Справа № 369/3899/20
Провадження №4-с/369/69/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2020 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.

при секретарі Одинцов О.С.,

за участі представників скаржника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заінтересована особа Ставищенський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 на бездіяльність державної виконавчої служби,-

ВСТАНОВИВ:

Скаржник звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державної виконавчої служби. Свої вимоги скаржник мотивує тим, що на примусовому виконанні в Ставищанському районному ВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) знаходиться виконавчий лист по цивільній справі №369/4290/13 виданий 29.07.2013 року Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованість в розмірі 1 763 967,59 грн. 27.02.2018 року, головним державним виконавцем Ставищенського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області Заворотнім Богданом Васильовичем у виконавчому провадженні №41588370 винесена постанова про прийняття виконавчого документа до виконання в зв`язку з тим, що у боржника на праві власності знаходиться земельна ділянка з кадастровим номером :01:006:0077 та житловий будинок площею 78,6 кв. м. 04.05.2018 року винесена постанова про скасування процесуального документа а саме постанови про зупинення вчинених виконавчих дій від 25.03.2015 року. З 27.02.2018 року по 27.02.2020 рік стягувачем неодноразово направлялись заяви про опис та арешт земельної ділянки, станом на 27.02.2020 рік жодних дій вчинено не було. Тому скаржник просив суд визнати бездіяльність начальника Ставищенського районного ВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Степанюка М.А. щодо не опису та арешту майна боржника а саме земельної ділянки з кадастровим № :01:006:0077 та житлового будинку площею 78,6 кв. м., вказане нерухоме майно розташовано за адресою АДРЕСА_1 неправомірно. Зобов`язати начальника Ставищенського районного ВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Степанюка М.А. описати та арештувати вищевказане майно боржника.

У судовому засіданні представник скаржник вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі.

У судове засідання представник Ставищенського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

У судове засідання ОСОБА_2 не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що вимоги скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 449 ЦК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Звертаючись до суду з даною скаргою скаржник просить суд визнати бездіяльність начальника виконавчої служби щодо опису та арешту майна боржника.

За ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При розгляді скарги судом встановлено, що 22.01.2014 року постановою державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження №41588370 на підставі виконавчого листа 369/4290/13 від 29.07.2013 року.

26.09.2017 року винесена постанова про передачу виконавчого листа до Ставищенського районного ВДВС ГТУЮ у Київській області у зв`язку з тим, що боржнику на праві власності належить земельна ділянка з кадастровим номером :01:006:0077 в за адресою АДРЕСА_1 .

27.02.2018 року постановою Головного державного виконавця Ставищенського районного ВДВС ГТУЮ у Київській області Заворотнім Б.В. прийнято виконавче №41588370.

Постановою начальника відділу Ставищенського районного ВДВС ГТУЮ у Київській області Степанюком М.А. від 04.05.2018 року скасовано документ, а саме « Постанову про зупинення вчинення виконавчих дій» від 25.03.2015 , що видала ОСОБА_3 .

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (ч. 1 ст. 447 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із ч. 3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

При розгляді даної скарги представник виконавчої служби жодних пояснень не надав, не надав і для огляду матеріали виконавчого провадження на спростування доводів скарги.

За ст. 26 Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

У разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

У разі якщо при відкритті виконавчого провадження виконавцем накладено арешт на майно боржника, боржник за погодженням із стягувачем має право передати йому таке майно або реалізувати його та передати кошти від його реалізації стягувачу в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У разі продажу майна боржника покупець повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця. Після передачі майна стягувачу або внесення покупцем коштів на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця арешт з проданого майна боржника знімається за постановою виконавця.

Статтею 451 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів скарги стягував направляв начальнику Ставищенського районного ВДВС ГТУЮ у Київській області заяви від 01.11.2017 року, 01.02.2018 року та 14.02.2019 року про опис та арешт майна, а також вжиття заходів щодо розшуку транспортних засобів боржника. Також з матеріалів справи вбачається,що 19.02.2020 року стягувач направив Управлінню забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та начальнику Ставищенксього районного ВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) скаргу на бездіяльність державного виконавця. Однак матеріали справи не містять відомостей про результати розгляду даної скарги .

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.

Скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити: 1) найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається; 2) повне найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім`я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником; 3) реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина); 4) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону; 5) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; 6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.

Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Схоронність документів і листування щодо звернень громадян у структурних підрозділах центрального апарату Міністерства юстиції України забезпечується керівниками відповідних департаментів (управлінь) і посадовими особами, відповідальними за діловодство.

Ст. 125 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України та є обов`язковими до виконання на всій території України.

Оскільки заінтересованою особою отримала заяву скаржника, але відповідь не надана, також на адресу суду не були надіслані заперечення, щодо вимог скарги, тому доводи скарги щодо бездіяльності начальника Ставищенксього районного ДВСВ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Степанюка М.А. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З приводу вимог, щодо зобов`язання начальника Ставищенксього районного ДВСВ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Степанюка М.А. описати та арештувати майно боржника, суд приходить до висновку, що дані вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині зобов`язання вирішити дані питання. При цьому суд враховує, що дані дії входять до повноважень державного виконавця, а суд не наділений такими повноваженнями, а лише перевіряє правильність, повноту та законність вчинених виконавцем дій, прийнятих постанов або вчинення бездіяльності.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява від 10 лютого 2010 року № 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.), серія A,303-A, п. 29).

Керуючись ст.447-449 ЦПК України, ст. 1, 18, 56 Закону України «Про виконавче провадження», суд

У Х В А Л И В :

Скаргу задовольнити частково.

Визнати неправомірно бездіяльність начальника Ставищенського районного ВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Степанюка М.А. щодо не опису та арешту майна боржника, а саме земельної ділянки з кадастровим № :01:006:0077 та житлового будинку площею 78,6 кв. м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати начальника Ставищенського районного ВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Степанюка М.А. вирішити питання про опис та арешт майна боржника, а саме земельної ділянки з кадастровим № :01:006:0077 та житлового будинку площею 78,6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В інший частині відмовити.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення або складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.С. Пінкевич