Справа № 953/2684/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2020 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Якуші Н.В.

при секретарі Коваль А.О.,

за участі:

державного виконаця Ляхової Т.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Харкова цивільну справу за поданням старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ляхової Т.Б., про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1 за межі України,-

ВСТАНОВИВ:

18 лютого 2020 року до Київського районного суду м. Харкова надійшло подання старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Ляхової Т.Б., погоджене з начальником Київського відділу у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України та передано у провадження судді Якуші Н.В. 18.02.2020 року, про що свідчить запис в контрольному журналі судових справ та інших матеріалів, переданих до розгляду судді 18.02.2020 року.

В обґрунтування подання заявник посилається на те, що на виконанні перебуває зведене виконавче провадження №61311933 з примусового виконання виконавчих листів Київського районного суду м. Харкова по справам №640/3701/14-ц, №640/22940/18. Враховуючи те, що боржник рішення суду не виконує, просила суд встановити тимчасове обмеження його права виїзду за кордон.

Старший державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ляхова Т.Б. в судовому засіданні підтримала подання та просила суд його задовольнити.

Суд, вислухавши особу, яка звернулась із поданням, дослідивши подання та надані до нього документи, встановив наступне.

Так, судом вбачається, що на виконанні перебуває зведене виконавче провадження №61311933 з примусового виконання виконавчих листів Київського районного суду м. Харкова, а саме: виконавче провадження 45901932 з виконання виконавчого листа №640/3701/14-ц, виданого 12.11.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 100000,00 грн., судові витрати у розмірі 1141,43 грн.; виконавче провадження 59860080 з виконання виконавчого листа №640/22940/18, виданого 15.08.2019 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 119327,32 грн.; виконавче провадження 59860080 з виконання виконавчого листа №640/22940/18, виданого 15.08.2019 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 1178,49 грн. Також, оскільки боржником в строк, наданий для добровільного виконання рішення суду не виконано, державним виконавцем винесено постанови про стягнення з боржника виконавчого збору на суму 23587,97 грн.

Як вбачається з тексту подання, боржником частково сплачено борг у розмірі 3500 грн., інших платежів боржником не здійснювалось.

Відповідно до додатків подання вбачається, що інформація про боржника в базах Пенсійного фонду України, Державної фіскальної служби України відсутня. Транспортні засоби за боржником не зареєстровані. Також вжитими заходами встановлено, що боржнику належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 та згідно довідки КП «Жилкомсервіс» за вказаною адресою зареєстровані неповнолітні діти.

У поданні також зазначено, що згідно отриманої інформації з Державної прикордонної служби України ОСОБА_1 перетинав кордон України, використовуючи паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 .

Встановивши вказані обставини, за допомогою яких державний виконавець обґрунтовує подання, звернуте до суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Пунктом 2 ст. 6 цього Закону передбачено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов`язань, але лише до моменту виконання зобов`язань, або забезпечення заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Згідно п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язання за рішенням.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, викладених у Листі від 01.02.2013 року, "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України", ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону N 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону N 606-XIV, позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Такі права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

За змістом п. 19 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Із змісту цього пункту вбачається, що ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Проте особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення частини 2 статті 12 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв`язання спорів у цій сфері визначаються Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-XII «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (далі - Закон № 3857-XII).

Даним Законом встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасового обмеження громадян України у праві виїзду за кордон.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 3857-XII громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.

Згідно з пунктом п`ятим частини першої статті 6 Закону № 3857-XII громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) - до виконання зобов`язань.

Як випливає з аналізу наведених положень закону підставою обмеження особи у праві виїзду за межі України є не лише наявність невиконаних зобов`язань, покладених на фізичну особу судовим рішенням, а винна поведінка боржника, яка полягає в ухиленні останнього від виконання таких зобов`язань.

Таким чином, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Згідно ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку , запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд вважає, що тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, та має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Відповідно до статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Аналізуючи положення статті 441 ЦПК України у взаємозв`язку з положеннями статті 6 Закону № 3857-XII та положеннями Закону № 1404-VIII, слід дійти висновку, що підставою для встановлення особі тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України є встановлення судом, який розглядає подання державного виконавця, факту умисного ухилення боржника від виконання своїх майнових зобов`язань перед стягувачем. Тобто, якщо боржник, який має можливість, свідомо ухиляється від покладеного на нього судом обов`язку.

Разом з тим, наявні в матеріалах справи документи, не вказують на умисне ухилення ОСОБА_1 від виконання покладених на нього обов`язків судовим рішенням, а навпаки, боржник не ухиляється від виконання рішення шляхом часткового переведення коштів на погашення заборгованості державному виконавцю. Доводи щодо розміру цього часткового погашення, які державний виконавець вважає замалими, є неправомірними та не узгоджуються з положеннями чинного законодавства, беручи до уваги те, що виконавцем надано ряд документів про відсутність джерела доходу у боржника, рухомого майна. Наявність у боржника нерухомого майна у вигляді квартири, в якій крім нього мешкають та зареєстровані інші особи, в тому числі неповнолітні діти, та не здійснення ним дій щодо її продажу з метою погашення заборгованості, не свідчить про намір боржника ухилитись від виконання рішення суду, оскільки згідно власноруч написаних ним пояснень на ім`я начальника Київського ВДВС м. Харкова вбачається, що ОСОБА_1 іншого, крім цієї квартири, житла не має.

Більш того, суд вважає недоведеним факт, на який посилається державний виконавець, щодо неодноразового перетину боржником державного кордону, оскільки згідно долученої відповіді щодо перетину боржником державного кордону вбачається, що ОСОБА_1 одноразово у липні 2019 року перетнув державний кордон України за допомогою паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 .

Крім того, як вбачається з тексту та змісту додатків, долучених до подання, постанови про відкриття виконавчих проваджень від 22.08.2019 року за рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13.03.2019 року були відправлені сторонам, проте відомостей щодо їх відправлення та отримання ОСОБА_1 матеріали подання не містять.

Наведені державним виконавцем обставини у сукупності об`єктивно не свідчать про факт ухилення боржника від виконання рішення суду, що є підставою для відмови у задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України до виконання останнім зобов`язань, покладених на нього судовими рішеннями.

Керуючись ст.ст. 12, 76-81, 441 ЦПК України, ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду громадян України», ст. 33 Конституції України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ляхової Т.Б., про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1 за межі України - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її підписання.

Ухвалу складено та підписано 19.02.2020 року.

Суддя Н.В. Якуша