П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„29" грудня 2020 року місто Маріуполь Донецької області

Єдиний унікальний номер 223/507/20

Номер провадження 22-ц/804/3690/20

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Пономарьової О.М., Ткаченко Т.Б.

за участю секретаря: Грішко С. В.

учасники справи :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 05 жовтня 2020 року головуючого судді Дочинець С.І. зі складанням повного тексту судового рішення 05 жовтня 2020 року по цивільній справі про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» (далі-ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що з 02 вересня 1991 року по 21 грудня 2019 року він працював на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1». Наказом № 245-к від 23 грудня 2019 року позивача звільнено за станом здоров`я в порядку п. 2 ст. 40 КЗпП України. На час звільнення належна сума до виплати складала 72 184,82 грн, проте у день звільнення не була виплачена. Станом на 30 травня 2020 року ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» заборгованість було погашено. Остаточним днем погашення заборгованості з боку відповідача є 29 травня 2020 року, тому період затримки розрахунку при звільненні складає 108 робочих днів. Відповідно до ст.117 КЗпП України роботодавець зобов*язаний сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 96 513,12 грн. Дії роботодавця щодо не проведення з позивачем розрахунку при звільненні поставили останнього у скрутне матеріальне становище,унеможливили його нормальне існування та членів його сім`ї, що вимагало від останнього додаткових зусиль для організації свого життя та пошуку джерел для забезпечення свого життя та його сім`ї, що вплинуло на його фізичний та психологічний стан здоров`я. Внаслідок професійного захворювання позивач не має можливості працювати та потребує додаткових витрат на лікування через свою хворобу, у продовж січня-травня 2020 року, ОСОБА_1 неодноразово проходив лікування та різноманітні обстеження в медичних закладах України, в той час, коли підприємство порушило терміни розрахунку при звільненні та не виплатило всіх сум, що належали позивачу в день звільнення. Тому, ОСОБА_1 незаконними діями відповідача була спричинена моральна шкода . Просив стягнути з ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 96 513,12 грн та 10 000 грн в порядку відшкодування моральної шкоди .

Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 05 жовтня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 95 619, 48 грн; моральну шкоду в розмірі 5 000 грн; втрати зі сплати судового збору у розмірі 1 006,19 грн. В задоволенні іншої частини вимог позову-відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що судом встановлено порушення відповідачем права позивача на отримання належних йому при звільненні сум заробітку, у строки, зазначені в ст. 117 КЗпП України.

В апеляційній скарзі ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» просить змінити рішення в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та зменшити розмір стягнутої суми до 50 відсотків , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів скарги зазначено, що судом першої інстанції не надано належної оцінки фінансово-господарському стану підприємства, відсутності грошових коштів на виплату заробітної плати, та введенню простою на підприємстві з грудня 2019 року,що сталося через розрахунок покупців вугільної продукції підприємства не в повному обсязі. З вказаних обставин підприємство не мало можливості розрахуватися з позивачем у строки визначені ст.116 КЗпП України. Крім цього, зазначають, що судом першої інстанції при визначенні розміру середнього заробітку було порушено принцип співмірності справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця, висновок про які наведено у постанові Верховного Суду по справі № 761/9584/15-ц від 26 червня 2019 року. Заявлений позивачем розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 95 619,48 грн не є співмірним, оскільки заборгованість перед позивачем виникла з причин, які не залежать від підприємства.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 мотивований законністю та обґрунтованістю рішення суду першої інстанції, яке просив залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 08 грудня 2020 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи; справи що виникають з трудових відносин; справи про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами, що виникають з трудових відносин з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тому, вказана справа є малозначною та підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Оскільки рішення суду в частині вимог про стягнення суми моральної шкоди ніким із сторін не оскаржується, тому апеляційним судом законність та обґрунтованість рішення у вказаній частині не перевіряється .

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не в повній мірі.

Так, судом першої інстанції встановлено,що ОСОБА_1 з 02 вересня 1991 року по 20 серпня 1992 року, з 17 грудня 1992 року по 16 серпня 1993 року та з 21 серпня 1995 року по 21 грудня 2019 року працював на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» та був звільнений 21 грудня 2019 року наказом № 245-к від 23 грудня 2020 року, внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до листа ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» № 416 від 18 лютого 2020 року ОСОБА_1 дійсно працював на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» та згідно наказу №245-к від 23 грудня 2019 року його було звільнено з підприємства 21 листопада 2019 року. Нараховані грошові кошти на момент звільнення склали 85 679,97 грн. Сума до сплати за грудень 2019 року складає 68 580,18 грн. Крім того, несплачена заробітна плата за листопад 2019 року становила 3 604,64 грн. Всього підлягало до сплати 72 184,82 грн. Середньоденна заробітна плата на день звільнення ОСОБА_1 складала 893,64 грн.

