Справа № 305/1870/19
Провадження по справі 2/305/126/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2020 року Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Ємчука В.Е.

за участі: секретаря судового засідання Орос С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Костилівської сільської ради Рахівського району Закарпатської області про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в особі представника адвоката Мігалі Іляни Василівни, звернувся в суд з позовом до Костилівської сільської ради Рахівського району Закарпатської області про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позов мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка являлася мамою позивача, ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 07.07.2001 року, серія НОМЕР_1 . Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на частину житлового будинку, загальною площею 109, 0 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний будинок належить позивачу та належав померлій ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності на підставі виписки з погосподарської книги від 08.07.2019р., виданої Костилівською сільською радою, що підтверджується також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.07.2019. Позивач є єдиним спадкоємцем за законом, що підтверджується: довідкою Рахівської державної нотаріальної контори від 10.07.2019, витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі від 10.07.2019, свідоцтвом про народження ОСОБА_1 .. Позивач звернувся із заявою до Рахівської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак постановою від 16.09.2019 державний нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності частки спадкового майна (не виділена частка спадкодавця у спільному сумісному майні). Позивач має право успадкувати та оформити нерухоме майно, що належало за життя ОСОБА_2 , однак через відмову нотаріуса позбавлений можливості здійснити це в позасудовому порядку. З огляду на те, що інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після смерті ОСОБА_2 , немає, а житловий будинок знаходиться на території села Костилівка, належним відповідачем по даній справі є Костилівська сільська рада. Враховуючи вищевикладене просить визначити, що частка ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у праві спільної сумісної власності на житловий будинок загальною площею 109,0 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 становила Ѕ (одну другу) її частину та визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 , право власності на Ѕ (одну другу) частки житлового будинку загальною площею 109,0 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 .

Ухвалою Рахівського районного суду від 07.10.2019 року було відкрито провадження у даній справі та запропоновано Відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, подати суду відзив на позовну заяву й всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, а також, відповідно до п.2 ч.5 ст.178 ЦПК, Відповідач повинен був подати докази надіслання відзиву та доданих до нього документів Позивачу. Копію ухвали представник Костилівської сільської ради отримав 10.10.2019 року, що підтверджено повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідач, Костилівська сільська рада, відзиву на позов не подавала.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, його представник Мігалі І.В. 17.02.2020 року подала до канцелярії суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та наполягає на задоволенні позову.

Представник відповідача, Костилівської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, в судове засідання не з`явився, сільський голова села Костилівка І.Савляк надала суду заяву про розгляд даної справи без їхнього представника, не заперечила щодо задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до положень частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України.

Судом встановлено, що громадянка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, про що видано свідоцтво про смерть НОМЕР_1 від 07.07.2001.

Зазначена громадянка являлася мамою позивача, ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 24.12.1955.

Житловий будинок АДРЕСА_1 відповідно до будівельного паспорта , що міститься в матеріалах справи, був збудований ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який є позивачем по справі. Даних про те, що між співвласниками існувала домовленість про те, що чиясь частка є більшою ніж частки інших співвласників, суду не надано.

Зі змісту статті 112 та 113 та 115 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року) майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників, а при відсутності згоди - спір вирішується судом. Кожний з учасників спільної часткової власності має право вимагати виділу своєї частки з спільного майна.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №174421386 від 19.07.2019 року за ОСОБА_2 зареєстрований житловий будинок загальною площею 109 кв.м., житловою площею 54,2 кв.м., що розташований по АДРЕСА_1 , форма власності приватна, вид спільної власності - спільна сумісна, розмір частки 1/1.

Отже, суд встановив, що при реєстрації будинку, який є предметом позову, тобто під час видачі свідоцтва про право власності, частки співвласників ОСОБА_1 та його матері ОСОБА_2 зазначеного вище будинку виділені не були, але при цьому розуміється, що частки у спільній сумісній власності рівні, тому що всі вони користувались рівними правами та несли рівні обов`язки щодо будинку.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно), а спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлено спільна сумісна власність на майно (в редакції ЦК України від 2003 року)

Відповідно до ст. 356 ЦК України (в редакції від 2003 року) власність двох і більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю, а згідно зі ст. 357 ЦК України (в редакції від 2003 року), частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за №20 від 22.12.1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 зазначено, що зі змісту ст. 357 ЦКУ вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Резолютивну частину судового рішення в цій категорії справ має бути викладено наступним чином: «Визначити, що частка померлого ( П.І.Б. ) в праві спільної сумісної власності на квартиру (будинок, садибу) становила Ѕ ».

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 п. 12 роз`яснено, що за загальними правилами ч. 2 ст. 372 при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного зі співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (ч.2 ст.370, ч. 2 ст.372 ЦК України). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.

Таким чином, кожному зі співвласників належить право на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Позивач звернувся із заявою до Рахівської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак постановою від 16.09.2019 державний нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності частки спадкового майна (не виділена частка спадкодавця у спільному сумісному майні).

Враховуючи ОСОБА_2 померла у 2001 році, коли діяв Цивільний Кодекс в редакції 1963 року, вимоги позивача про визнання права власності на спадкове майно необхідно розглядати за правилами вказаного кодексу.

Відповідно ст. 529 ЦК України (в редакції від 18 липня 1963 року) позивач є спадкоємцем першої черги після смерті матері.

Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції від 18 липня 1963 року), вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично втупив в управління або володіння спадковим майном. Оскільки позивач ОСОБА_1 на час смерті матері був зареєстрований і проживав у будинку АДРЕСА_1 та проживає в ньому і на даний час, отже він прийняв спадщину.

З огляду на викладене, позивач має право успадкувати та оформити нерухоме майно, що належало за життя ОСОБА_2 , однак через відмову нотаріуса позбавлений можливості здійснити це в позасудовому порядку, тому суд вважає, що за ОСОБА_1 необхідно визнати право власності на майно, яке належало його померлій матері, адже після смерті матері він вступив в управління та володіння спадковим майном, до даного часу проживає у спірному житловому приміщенні та є єдиним спадкоємцем ОСОБА_2 .

Вимогу про стягнення судових витрат позивач не ставив, тому судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 83, 89, 141, 178, 263-265, 273, 279, 354, 355, п.15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визначити, що частка ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у праві спільної сумісної власності на житловий будинок загальною площею 109,0 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 становила 1/2 (одну другу) її частину.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 , право власності на 1/2 (одну другу) частки житлового будинку загальною площею 109,0 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 .

Судові витрати залишити за позивачем ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя: В.Е. Ємчук