ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

10 листопада 2020 року

м. Харків

справа № 639/9173/19

провадження № 22-ц/818/4016/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 травня 2020 року в складі судді Баркової Н.В.,

у с т а н о в и в:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну виду та розміру аліментів на малолітню дитину.

Позовна заява мотивована тим, що вона перебувала з ОСОБА_2 у шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 16 жовтня 2014 року. Мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якого рішенням Харківського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2013 року з ОСОБА_2 на її користь стягуються аліменти у розмірі 300 грн щомісячно, починаючи з 28 листопада 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. На час розгляду справи відповідач офіційно не працював, постійного доходу не отримував, мав неповнолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Від сплати аліментів відповідач відмовлявся, однак з червня 2019 року почав сплачувати заборгованість за шість років. Крім того, з моменту прийняття судового рішення про стягнення аліментів дитина подорослішала, пішла до школи та потребує більш коштовного одягу, взуття, харчування, розваг, усього, що необхідно для її повноцінного навчання і розвитку. Зазначає, що вона працює в Комунальному некомерційному підприємстві Харківської міської ради «Обласний госпіталь для ветеранів війни» медичною сестрою, її заробітна плата складає приблизно суму в розмірі 4 000 грн на місяць, тому вона не має можливості самостійно належним чином утримувати дитину і забезпечувати їй гідні умови існування, навчання та розвитку. Вважає, що відповідач є здоровою людиною, інших осіб на утриманні немає, тому може сплачувати кошти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Посилаючись на вказані обставини, просила змінити вид і розмір аліментів, які стягнуті з ОСОБА_2 на її користь, з твердої грошової суми у розмірі 300 грн на місяць на 1/4 частини усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

13 лютого 2020 року ОСОБА_5 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відзив мотивовано тим, що заборгованості по сплаті аліментів він не має. Зазначає, що з часу припинення шлюбних відносин з ОСОБА_1 він добровільно сплачував аліменти у розмірі 1000 грн щомісячно. Крім того, відповідно до частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Доказів на підтвердження зазначених змін позивачкою не надано.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 травня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. Змінено розмір і спосіб стягнення аліментів, призначених рішенням Харківського районного суду Харківської області від 24 грудня 2013 року, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що змінились обставини, встановлені рішенням Харківського районного суду Харківської області від 24 грудня 2013 року, а саме - інша дитина відповідача досягла повноліття, змінився матеріальний та сімейний стан позивачки, яка має чоловіка інваліда і недостатній дохід для забезпечення встановленого законом прожиткового мінімуму дитині, вік якої також свідчить про збільшення потреб. Враховуючи відсутність будь-яких доказів з боку відповідача щодо його доходів, сімейного стану та наявності інших утриманців, а також фактичну сплату ним аліментів впродовж останніх місяців по 1000 грн, суд першої інстанції вважав, що позов підлягає задоволенню.

27 червня 2020 року ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального права, процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована доводами, які є аналогічними доводам відзиву на позовну заяву. Крім того, зазначив, що він не має можливості сплачувати аліменти в більшому розмірі, ніж встановлено рішенням Харківського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2013 року.

17 вересня 2020 року ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 травня 2020 року в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи на підставі пункту 1 частини четвертої статті 274 та частини п`ятої статті 279 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували у шлюбі, якій розірвано рішення Харківського районного суду Харківської області від 16 жовтня 2014 року.

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі рішення Харківського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2013 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти у розмірі 300 грн щомісячно, починаючи з 28 листопада 2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина 3 статті 181 СК України).

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, за змістом статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Згідно з вимогами частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 7 Законів України «Про Державний бюджет на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років встановлено: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.

Визначений розмір аліментів є достатнім та відповідає встановленим судом обставинам справи, наданим доказам та вимогам СК України.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України право обирати та змінювати спосіб стягнення аліментів на утримання дітей належить їх стягувачу.

Аналізуючи зміст наведених вище норм законодавства, можна дійти висновку, що діюче законодавство надає позивачу право обирати спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, а при необхідності - змінювати його.

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року).

Оскільки утримання дитини є обов`язком обох батьків, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, враховуючи встановлений законодавством розмір прожиткового мінімуму для дітей на 2020 рік, а також досягнення повноліття іншої дитини відповідача, дійшов правильного висновку про зміну розміру і способу стягнення аліментів, призначених рішенням Харківського районного суду Харківської області від 24 грудня 2013 року, та стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про відсутність можливості сплачувати аліменти в достатньому розмірі для забезпечення гармонійного розвитку дитини є безпідставними, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин матеріали справи не містять. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно з частинами першою, третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 10 листопада 2020 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Н.П.Пилипчук

О.Ю.Тичкова