КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 359/4963/18 Головуючий у 1 інстанції: Борець Є.О.
Провадження № 22-ц/824/3005/2020 Доповідач: Шебуєва В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Крижанівської Г.В.,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,-

в с т а н о в и в:

В червні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Зазначила, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 23 травня 2013 року з ОСОБА_1 на її користь стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 лютого 2013 року до досягнення дитиною повноліття. ОСОБА_1 ухилявся від виконання зобов`язання по сплаті присуджених аліментів і тому у нього виникла заборгованість. ОСОБА_2 просила стягнути з ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів за період з 21 лютого 2013 року по 05 червня 2018 року в розмірі 63033,44 грн.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 за період часу з 21 лютого 2013 року по 05 червня 2018 року в розмірі 58594,27 грн.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 . Посилається на те, що суд не звернув уваги на оскарження ним оскаржив довідки-розрахунку заборгованості по аліментах від 01 серпня 2019 року. В період з 17 листопада 2014 року по 31 серпня 2016 року заборгованість по аліментах утворилася не з його вини, оскільки сплата аліментів здійснювалася за місцем його роботи ТОВ «Спіріт Бета». Він подав до суду клопотання про зменшення розміру пені на підставі ч. 2 ст. 196 СК України, але суд його не розглянув. Вважає, що судом неправильно здійснено розрахунок пені за прострочення сплати аліментів.

В апеляційній інстанції представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 23 травня 2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 лютого 2013 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 11-12).

На підставі вказаного рішення суду ОСОБА_2 отримала виконавчий лист №2/359/895/2013, який пред`явила до виконання до Голосіївського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві. ОСОБА_1 зобов`язання по сплаті аліментів добросовісно не виконував, у зв`язку з цим утворилась заборгованість.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2 Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 за період часу з 21 лютого 2013 року по 05 червня 2018 року в розмірі 58594,27 грн.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування вказаного рішення суд першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у цивільній справі №572/1762/15-ц неустойка (пеня) є способом забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання полягає у сприянні належному виконанню зобов`язання та стимулювання боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує лише до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватись на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Як зазначала ОСОБА_2 , ОСОБА_1 неналежним чином виконував свої зобов`язання по сплаті аліментів на утримання сина ОСОБА_3 .

Позивачка надавала суду довідки розрахунки заборгованості по аліментам, складені державним виконавцем Голосіївського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві.

26 квітня 2018 року слідчим Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві було зареєстровано кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України. 30 серпня 2018 року слідчим було складено обвинувальний акт, в якому зазначено, що ОСОБА_1 обвинувачується у злісному ухиленні від сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом встановлено, що ОСОБА_1 неналежним чином виконував свої зобов`язання по сплаті аліментів за період з 21 лютого 2013 року по 05 червня 2018 року і має заборгованість в сумі 58594,17 грн.

Відповідно до розрахунку ОСОБА_2 пеня від суми несплачених аліментів становить 153116,75 грн. Відповідач ОСОБА_1 не заперечував факт наявності у нього заборгованості по сплаті аліментів. Представник відповідача надав суду альтернативний розрахунок пені від суми несплачених аліментів, проте суд обґрунтовано відхилив його, виходячи наявної в матеріалах справи довідки-розраухнку заборгованості ОСОБА_1 по аліментам, яка видана 01 серпня 2019 року головним державним виконавцем Голосіївського РВ ДВС ГТУЮ у м.Києві.

Відповідно до заявлених вимог ОСОБА_2 просила стягнути з ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів за період з 21 лютого 2013 року по 05 червня 2018 року в розмірі 63 033,44 грн.

Враховуючи, положення ст.196 СК України суд першої інстанції дійшов правильного висновку про законність та обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів в розмірі 58 594,27 грн.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що він оскаржив до суду останню довідку-розрахунок заборгованості по аліментам від 01 серпня 2019 року, оскільки предметом позову ОСОБА_2 є стягнення пені за прострочення сплати аліментів за період з 21 лютого 2013 року по 05 червня 2018 року. Оскарження ОСОБА_1 довідок-рахунків не виключає можливості стягнення на користь ОСОБА_2 пені за прострочення сплати аліментів, оскільки право на стягнення пені за прострочення сплати аліментів виникає в силу настання прострочення платником сплати аліментів, а не складання державним виконавцем довідки-розрахунку.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи відповідача про те, що судом неправильно здійснено розрахунок пені за прострочення сплати аліментів.

Розрахунок пені за прострочення сплати аліментів виконаний з у відповідності до положень ст. 196 СК України та з урахуванням роз`яснень, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у цивільній справі №572/1762/15-ц. При цьому судом не було стягнуто всієї суми пені, яка була нарахована позивачко, а обмежено стягнення розміром заборгованості.

Також є безпідставними доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що заборгованість по аліментам утворилася не з його вини, суд не вирішив його клопотання про зменшення розміру пені відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України.

За змістом вказаної норми розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 неналежним чином виконував свої зобов`язання по сплаті аліментів на утримання сина, при цьому, маючи фінансову можливість. За час роботи ОСОБА_1 в період з 19 серпня 2013 року по 31 серпня 2016 року в ТОВ «Спіріт Бета» з ОСОБА_1 примусово стягнуто аліментів лише за період з 31 січня 2016 року по 31 серпня 2016 року на загальну суму 4280,38 грн. Добровільно погашати заборгованість по аліментам ОСОБА_1 почав невеликими частинами лише з травня 2018 року. При цьому в 2017 році ОСОБА_1 придбав нерухоме майно.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2019 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 17 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Оніщук М.І.

Крижанівська Г.В.