Єдиний унікальний номер: 448/841/20
Провадження № 2/448/498/20
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

02.10.2020 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кічака Ю.В.,

при секретарі судового засідання Мриц Н.І.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Мостиської міської ради Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Келюх Марія Андріївна та Мостиська державна нотаріальна контора Львівської області про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , відносився до суспільної групи «колгоспний двір», головою якого була ОСОБА_4 , а членами такого її зять ОСОБА_5 , дочка ОСОБА_1 (позивачка), внук ОСОБА_2 (позивач), внук ОСОБА_3 (позивач).

Вказують, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 (чоловік, батько позивачів), після смерті котрого відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі на 1/5 частку зазначеного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, яка належала йому як члену колгоспного двору. Стверджують, що спадщину спадкодавця ОСОБА_5 у відповідності до положень ст.549 ЦК України в редакції 1963 року прийняли спадкоємиця першої черги спадкування за законом - його дружина та діти (позивачі) шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, тобто кожен успадкував по 1/15 частці у спірному майні.

Зазначають, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , яка за свого життя розпорядилася всім своїм майном, склавши заповіт на позивачку ОСОБА_1 .

Зазначають, що позивачка ОСОБА_1 з метою оформлення своїх спадкових справ звернулася до приватного нотаріуса Мостиського нотаріального округу Львівської області Келюх М.А., однак нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказаний житловий будинок через відсутність правовстановлюючих документів на дане майно, роз`яснивши право на звернення до суду із відповідним позовом.

Покликаються на те, що оскільки вони є спадкоємцями за законом та заповітом, спадщину прийняли, а також те, що відсутність правовстановлюючих документів на дане спадкове майно створює складнощі в належному оформленні їхніх спадкових прав, а тому просять визнати за позивачкою ОСОБА_1 право власності на 7/15 частки спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , а за позивачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 4/15 частки у такому.

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, а подали через канцелярію суду письмові заяви, в яких зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять розглядати справу у їх відсутності.

Представник відповідача - Мостиської міської ради Львівської області в судове засідання не з`явився, проте подав заяву, в якій зазначив, що проти позову не заперечує та просить розглядати справу у їх відсутності.

Третя особа - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Келюх М.А. в судове засідання не з`явилася, проте подала копії сторінок спадкової справи №41/2016, заведеної після смерті ОСОБА_4 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ; інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №61649271 від 14.09.2020р., згідно якої після смерті ОСОБА_4 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , заведено спадкову справу №41/2016, а також подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності.

Представник третя особа - Мостиської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, проте подав: інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №61483659 від 31.08.2020р., згідно якої після смерті ОСОБА_5 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкова справа не заводилась; інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №61483661 від 31.08.2020р., згідно якої спадкодавцем ОСОБА_5 за життя заповіт не складався, а також подали письмову заяву про розгляд справи у їх відсутності

Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України.

Судом встановлено, що будинковолодіння по АДРЕСА_1 відносилося до суспільної групи "колгоспний двір", головою якого була ОСОБА_4 , а членами такого, як вважає суд, її зять ОСОБА_5 , її дочка ОСОБА_5 (позивачка), її внук ОСОБА_2 (позивач) та її онук ОСОБА_3 (позивач), що підтверджується виписками із погосподарських книг №3 і №4 по с.Твіржа, Твіржанської сільської ради за 1988-1990р.р. і станом на 01.04.1991р., щодо суспільної групи двору та склад його членів станом на 1988-1991рр. Всі зазначені члени колгоспного двору станом на 15.04.1991 року зберегли право на частку в майні такого.

Згідно вимог ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.

Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради.

Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно з п.9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство.

Відповідно до змісту Вказівок № 5-24/26 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору.

Відповідно до ст.ст.120, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору.

Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору.

Виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991р. і регулювали власність колгоспного двору, право на майно колгоспного двору (спірне будинковолодіння) в рівних частках мали ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 (позивачка), ОСОБА_2 (позивач) та ОСОБА_3 (позивач), тобто кожен по 1/5 частці будинковолодіння АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина внаслідок смерті ОСОБА_5 (чоловіка, батька позивачів). До складу даної спадщини входило право на 1/5 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , що належало спадкодавцю ОСОБА_5 як члену колгоспного двору.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7,спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року (ЦК), законами України "Про нотаріат", "Про міжнародне приватне право", іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Згідно ст.524 ЦК України в редакції 1963 року спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Згідно із ст.534 ЦК України 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК України 1963 року при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина (чоловік) і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Відповідно до ст.548 ЦК України 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК України 1963 року (діяли на момент відкриття спадщини), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином, за ст.549 ЦК України спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або володіння спадковим майном.

Отже, оскільки спадкодавець ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , то відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК України в редакції 1963 року.

Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець ОСОБА_5 за життя своїм майном не розпорядилася. У зв`язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом.

З довідки виданої виконавчим комітетом Мостиської міської ради Львівської області №236 від 27.02.2020р. відомо, що ОСОБА_5 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час смерті був зареєстрований та проживав за адресою: с.Твіржа Мостиського району Львівської області. На час смерті разом з ним за вказаною адресою проживали: його дружина ОСОБА_1 , сини ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також теща ОСОБА_4 .

Згідно повідомлення Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області від 01.09.2020р. за №01-16/212 та інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 31.08.2020р. №61483659 та від 27.08.2020р. №61441769 відомо, що після смерті ОСОБА_5 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкова справа не заводилась.

Протягом встановленого законом шестимісячного строку, що передбачений ч.2 ст.549 ЦК УРСР від 18.07.1963 року, спадкоємці (позивачі) не заявили про відмову від даної спадщини.

Інших спадкоємців першої черги спадкування за законом, які б прийняли спадщину, судом не встановлено.

Підсумовуючи, суд вважає, що належне спадкодавцю ОСОБА_5 спадкове майно, в тому числі право на 1/5 частку (кожен по 1/15 частці (1/5:3)) у спірному будинковолодінні, що належало йому як члену колгоспного двору, успадкували саме його дружина та діти (позивачі).

Таким чином, позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 стали фактичними власниками по 4/15 частці спірного будинковолодіння (1/5 частка, що належала їм як членам колгоспного двору,+ 1/15 частка, яку вони успадкували після смерті чоловіка, батька ОСОБА_5 ).

ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрилась спадщина внаслідок смерті ОСОБА_4 (матері позивачки ОСОБА_1 ).

До складу спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця ОСОБА_4 , входило, в тому числі, право на 1/5 частку спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець ОСОБА_4 за життя усім своїм майном розпорядилася, склавши 26.11.1996р. заповіт на ім`я ОСОБА_1 (позивачки). Даний заповіт зареєстрований у спадковому реєстрі за №19.

Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Мостиської міської ради Львівської області №235 від 27.02.2020р., спадкодавець ОСОБА_4 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час смерті була зареєстрована та проживала в с.Твіржа Мостиського району Львівської області. На час смерті разом з нею за вказаною адресою проживали та були зареєстровані: її дочка ОСОБА_1 (позивачка), зять ОСОБА_11 , внуки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема копій сторінок спадкової справи №41/2016, заведеної після смерті ОСОБА_4 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , - представник спадкоємця ОСОБА_1 (позивачки) - ОСОБА_12 звернулась в нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом та отримала Свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спадкового майна. Спадщина, на яку видані свідоцтва, складається із: права власності на земельну ділянку площею 1,8263га, яка розташована на території Твіржанської сільської ради, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; права власності на земельну ділянку площею 0,7801га, яка розташована на території Твіржанської сільської ради, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині та які б прийняли таку, судом не встановлено.

Враховуючи наведене, суд вважає, що належне спадкодавцю ОСОБА_4 спадкове майно, в тому числі 1/5 частку спірного будинковолодіння, успадкувала у відповідності до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України саме дочка такої - ОСОБА_1 , як спадкоємиця за заповітом.

Таким чином, позивачка ОСОБА_1 стала фактичним власником 7/15 частки спірного будинковолодіння (1/5 частка, що належала їй як члену колгоспного двору,+ 1/15 частка, яку вона успадкувала після смерті чоловіка ОСОБА_5 , + 1/5 частки, яку вона успадкувала після смерті матері ОСОБА_4 ).

При цьому, приватним нотаріусом Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Келюх М.А. було відмовлено позивачці ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на дане спадкове майно - спірний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, така відмова була зумовлена відсутністю належних правовстановлюючих документів, виданих на ім`я спадкодавця ОСОБА_4 . Нотаріус роз`яснила позивачці ОСОБА_1 можливість реалізації права на спадкування вказаного житлового будинку в судовому порядку.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Так, до 01.01.2013р. державна реєстрація права особи на частку у майні колгоспного двору здійснювалась МБТІ, відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року на підставі рішення, яке виносилось сільською радою про розподіл часток майна колгоспного двору.

Пунктом 2 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 09.12.2011 року № 4152- VI) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно в порядку визначеному цим Законом, буде здійснюватись з 1 січня 2013 року.

З 1 січня 2013 року право власності на нерухоме майно посвідчуються на загальних засадах, свідоцтвом про право власності, що видає державний реєстратор прав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав майно та їх обтяжень». Згідно з вимогами, які визначені ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор з 01.01.2013 року, не посвідчує прав власності на об`єкт нерухомого майна та не видає свідоцтва про права власності на підставі рішення сільської ради про розподіл часток майна колгоспного двору між його співвласниками.

Отже, через відсутність правовстановлюючого документу на спірний житловий будинок з господарськими спорудами за АДРЕСА_1 та через належність такого до суспільної групи «колгоспний двір» право позивачів на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку, у зв`язку з чим такі звернулися до суду із вказаним позовом.

Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть спадкодавця ОСОБА_5 ; копіями свідоцтва про смерть та заповіту спадкодавця ОСОБА_4 ; копіями сторінок спадкової справи №41/2016, заведеної після смерті ОСОБА_4 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №61649271 від 14.09.2020р., згідно якої після смерті ОСОБА_4 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , заведено спадкову справу №41/2016; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №61483659 від 31.08.2020р., згідно якої після смерті ОСОБА_5 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкова справа не заводилась; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №61483661 від 31.08.2020р., згідно якої спадкодавцем ОСОБА_5 за життя заповіт не складався; виписками із погосподарських книг №3 і №4 по с.Твіржа, Твіржанської сільської ради за 1988-1990р.р. і станом на 01.04.1991р., щодо суспільної групи двору та склад його членів станом на 1988-1991рр.; довідкою, виданою виконавчим комітетом Мостиської міської ради Львівської області №235 від 27.02.2020р., про склад сім?ї на час смерті спадкодавця ОСОБА_4 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ; листом-повідомленням приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Келюх М.А. від 13.03.2020р. №32, адресованого позивачці ОСОБА_1 , про відмову в оформленні спадкових прав на спірне будинковолодіння; копією технічного паспорта на спірне будинковолодіння; копіями свідоцтв про народження, укладення шлюбу та паспорта позивачки ОСОБА_1 ; копіями свідоцтв про народження та паспортів позивачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ; іншими матеріалами справи.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України).

Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки у даному випадку питання про право позивача на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку у зв`язку з вищевикладеними обставинами, тому це питання можливо вирішити у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане майно.

Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб.

Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачами права власності на спірне майно - будинковолодіння (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами) АДРЕСА_1 , зокрема: за позивачкою ОСОБА_1 - права власності на 7/15 ідеальні частки такого (1/5 частка, що належала їй як члену колгоспного двору, + 1/5 частка, яку вона успадкувала після смерті матері ОСОБА_4 + 1/15 частка, яку така успадкувала після смерті чоловіка ОСОБА_5 ); за позивачами ОСОБА_2 і ОСОБА_3 - права власності по 4/15 ідеальній частці (1/5 частка, що належала їм як членам колгоспного двору, 1/15 частка, яку такі успадкували після смерті батька ОСОБА_5 ).

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-82, 133, 200 ч.3, 206 ч.4, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Мостиської міської ради Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Келюх Марія Андріївна та Мостиська державна нотаріальна контора Львівської області, про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 7/15 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на 4/15 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на 4/15 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , уродженка, проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , уродженець с.Красна Горна Шенкурського району Архангельської області, проживає та зареєстрований за адресою: с.Твіржа Мостиського району Львівської області.

Позивач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , уродженець, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Мостиська міська рада Львівської області, місцезнаходження: 81300, м.Мостиська, вул.Грушевського,6, Львівської області, код ЄДРПОУ - 26307500.

Третя особа - Мостиська державна нотаріальна контора Львівської області, місцезнаходження: 81300, м.Мостиська, вул.Грушевського, 22, Львівської області

Третя особа - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Келюх Марія Андріївна, місцезнаходження:81300, м.Мостиська, вул.Зелена,2, Львівської області.

Суддя Ю.В. Кічак