11.02.2020 року м. Житомир
Богунський районний суд міста Житомира в складі:
головуючого - судді Слюсарчук Н.Ф.
з участю секретаря с/з Давиденко Я. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні квартирою, шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-
Позивачі в вересні 2019 року звернулися до суду з вищезгаданим позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що тривалий час останній не проживає в ній без поважних причин, відповідач взагалі не цікавиться спірним житлом, будь-яких обов`язків по утриманню житла не несе.
На підставі ухвали Богунського районного суду міста Житомира від 11 жовтня 2019 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
В судове засідання позивачі не з`явилися, представник позивачів надіслав на адресу суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином,про що свідчать рекомендоване поштове відправлення, що повернулося на адресу суду, а також оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик в судове засідання.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності в заочному порядку, на підставі вимог ст.ст. 211, 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є власниками квартири АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право власності на житло (а.с. 4).
Відповідно до договору купівлі - продажу укладеного від 12.07.2019 року відповідач ОСОБА_3 передав у власність позивачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 1/3 частку у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 6-7, 8-9)
Відповідач ОСОБА_3 являється колишнім членом сім`ї позивачів, будучи прописаними в квартирі, фактично не проживає в ній тривалий час, тобто понад один рік, тому втратив право користування цією квартирою. Останній не несе будь-яких обов`язків, що передбачені ст. 156 ЖК України, не утримує житло, не сплачує комунальні послуги.
Згідно довідки про склад сім`ї за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані 3 особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с. 10).
Відповідно до статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
В силу ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Вимогами ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі: 1) відчуження власником свого майна; 2) відмови власника від права власності; 3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; 5) викупу пам`яток культурної спадщини; 6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; 8) звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; 9) реквізиції; 10) конфіскації; 11) припинення юридичної особи чи смерті власника.
Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що відповідно до положень ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Постановою Верховного Суду України у справі № 6-57цс11 від 16.01.2012р. визначено, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а положення статті 7 цього Закону застосовуються до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Як зазначають позивачі, реєстрація попереднього власника квартири ОСОБА_3 у квартирі, яка є власністю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , перешкоджає позивачам належним чином користуватись та розпоряджатись даною квартирою.
Передбачених законом випадків збереження за ними права користування квартирою не встановлено.
За таких обставин, відповідач, як колишній власник квартири, втратив право власності на цю квартиру шляхом продажу своєї частки квартири позивачам, останній втратив і право користування цією квартирою, а відтак, суд приходить до висновку про задоволення позову та вважає за необхідне визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
На підставі викладеного, ст. ст. 317, 319, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 81, 89, 206, 247, 259, 263-265, 268, 280, 354 ЦПК України, суд, -
Усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржене позивачем до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_1 ).

Суддя: Н.Ф.Слюсарчук