою в ході розгляду справи в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у відзиві на позов. Доповнила, що шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано в 2018 році. Вказала, що після розірвання шлюбу донька сторін залишилась проживати разом з матір`ю в квартирі АДРЕСА_1 , яку відповідач подарував доньці. Зазначила, що дійсно був випадок, коли відповідач прийшов до квартири, стукав в двері та викликав працівників поліції, оскільки в квартирі горіло світло, однак йому не відчиняли двері. Вказала, що донька сторін в той час перебувала в квартирі з неповнолітньою особою. Зазначила, що відповідач дійсно не проживає в квартирі більше року; однак позивачка чинить йому перешкоди та залишає неодноразово доньку одну в квартирі, тому він хвилюється. Представник відповідача ствердила, що відповідач як колишній член сім`ї власника має право проживати за місцем своєї реєстрації разом зі своєю донькою. Вказала, що на даний час у відповідача є інша сім`я, з якою він проживає у власному будинку по АДРЕСА_2 . Просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Чернівецької міської ради Сабадаш Г.Г. в судове засідання, призначене на 30.12.2020 року не з`явилась, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило. В ході розгляду справи в судовому засіданні вважала позов обґрунтованим. Доповнила, що їм відомо про ситуацію в сім`ї сторін. Відповідач фактично проживає по АДРЕСА_2 разом з іншою дружиною та дитиною. Працівники служби в справах дітей виїжджали в квартиру АДРЕСА_1 та обстежували умови проживання дитини. В даній квартирі хороший ремонт, є три кімнати, для дитини є все необхідне. Крім того, Орган опіки та піклування надавав згоду на укладення договору дарування квартири. Вказала, що права та інтереси дитини даним позовом не порушуються.

Свідок ОСОБА_7 показала суду, що вона є матір`ю позивачки, а відповідач це її колишній зять. Позивачка з відповідачем з 2014 року по 2017 рік проживали в с.Глибочок Сторожинецького району Чернівецької області. В 2017 році донька з внучкою повернулись проживати в квартиру АДРЕСА_1 . Вказала, що був випадок, що відповідач прийшов до квартири, викликав ДСНС та хотів вибивати двері в квартиру. В цей час внучка була в квартирі зі знайомою позивачки, якій 27 років. Доньці тоді дзвонили сусіди. Зазначила, що вона буває в квартирі у позивачки раз в тиждень. Відповідач зареєстрований в спірній квартирі, однак там не проживає. Раніше спірна квартира належала батькам відповідача, а згодом він подарував її доньці.

Свідок ОСОБА_8 показала суду, що вона знайома з позивачкою та відповідачем. Вона працює касиром ОСББ та проживає в будинку АДРЕСА_4 13 років. Позивачка з відповідачем та донькою в 2014 році переїхали проживати в будинок в с.Глибочок Сторожинецького району Чернівецької області. В 2017 році позивачка з донькою повернулися проживати в спірну квартиру, відповідача з тих пір вона не бачила. Зі слів позивачки, їй відомо, що відповідач одружився та проживає в с.Глибочок. В січні 2020 року був випадок, коли відповідач прийшов до квартири та викликав працівників поліції. Голова ОСББ телефонував до позивачки, яка повідомила, що вже їде додому. Працівники поліції дочекались позивачку, після чого всі разом там розбиралися. В спірній квартирі відповідач не проживає з осені 2017 року, з того часу вона бачила його лише два рази в дворі будинку.

Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, представника відповідача, представника третьої особи, свідків, дослідивши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 15.10.2006 року, який було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 19.12.2018 року (а.с.13).

За час перебування в шлюбі в сторін народилась донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.12).

Відповідно до договору дарування квартири від 31.10.2018 року (а.с.14), укладеного між відповідачем ОСОБА_3 та позивачкою ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 , відповідач подарував малолітній доньці квартиру АДРЕСА_1 . Право приватної власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.15) та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.39-40).

Після розірвання шлюбу, між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 22.02.2019 року укладено договір про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батьків у її вихованні (а.с.27-28), який посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Савчук В.Г. та зареєстрований в реєстрі за №626.

Згідно з п.1.3. договору, місцем проживання малолітньої доньки ОСОБА_4 , сторони визначили місце проживання матері: АДРЕСА_3 .

Відповідно до п.3.8. договору, батько дитини зобов`язаний надати письмову згоду у відповідних органах на проведення реєстрації місця проживання матері в квартирі АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності малолітній доньці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Претендувати та реєструвати інших осіб на площу за адресою вищевказаної квартири батько не має права.

Як вбачається з довідки про склад сім`ї від 21.11.2019 року, виданої ОСББ «Таксі» (а.с.16), в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані власник ОСОБА_2 , мати ОСОБА_1 та батько ОСОБА_3 .

Водночас з актів ОСББ «Таксі» від 02.01.2020 року та від 12.03.2020 року (а.с.18-19) вбачається, що комісією з виходом на місце встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в квартирі АДРЕСА_1 не проживає з 2014 року по даний час. В даній квартирі проживає ОСОБА_1 з малолітньою донькою ОСОБА_2 , інші особи в квартирі не проживають.

Крім того, факт не проживання відповідача ОСОБА_3 в спірній квартирі більше року підтверджується поясненнями самого представника відповідача в судовому засіданні, яка повідомила, що на даний час у відповідача є інша сім`я, з якою він проживає у власному будинку по АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

За змістом ст.156 ЖК УРСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК УРСР, до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч.2 ст.64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно із зазначеними нормами, правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно зі ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 29.12.2014 року (а.с.29-30), відповідачем ОСОБА_3 було придбано житловий будинок по АДРЕСА_2 .

Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб (а.с.32), між відповідачем ОСОБА_3 та ОСОБА_9 08.05.2019 року було укладено шлюб, тобто у відповідача наявна інша сім`я.

Крім того, відповідно до акту №199 обстеження умов проживання від 19.09.2019 року, за адресою по АДРЕСА_2 проживають відповідач ОСОБА_3 , дружина ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (а.с.26).

Частиною 1 ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.177 СК України, батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах.

Відповідно до довідки ОСББ «Таксі» від 12.03.2020 року (а.с.21), позивачка ОСОБА_1 особисто сплачує комунальні послуги за адресою АДРЕСА_3 з 2015 року, тобто відповідач ОСОБА_3 не несе жодних витрат по оплаті комунальних послуг за утримання спірної квартири.

Таким чином, суд вважає, що відповідач ОСОБА_3 не є власником спірної квартири, не проживає в спірній квартирі понад один рік без поважних причин, не сплачує комунальні послуги за квартиру, а тому є особою, яка втратила право на користування спірним житлом.

Крім того, суд вважає, що посилання представника відповідача на те, що відповідач не проживає в квартирі більше року у зв`язку з тим, що позивачка чинить йому перешкоди, є безпідставним та не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів в підтвердження вказаних обставин.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України).

Відповідачем та представником відповідача не надано суду жодних доказів, якими б підтверджувалися обставини, зазначені у відзиві.

Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29.

За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що необхідно визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 , задовольнивши позовні вимоги.

Також, згідно вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача ОСОБА_3 необхідно стягнути на користь позивачки ОСОБА_1 судовий збір за подання до суду позовної заяви в сумі 840,80 грн., що підтверджується квитанцією (а.с.3).

На підставі викладеного та керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст.64, 156 ЖК УРСР, ст.177 СК України, ст.ст.16, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст.12, 13, 76, 81, 89, 141, 259, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та від імені та в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , де третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача виступає Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

З повним текстом рішення суду учасники справи можуть ознайомитись 06 січня 2021 року.

СУДДЯ: