ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/193/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/7303/19 Категорія: 308030000 Пироженко В.Д.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року : м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі суддів:

Новікова О.М.,
Храпка В.Д., Бондаренка С.І.,
за участю секретаряМатюхи В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: Орган опіки та піклування м. Черкаси, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

У травні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що вона є власником 111/400 частини будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за вказаною адресою зареєстровані, але з 2006 року в будинку не проживають, своїх речей у ньому не зберігають.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 також зареєстровані за вказаною адресою, однак, в будинку не проживають, своїх речей не зберігають з квітня 2018 року.

Факт непроживання відповідачів у будинку підтверджено актом опитування сусідів. Крім того, будинок непридатний до проживання, про що Органом опіки та піклування м. Черкаси складено відповідний Акт обстеження.

Маючи намір продати будинок, позивачка позбавлена такої можливості у зв`язку з наявністю реєстрації відповідачів, особливо неповнолітніх.

В добровільному порядку відповідачі відмовляються знятися з реєстрації за вказаною адресою.

Інші співвласники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 не заперечують проти задоволення позову.

Посилаючись на такі обставини, позивачка просила суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування домоволодінням по АДРЕСА_1 .

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 листопада 2019 року позов задоволено.

Визнано відповідачів такими, що втратили право користування домоволодінням по АДРЕСА_1 .

Рішення мотивовано тим, що відповідачі втратили зв`язок з житлом, так як ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в спірному житлі не проживають з 2006 року, а відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в спірному житлі не проживають з квітня 2018 року, що є підставою для визнання їх таким, що втратили право на користування домоволодінням АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

Доводи скарги зводяться до такого.

Суд не сприяв дотриманню прав неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як сторони процесу: не запрошував його в судове засідання, суд йому не направляв документи, він був позбавлений надати свої пояснення суду. Крім того, суд протиправно не залучив до участі у справі батька ОСОБА_3 як законного представника неповнолітнього. Апелянтка не погоджується з тим, що суд прийняв як належний доказ акт обстеження житлово-побутових умов проживання №117 від 18.04.2019.

Крім того, вказує, що позивачка не має наміру позбавляти апелянтку та онука права на проживання в спірному будинку, а подання позову до суду викликано тиском сторонніх осіб на позивачку, які скористались її хворобливим станом і мають намір заволодіти домоволодінням.

Вважає висновок суду про наявність підстав для визнання втрати відповідачами права на користування житлом необґрунтованим.

Просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Так з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 є власником 111/400 частини будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Іншими співвласниками вказаного будинку є ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . Зазначене підтверджується наявною в матеріалах справи Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 140835961 від 09.10.2018 (а.с. 11).

Згідно з відомостями Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради від 08.04.2019 № 7096-01-10, а також з відповіддю на запит від 12.11.2019 року № 2451-01-10 підтверджено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_3 (неповнолітній - ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (неповнолітня - ІНФОРМАЦІЯ_3 ) зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 у ньому не проживають з 2006 року, а відповідачі ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 - з квітня 2018 року. Даний факт підтверджено наданим суду актом опитування сусідів від 02.05.2019 року. Сама апелянта цього також не спростовує і не вказує на будь-які факти поважності її відсутності у спірному житловому приміщенні разом з сином тривалий час.

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання № 117 від 18.04.2019 року, складеного комісією у складі спеціалістів служби у справах дітей вбачається, що будинок та надвірні споруди за адресою: АДРЕСА_1 перебувають у незадовільному технічному стані. У кімнатах холодно, стеля потріскана, місцями провалилася та провисла. Батареї опалення вирізані, газові труби демонтовані.

За таких обставин, з матеріалів справи вбачається, що будинок не придатний до проживання, ніхто із сторін у ньому не проживає.

Статтею 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить із принципу непорушності права власності (стаття 41 Конституції України стаття 321 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

На підставі приведених вище доводів колегія суддів погоджується з висновком районного суду про втрату відповідачами зв`язку з житлом та законності визнання їх такими, що втратили право на користування спірним домоволодінням.

Доводи апеляційної скарги про порушення прав неповнолітніх осіб спростовуються матеріалами справи та приведеними доказами про непридатність жилого приміщення для проживання.

Посилання апелянтки на те, що надані позивачкою докази про непридатність житла для проживання не відповідають дійсності, а також на поважну причину її відсутності у вказаному приміщенні та на тиск на позивачку з боку сторонніх осіб, нічим не підтверджені.

Згідно з ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин колегія суддів, враховуючи обставини справи, позицію інших співвласників домоволодіння та орган опіки та піклування м. Черкаси вважає висновок суду про задоволення позову ОСОБА_2 обґрунтованим і не вбачає достатніх підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 17 лютого 2020 року.

Судді