Ухвала

13 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 601/1331/19

провадження № 61-16344ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 21 лютого 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року у справі

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом

до ОСОБА_1 , в якому просив визнати автомобіль марки «RENAULT ТRAFIC», 2004 року випуску спільною сумісною власністю подружжя та стягнути з відповідача на його користь грошову компенсацію половини вартості автомобіля, а саме 60 247 грн 50 коп.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_3 зазначив, що за час шлюбу

з ОСОБА_1 подружжя за спільні кошти придбало вказаний автомобіль. 24 квітня 2018 року відповідач без його згоди відчужила спірний автомобіль за ринковою вартістю 120 495 грн. Зазначив, що майно було придбане за час шлюбу, спільної домовленості між ним

та відповідачем щодо добровільного поділу майна не досягнуто, згоди

на реалізацію транспортного засобу він не давав.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області

від 21 лютого 2020 року, залишеним без змін постановою

Тернопільського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року, позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_3

та ОСОБА_1 автомобіль марки «RENAULT ТRAFIC», 2004 року випуску.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 60 247 грн 50 коп. грошової компенсації вартості частини спільного майна.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

28 жовтня 2020 року до Верховного Суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Кременецького районного суду Тернопільської області

від 21 лютого 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду

від 24 вересня 2020 року і ухвалити нове судове рішення про відмову

у задоволенні позову ОСОБА_3 .

У касаційній скарзі заявник просить поновити строк на касаційне оскарження рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 21 лютого 2020 року та постанови Тернопільського апеляційного суду

від 24 вересня 2020 року, зазначаючи, що оскаржену постанову суду апеляційної інстанції було отримано 02 жовтня 2020 року.

Оскільки причина пропуску цього процесуального строку є поважною,

строк на касаційне оскарження на підставі частини другої статті 390 ЦПК України підлягає поновленню.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно

до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду

і вирішення справи.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі,

що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках -

на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень

та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції та специфіку його повноважень як «суду права», процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що касаційне провадження здійснюється після розгляду справи судом першої інстанції,

а потім судом апеляційної інстанції, і учасникам справи був наданий відповідний обсяг гарантій права на справедливий суд у судах попередніх інстанції.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах

та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених

у цій же статті ЦПК України.

Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти стабільності цивільних правовідносин.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах

про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою,

яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку. У позовах про визнання права власності на майно - ціна позову визначається вартістю майна.

Ціна позову у цій справі становить 120 495 грн, тобто суму, яка станом

на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму

для працездатних осіб (2 102, 00 грн х 100 = 210 200, 00 грн).

Отже, справа, на судові рішення у якій подана касаційна скарга, відноситься до категорії малозначних в силу вимог процесуального закону.

Заявник у касаційній скарзі вказав, що справа має для ОСОБА_1 виняткове значення, оскільки предмет позову становить велику цінність для неї, а тому є підстави для відкриття касаційного провадження.

Оцінюючи вказані доводи заявника, врахувавши ціну позову, характер правовідносин, а також зміст оскаржених судових рішень, якими задоволено позовні вимоги про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та стягнення грошової компенсації частини вартості спільного майна, Верховний Суд не знаходить ознак винятковості цієї справи для особи, яка подала касаційну скаргу, які б свідчили про наявність підстав для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Отже, випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, у цій справі не встановлено Верховним Судом.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав касаційну скаргу на судові рішення, що згідно положень ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню,

у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частинами шостою, дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Кременецького районного суду Тернопільської області

від 21 лютого 2020 року та постанови Тернопільського апеляційного суду

від 24 вересня 2020 року задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Кременецького районного суду Тернопільської області

від 21 лютого 2020 року та постанови Тернопільського апеляційного суду

від 24 вересня 2020 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області

від 21 лютого 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду

від 24 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович