Постанова

Іменем України

13 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 753/8419/15-ц

провадження № 61-252св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом - Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,

відповідачі за первісним позовом: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,

відповідач за зустрічним позовом - Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,

третя особа за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , який діє через адвоката Масленнікову Тетяну Миколаївну, на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 серпня 2018 року в складі судді Леонтюк Л. К. та постанову Київського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року в складі колегії суддів: Кулішенка Ю. М., Ігнатченко Н. В.,

Олійника В. І.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовна заява ПАТ «Універсал Банк» мотивована тим, що 27 червня

2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» (далі - ВАТ «Банк Універсальний») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі

340 000 доларів США строком на 120 місяців.

Між сторонами кредитного договору 10 липня 2009 року укладено додаткові угоди № 1, № 2, якими збільшено розмір відсотків та встановлено розмір пені.

Крім того, сторони кредитного договору 28 березня 2014 року уклали додаткові угоди № 3 та № 4, якими встановлено, що станом на 28 березня 2014 року фактична заборгованість позичальника за кредитним договором становить 80 677,82 дол. США, також визначено розмір плати за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань, 28 березня

2014 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно до умов якого остання поручилася перед кредитором за виконання позичальником усіх його зобов`язань.

Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, проте позичальник свої зобов`язання не виконав, тому 27 січня

2015 року на адресу останнього направлено вимогу про дострокове погашення кредиту, яка не була виконана.

Заборгованість за кредитним договором станом на 18 березня 2015 року становить 77 716,20 дол. США, що складається із: заборгованості за тілом кредиту - 73 224,27 дол. США; заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом - 3 973,01 дол. США; пені - 518,92 дол. США.

На підставі викладеного ПАТ «Універсал Банк» просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 77 716,20 дол. США.

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Універсал Банк», третя особа - ОСОБА_1 , про визнання поруки припиненою.

Зустрічна позовна заява ОСОБА_2 мотивована тим, що 28 березня 2014 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 3, якою збільшено обсяг відповідальності позичальника за кредитним договором без згоди поручителя, а саме: встановлено строкову заборгованість в розмірі 75 356,36 дол. США та підписано новий графік погашення заборгованості. Про підписання додаткової угоди поручителя не повідомили, згоди на його підписання вона не надавала.

Вважала, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припинена, оскільки вона не давала згоди на зміну зобов`язання, передбаченого кредитним договором, яка мала наслідком збільшення обсягу відповідальності позичальника.

На підставі викладеного ОСОБА_2 просила визнати припиненою

з 28 березня 2014 року поруку, яка виникає на підставі договору поруки, укладеного між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є

ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 07 серпня 2018 року позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором станом на 18 березня 2015 року у розмірі

77 197,28 дол. США, яка складається з: 73 224,27 дол. США - заборгованість за тілом кредиту; 3 973,01 дол. США - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» пеню за кредитним договором станом на 18 березня 2015 року у розмірі 10 926,90 грн.

У решті вимог первісного позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» судовий збір у розмірі 3 654 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано припиненою з 28 березня 2014 року поруку, яка виникає на підставі договору поруки, укладеного між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 .

Стягнуто з ПАТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 640 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позичальник порушив умови кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь кредитора.

Зобов`язання поручителя перед банком припинилося відповідно до частини першої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), оскільки обсяг відповідальності позичальника за кредитним договором збільшився без згоди ОСОБА_2 .

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове судове рішення.

Позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь

ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 27 червня 2007 року у розмірі 77 197, 28 дол. США, що складається із: заборгованості за тілом кредиту - 73 224,27 дол. США; заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом - 3 973,01 дол. США, та пеню - 10 926,90 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» судовий збір у розмірі 4 567,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» судовий збір у розмірі 4 567,50 грн.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_2 була ознайомлена з обсягом відповідальності ОСОБА_1 станом

на 28 березня 2014 року та погодилася бути поручителем за вказаними зобов`язаннями.

Після 28 березня 2014 року додаткових угод, які змінювали зобов`язання, забезпечене порукою до кредитного договору без згоди поручителя, між

ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 не укладалось, підстави для припинення поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) відсутні.

Оскільки позичальник порушив кредитні зобов`язання, забезпечені договором поруки, то відповідачі за первісним позовом несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , який діє через адвоката

Масленнікову Т. М., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості з позичальника та постанову апеляційного суду, ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

ОСОБА_2 судові рішення в частині вирішення позовних вимог до поручителя не оскаржувала, тому відповідно до частини першої

статті 400 ЦПК України (тут і далі в редакції, що діяла до набрання чинності Законом № 460-IX) рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду в цій частині не переглядаються.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що банк не надав до суду оригінал заяви на видачу готівки за кредитним договором.

Банк не довів наявності заборгованості за кредитним договором, розрахунок є неправильним. Позичальник не погоджується з розрахунком кредитора. У розрахунку не зазначено всіх дат погашення відповідачем тіла кредиту та відсотків за його користування.

Повідомлень щодо необхідності дострокового повернення всієї суми кредиту позичальнику від кредитора у порядку, передбаченому законодавством, не надходило, тому на момент подачі позовної заяви права позивача жодним чином не були порушені, тому позов був поданий передчасно. У матеріалах справи відсутні будь-які докази отримання відповідачем письмової вимоги про дострокове повернення кредитів.

Позивачем не доведено факт повідомлення відповідача про необхідність дострокового повернення кредитів, тому його вимоги є передчасними та не можуть бути задоволені судом.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористалися своїми правами на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 01 березня 2019 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

22 березня 2019 року справу передано до Верховного Суду.

У березні 2019 року ОСОБА_1 , який діє через адвоката

Масленнікову Т. М., звернувся до суду із заявою про повернення касаційної скарги без розгляду.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд під час вирішення питання про повернення касаційної скарги без розгляду

Главою 2 «Касаційне провадження» розділу V «Перегляд судових рішень» ЦПК України передбачено, що особа, яка подала касаційну скаргу, має право відкликати її до постановлення ухвали про відкриття касаційного провадження (частина тертя статті 398 ЦПК України) або відмовитися від неї до закінчення касаційного провадження (частина четверта статті 398 ЦПК України).

Разом з тим, нормами ЦПК України не передбачено права особи, яка подала касаційну скаргу, звернутися до суду із заявою про повернення касаційної скарги без розгляду.

Верховний Суд неодноразово листами повідомляв ОСОБА_1 та його представника про можливість звернення до суду із заявою про відмову від касаційної скарги, проте така заява до суду не була подана.

На підставі викладеного у задоволенні заяви ОСОБА_1 , який діє через адвоката Масленнікову Т. М., про повернення касаційної скарги без розгляду необхідно відмовити.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 27 червня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 340 000 дол. США строком на 120 місяців.

Між банком та позичальником 10 липня 2009 року укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, за умовами якої сторони внесли уточнення порядку погашення грошових зобов`язань та погодили, що за порушення термінів сплати грошових зобов`язань позичальника за договором банк має право додатково нарахувати пеню. Позичальник зобов`язується її сплатити в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (далі - НБУ) від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу (пункт 1.5.1).

Сторони кредитного договору 10 липня 2009 року уклали додаткову угоду

№ 2 до кредитного договору, відповідно до умов якої позичальник підтвердив правомірність нарахування банком процентів за користування кредитом та факт їх оплати позичальником у добровільному порядку на підставі договору, включаючи факти сплати за зміненими процентними ставками, а саме: в період з 28 липня 2008 року до 09 липня 2009 року включно позичальник підтверджує правомірність нарахування Банком процентів за користування кредитом в розмірі 15,25 % річних.

Відповідно до пункту 2 додаткової угоди від 10 липня 2009 року № 2 сторони домовилися, що починаючи з 10 липня 2009 року базова процентна ставка, передбачена договором, встановлюється у розмірі 12,5 % річних.

У пункті 3 додаткової угоди від 10 липня 2009 року № 2 сторони погодили та підписали графік погашення кредиту.

Сторонами кредитного договору 28 березня 2014 року укладено додаткову угоду № 3 до кредитного договору, за умовами якої встановлено, що станом на 28 березня 2014 року фактична заборгованість позичальника за кредитним договором становить 80 677,82 дол. США.

Відповідно до пункту 1.3.2.1 додаткової угоди від 28 березня 2014 року № 3 за використання кредитних коштів у межах встановленого строку кредитування встановлюється процентна ставка у розмірі 12,5 % річних.

Згідно з пунктом 1.3.2.2 додаткової угоди від 28 березня 2014 року № 3, у разі користування кредитними коштами понад строк, встановлений договором та (або) цією додатковою угодою та (або) у разі прострочення термінів сплати процентів та (або) винагороди, визначених таким договором, сторони погодили настання наступних правових наслідків, а саме: банк має право нарахувати пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу за кожен день прострочення (не включаючи день погашення заборгованості).

Починаючи з 01 жовтня 2014 року за користування кредитними коштами понад строк встановлюється процентна ставка в розмірі 25 % річних - підвищена процентна ставка (пункт 1.3.2.2.2 додаткової угоди від 28 березня 2014 року № 3).

