Провадження № 2/127/3043/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2020 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Дернової В.В.,

секретаря Тронт М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та просила усунути перешкоди у користування нею, ОСОБА_1 , її власністю - житловим будинком АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим будинком за АДРЕСА_1 та зняття його з місця реєстрації за вказаною адресою, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником Ѕ ідеальної частки житлового будинку з прибудовами № НОМЕР_1 з відповідною часткою господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , однак у ній зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , який у ньому не проживає, своїх речей не зберігає, комунальні послуги не оплачує, проте у добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає, чим створює позивачеві як власнику перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні майном (житлом), що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08.10.2020 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся через оголошення-повідомлення на офіційному веб-порталі судової влади України, а тому суд вважає за необхідне провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки від позивача не надходило заперечень проти такого порядку розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, оцінивши докази у їх сукупності, суд доходить до висновку, що позов необґрунтований та не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлені такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини на підставі наданих доказів.

Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Дійсно, відповідно до довідки Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради від 03.09.2020 року № 40580, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17).

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27.02.2020 року у цивільній справі № 127/32261/19 було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 07.11.1992 року у міському відділі запису актів громадського стану виконавчого комітету Вінницької міської Ради народних депутатів Вінницької області, актовий запис № 2601 (рішення суду набрало законної сили 31.03.2020 року) (а.с. 13).

Отже, з 07.11.1992 року до 31.03.2020 року сторони перебували у шлюбі (згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу).

Як вбачається з Договору довічного утримання (догляду) від 07.04.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Плахотнюк О.В. за реєстровим № 1824, ОСОБА_1 набула у власність Ѕ ідеальну частку житлового будинку з прибудовами АДРЕСА_1 (а.с.4-5).

Право власності на вказане нерухоме майно було зареєстроване за ОСОБА_1 06.05.2008 року, що підтверджується Реєстраційним посвідченням (а.с. 6).

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав самостійного заробітку; вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, вважається їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, оскільки Ѕ ідеальну частку житлового будинку з прибудовами № НОМЕР_1 з відповідною часткою господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 було набуто під час шлюбу сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , то дане нерухоме майно (житло) є спільною сумісною власністю подружжя.

Дійсно, відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Однак, жодна з вищевказаних ознак того, що спірне нерухоме майно (житло) є особистою приватною власністю дружини ОСОБА_1 у даному випадку місця не має.

Крім того, як вбачається з п. 16 Договору довічного утримання (догляду) від 07.04.2008 року, укладеного між ОСОБА_4 («Відчужувач») та позивачем ОСОБА_1 («Набувач»), посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Плахотнюк О.В. за реєстровим № 1824, цей договір вчиняється за письмовою чоловіка Набувача - ОСОБА_2 , викладеною у вигляді заяви, справжність підпису на якій засвідчено Плахотнюк О.В., приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу, 07.04.2008 року за р. № 1823, що призначена для зберігання у справах нотаріуса.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 405/2391/15-ц (провадження № 61-21846св18), аналіз змісту договору купівлі-продажу квартири свідчить, що він укладений за згодою дружини; за таких обставин висновок судів про те, що спірна квартира не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя є передчасним.

Отже, оскільки житло є спільною сумісною власністю сторін, то підстави для визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, відсутні.

Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 13, 81, 141, 279, 263-265, 280-284 ЦПК України, на підставі ст. 368, 405 ЦК України, 57, 60, 61 ст. СК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 )

ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 )

Повний текст рішення суду складений 04.01.2021 року.

Суддя