10 листопада 2020 року м.Снігурівка
Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді Бодрової О.П.,
секретар судового засідання Бондаренко С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Снігурівка в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 485/1147/20, провадження № 2/485/448/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку,
Короткий зміст позовних вимог. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 10 травня 2006 року, укладеного між ним та ОСОБА_2 , від імені якого діяв ОСОБА_3 , він є власником житлового будинку з господарськими, побутовими будівлями і спорудами, що розташований за адресою по АДРЕСА_1 .
Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив.
Інші процесуальні дії у справі
Ухвалою суду від 08 вересня 2020 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 30 вересня 2020 року на 10:30 годину /а.с.19-20/.
Ухвалою суду від 30 вересня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті /а.с. 27-28/.
Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання двічі не з`явився, про дату, час та місце судових засідань був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
За наявності умов, визначених у ч. 1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України.
Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши письмові докази по справі, дослідивши матеріали справи №2-233/06, приходить до наступних висновків.
Мотивувальна частина
Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
Судом встановлено, що рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 10 квітня 2006 року визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та на присадибну земельну ділянку площею 0,073 га.
Відповідно договору купівлі-продажу від 10.05.2006 р., посвідченого приватним нотаріусом Снігурівського районного нотаріального округу Шульгою Т.В. за реєстровим номером 586, відповідач ОСОБА_2 , від імені якого діяв згідно довіреності ОСОБА_3 , продав, а позивач ОСОБА_1 купив житловий будинок з належними до нього господарськими, побутовими будівлями та спорудами, загальною площею 87,40 кв.м, житлова - 35,10 кв.м, що розташований за адресою по АДРЕСА_1 /а.с.4-5/.
Пунктом 3.3 договору, нотаріусом роз`яснено сторонам, в тому числі зміст ст.ст.81, 120 ЗК України.
Право власності на вище вказаний житловий будинок зареєстровано за позивачем Снігурівською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації 10 травня 2006 року, номер запису 1779 в книзі 19б /а.с.6/.
Позивач зареєстрований та проживає у вказаному житловому будинку з 17 серпня 2006 року, що підтверджується записом в його паспорті серії НОМЕР_1 , виданого 21 березня 1997 року Снігурівським РВ УМВС України в Миколаївській області /а.с.13-14/.
Судом перевірено, що за наявною інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта, станом на 10 листопада 2020 року, відомості про право власності, заборону відчуження, іпотеку вказаної земельної ділянки відсутні.
Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування
Відповідно до ст. 381 Цивільного кодексу України( в редакції, діючої на час виникнення спірних правовідносин) садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній
житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і
підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що
відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або
Питання виникнення права власності або права користування земельними ділянками урегульовані Земельним кодексом України.
Згідно зі ч.1 ст. 120 ЗК України (в редакції на день укладення договору купівлі-продажу 10.05.2006 р.) при переході права власності на будівлю і споруду право
власності на земельну ділянку або її частину може переходити на
підставі цивільно-правових угод, а право користування - на
підставі договору оренди.
Застосовуючи положення ст. 120 ЗК України у поєднанні із ст. 125 ЗК України, слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти.
Вказаний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду України від 12.10.2016 у справах за № 6-2225цс16 та № 6-2099цс16, 6-2цс15 від 11.02.2015 року.
Крім того, пунктом «є» частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.
Згідно статті 377 ЦК України (в редакції на день укладення договору купівлі-продажу 10.05.2006 р.) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або
споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій
вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах,
встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або
споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача
переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка
зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину
земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.
Вищезазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та земельної ділянки та передбачає механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.
Таким чином, проаналізувавши наведені вище норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, з метою захисту прав позивача на безперешкодне обслуговування та користування належним їм на праві власності житловим будинком, враховуючи, що право приватної власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 , який 10.05.2006 р. відчужив вказаний будинок ОСОБА_1 , суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 , набувши в свою чергу право власності на об`єкт нерухомості на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 10 травня 2006 року набув також і право власності на земельну ділянку, на якій він розташований, а тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
На прохання позивача суд не вирішує питання про розподіл судових витрат.
На підставі викладеного, ст.120 ЗК України, ст.377 ЦК України, керуючись ст.ст. 7, 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 273, 280-283 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення з урахуванням п.п.15.5 п.15 ч.1 розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Снігурівський районний суд Миколаївської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено 10 листопада 2020 року.
Суддя О.П. Бодрова