Відповідно до пункту 15 додаткової угоди від 28 березня 2014 року № 3 кінцевий термін погашення кредиту встановлено 01 червня 2017 року.

Між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 28 березня 2014 року укладено додаткову угоду № 4 до кредитного договору, відповідно до якої розмір плати за користування кожною з кредитних послуг, передбачених договором (проценти за користування кредитом, комісії, виплата винагороди за надання кредиту, відкриття кредитної лінії тощо) визначається на підставі додаткової угоди до договору, оформленої у вигляді індивідуальної угоди. При цьому розмір такої плати за користування кредитною послугою у будь-якому випадку не може перевищувати максимальних розмірів, передбачених додатком № 1 до цієї додаткової угоди до договору, якщо інше не передбачено умовами договору та/або окремими додатковими угодами до договору.

Між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 28 березня 2014 року укладено договір поруки, відповідно до умов якого остання поручилась перед кредитором за виконання ОСОБА_1 усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору, укладеного між банком та позичальником у повному обсязі на існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання перед боржником.

ПАТ «Універсал Банк» 23 січня 2015 року направило ОСОБА_1 вимогу про дострокове погашення кредиту.

ПАТ «Універсал Банк» 23 січня 2015 року направило ОСОБА_2 . вимогу про сплату простроченої заборгованості за кредитним договором.

Суди встановили, що банк належним чином виконав свої зобов`язання та видав кредитні кошти, що підтверджується заявою на видачу готівки, в якій міститься підпис позичальника про отримання коштів.

Проте ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконав, тому станом на 18 березня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 77 197, 28 дол. США, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 73 224,27 дол. США; заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом - 3 973,01 дол. США, а також пеня - 10 926,90 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною першою статті 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що позичальник порушив кредитні зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість перед кредитором, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення на боргу на користь позивача.

Доводи касаційної скарги, що позичальник не погоджується з розрахунком заборгованості, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи ґрунтуються на припущеннях. Позичальник не надав власного розрахунку та не спростував наданий кредитором розрахунок та докази на підтвердження вказаних обставин.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що банк не надав до суду оригінал заяви на видачу готівки за кредитним договором, оскільки зібраними у справі доказами підтверджено укладення кредитного договору та видачу позивачу кредитних коштів, які останній частково сплачував на користь банку. Так, на підтвердження факту видачі кредиту до матеріалів справи додано меморіальний ордер від 27 червня 2007 року, заяву про видачу готівки від 27 червня 2007 року, виписки по рахункам позичальника. ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами, що він не брав кошти у кредит.

Доводи касаційної скарги, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази отримання боржником письмової вимоги про дострокове повернення кредитів, не заслуговують на увагу, оскільки вказані обставини не можуть бути підставою для відмови у захисті у судовому порядку порушеного права кредитора.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що неправильного нарахування пені, оскільки у пункті 9.1 кредитного договору сторони погодили, що при порушенні строків погашення кредиту або сплати процентів за користування коштами позичальник додатково сплачує пеню за кожен день прострочення платежу в розмірі подвійної ставки НБУ від несплачених вчасно сум за кожен день прострочення платежу за весь час прострочення. Отже, керуючись пунктом 9.1. кредитного договору, банком правильно нараховано пеню за подвійною відсотковою ставкою НБУ на день нарахування.

Крім того, у наданому розрахунку заборгованості вбачається, що банком нараховано заборгованість за підвищеними відсотками, що передбачено пунктом 1.3.2.2.2 додаткової угоди № 3 до кредитного договору. Отже, дії банку щодо нарахування пені узгоджуються з умовами кредитного договору та додатковими угодами до цього правочину.

Вказані розрахунки містяться у матеріалах справи (том 1 а. с. 31-34, тому 2 а. с. 46-53) та не спростовані відповідачем належними та допустимими доказами (обґрунтованим розрахунком тощо).

Безпідставними є доводи касаційної скарги, що без згоди поручителя було збільшено обсяг відповідальності позичальника, тому наявні правові підстави для застосування до спірних правовідносин частини першої

статті 559 ЦПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та припинення поруки, оскільки колегія суддів перевіряє судові рішення в межах доводів ОСОБА_1., який є боржником у справі. ОСОБА_2 як поручитель постанову апеляційного суду не оскаржувала та не уповноважувала ОСОБА_1 на вчинення таких дій.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в апеляційному суді з наданням відповідної правової оцінки всім обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог до позичальника - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції в цій частині не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 403, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , який діє через адвоката Масленнікову Тетяну Миколаївну, про повернення касаційної скарги без розгляду.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , який діє через адвоката Масленнікову Тетяну Миколаївну, залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

А. І. Грушицький

В. В. Сердюк