Справа № 504/1499/19
Провадження № 2/504/763/20
21.01.2020 року смт.Доброслав
Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:
Головуючого судді - Барвенка В.К.,
при секретарі - Мельниковій В.М., -
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 9, смт. Доброслав, в порядку спрощеного позовного провадження, в заочному порядку, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнення судового збору, -
Представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Кіріченко В.М. звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 23.02.2011 року у розмірі 46 604,49 грн. Також представник позивача просив стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1921 грн.
У судове засідання представник позивача - Кіріченко В.М., який діє на підставі довіреності, не з`явився, однак подав до суду заяву, якою підтримав заявлені позовні вимоги та просив позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на підстави викладені у позовній заяві. Одночасно, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідач - не з`явився у судове засідання, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що в матеріалах справи наявне відповідне зворотне поштове повідомлення, заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позов до суду не подавав, у зв`язку із чим суд вважає можливим розгляд справи за відсутності відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 21.01.2020 року ухвалено розгляд справи у заочному порядку.
Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).
При цьому, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.
Розглянувши доводи позову, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову виходячи з наступного:
23.02.2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, та зобов`язалась здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами.
Відповідно до умов укладеного договору № б/н від 23.02.2011 року, договір складається із заяви позичальника, умов та правил надання банківських послуг.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банківський кредит - це будь - яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь - яка гарантія, будь - яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь - яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави «Позика», якщо інше на встановлено цим параграфом і не виходить із суті кредитного договору.
Свої зобов`язання позивач виконав у повному обсязі, відповідачу був відкритий позичковий рахунок на підставі заяви ОСОБА_1 з лімітом кредитних ресурсів 8000 грн.
Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. В свою чергу, згідно зі ст. 1056 1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Відповідно до п. 2.1.1.5.5 умов надання банківських послуг позичальник зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.
Відповідно до п. 2.1.1.5.6 умов надання банківських послуг у разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту, оплати винагороди банку.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав встановлених ст. 11 ЦК України, в тому числі і з договорів.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. В свою чергу зобов`язання, згідно вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
В порушення умов кредитного договору щодо порядку та строків погашення кредитного зобов`язання, вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України відповідач ОСОБА_1 не виконує умови договору, не погашає кредит та не сплачує відсотки.
Станом на 28.03.2019 року загальна заборгованість по наданому відповідачу кредиту складає 46 604,49 грн., з них:
сума заборгованості за простроченим тілом кредиту - 5 430,09 грн.;
сума заборгованості за пенею - 35 453,81 грн.;
сума нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 3 025,14 грн.;
сума штрафу - 500 грн. (фіксована частина) та 2 195,45 грн. (процентна ставка).
Отже, ОСОБА_1 неналежним чином виконувала прийняті нею зобов`язання щодо погашення кредиту та процентів, передбачених умовами кредитного договору, внаслідок чого за відповідачем утворилась прострочена заборгованість за тілом кредиту, прострочена заборгованість за пенею за користування кредитом.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Таким чином, приймаючи до уваги неналежне виконання позичальником договірних зобов`язань з повернення кредиту за кредитним договором № б/н від 23.02.2011 року, скориставшись наданим договором позивачу правом, представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача загальної заборгованості у розмірі 46 604,49 грн., з них: сума заборгованості за простроченим тілом кредиту - 5 430,09 грн.; сума заборгованості за пенею - 35 453,81 грн.; сума нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 3 025,14 грн.; сума штрафу - 500 грн. (фіксована частина) та 2 195,45 грн. (процентна ставка).
Оцінивши всі докази у їх сукупності, з урахуванням правових обґрунтувань та позицій сторін, з урахуванням наведених висновків щодо неналежного виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором зі своєчасного повернення кредиту, керуючись наведеними вище умовами кредитного договору, кредитор має право вимагати повернення кредиту, та можливих штрафних санкцій, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по кредиту, стягнення заборгованості за пенею за користування кредитом.
Відповідно до ч. 1,2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме та нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки - грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов`язання.
Так, згідно з ч 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.
Відтак, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 38 478,95 грн., оскільки такі вимоги ґрунтуються на Законі та п. 2.1.1.12.6.1 умов та правил надання банківських послуг, які є невід`ємною частиною кредитного договору № б/н від 23.02.2011 року.
Разом з тим, в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 року по справі № 7-рп/2013 піддано конституційно-правовому аналізу правовідносин зі сплати пені що виникають між фізичними особами - споживачами та банками і іншими фінансовими установами у правовідносинах споживчого кредитування в якому зокрема робиться висновок про те, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту.
Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09.04.1985 року N 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10.11.2011 року N 15-рп/2011 року у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Таким чином, з врахуванням вищевказаних обставин, до визначеного банком розміру неустойки в частині пені підлягає застосуванню ч. 3 ст. 551 ЦК України, оскільки нарахований банком розмір пені в розмірі 38 478,95 грн., значно перевищує заборгованість за кредитом у розмірі 5 430,09 грн., тому розмір пені підлягає зменшенню до 5 000 грн. Такий розмір неустойки відповідає вимогам закону і засадам розумності та справедливості.
Відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків сплати будь-якого грошового зобов`язання, яке передбачене даним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.
Таким чином, з огляду на вищенаведені положення діючого законодавства, враховуючи умови договору, яким передбачено нарахування штрафу, за невиконання позичальником умов строку сплати відсотків за кредитом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з ОСОБА_1 штрафу в сумі 2 695,45 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання розподілу витрат, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи викладене, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в сумі 541,02 грн.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 15, 16, ч. 2. ст. 509, 525, 526, 533, 549, 610, 611, 628, 629, 632, 1048, 1050, 1052, 1054, 1056 1 ЦК України, ст. ст. 2, 47, 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ст. ст. 4-13, 76-89, 141, 258-273, 280-289 ЦПК України, суд, -
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.
В задоволенні решти позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з моменту його отримання в апеляційному порядку, шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду.
У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Суддя В. К. Барвенко