Встановлено,що підприємством перераховано: 24 грудня 2019 року - 1 056,96 грн, платіжне доручення №189 від 23 грудня 2019 року; 30 січня 2020 року - 52,67 грн, платіжне доручення №2039 від 30 січня 2020 року; 05 лютого 2020 року - 0,31 грн, платіжне доручення № 42 від 04 лютого 2020 року; 11 лютого 2020 року - 3,52 грн, платіжне доручення № 58 від 10 лютого 2020 року; 11 лютого 2020 року - 137,48 грн, платіжне доручення № 2146 від 11 лютого 2020 року.

Відповідно до історій по картковому рахунку ОСОБА_1 за періоди з 01 грудня 2019 року по 28 травня 2020 року та з 01 травня 2020 року по 31 травня 2020 року та платіжного доручення № 2588 від 29 травня 2020 року,також вбачається перерахування заборгованості у розмірі 70 933,58 ,а саме : 04 березня 2020 року у сумі 3,52 грн,23 березня 2020 року у сумі 336,59 грн,13 травня 2020 року у сумі 2020,93 грн,26 травня 2020 року у сумі 37029,17 грн,29 травня 2020 року у сумі 31 543,37 грн, тобто остаточний розрахунок з ОСОБА_1 з всіх належних йому сум було здійснено 29 травня 2020 року.

Згідно з медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність хронічного захворювання № 8/202 від 04.03.2020 року, магнітно-резонансної томографії від 19 листопада 2019 року, виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 108, виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1612, ОСОБА_1 встановлено професійне захворювання: хронічний бронхіт ІІ стадії, фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмофіброз. ЛН І-ІІ ст. Позивачу протипоказана робота в умовах впливу пилу, токсичних і подразнюючих речовин, дискомфортного мікроклімату, фізичних перевантажень. Окрім того, ОСОБА_1 встановлено діагнози: хронічний бронхіт ІІ ст., загострення ЛН І-ІІ ст., пневмофіброз, хронічна вертеброгенна попереково-крижова радикулопатія в стадії загострення з вираженим больовим-тонічним правобічним корінцевим синдромом, парезом правої стопи, вираженими порушеннями статико-динамічної функції хребта, у зв`язку з чим позивач проходив стаціонарне лікування з 19 грудня 2019 року по 30 грудня 2019 року, з 03 лютого 2020 року по 14 лютого 2020 року, з 20 травня 2020 року по 28 травня 2020 року.

Згідно з актів про початок цілозмінних простоїв по ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» від 08 грудня 2019 року, 02 січня 2020 року, від 03 лютого 2020 року, від 19 березня 2020 року та акту про продовження цілозмінних простоїв від 02 квітня 2020 року, від 25 червня 2020 року, від 01 липня 2020 року через відсутність розрахунків збоку ДП «Даржвуглепостач» та «ПАТ «Центренерго» за відвантажену вугільну продукцію відповідач не має змоги сплатити заробітну плату. З 19 березня 2020 року ПрАТ ДТЕК «ПЕМ-Енерговугілля » припинило постачання електроенергії відповідачу через заборгованість за спожиту електроенергію, у зв`язку з чим були розпочаті цілозмінні простої підприємства.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції посилаючись на висновки постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», зазначив, що суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Судом встановлено, що позивач має право на виплату йому середнього заробітку за період з 22 грудня 2020 року по 29 травня 2020 року, у розмірі 95 619,48 грн (з розрахунку середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 у розмірі 893,64 грн х107 робочих днів),що в повній мірі відповідає балансу та принципу співмірності між розміром невиплаченої при звільненні заробітної плати та стягуваної з підприємства компенсації .

Проте,суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку ,та вивчивши доводи апеляційної скарги,вважає,що апеляційна скарга ,в її прохальній частині,підлягає задоволенню,а рішення суду зміні в частині розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Так, у відповідності до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Згідно з частиною другою статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року (справа № 761/9584/15-ц, провадження № 14-623цс18), зазначено, що слід мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас, звернула увагу, що у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні , відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому, оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

Водночас виходячи з мети відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, яка полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, і які розумно можна було б передбачити, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що, з одного боку, не всі чинники, сформульовані у зазначеному висновку, відповідають такій меті.

З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16 про те, що право суду зменшити розмір середнього заробітку залежить від прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, і зазначила, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

У разі, коли Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні в одній зі справ Верховного Суду України, згідно з частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди враховують висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду, навіть якщо аналогічні висновки Верховний Суд України сформулював також при розгляді інших справ (див. пункти 50, 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 161/12771/15-ц).

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми, про що зроблено висновок Великою Палатою Верховного Суду при розгляді справи № 711/4010/13-ц у постанові від 18 березня 2020 року (п. 40), постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (п.п. 69-72, 91, 91.1-91.4).

Доводи апеляційної скарги щодо неможливості своєчасного розрахунку з позивачем при звільненні не з вини роботодавця, а внаслідок відсутності грошових коштів на виплату заробітної плати та введення простою на підприємстві з грудня 2019 року, не є підставою для відмови у застосуванні норми ст. 117 КЗпП України. Нормами трудового законодавства (ст.ст.116,117 КЗпП України) не встановлено зв`язку між обов`язком роботодавця належним чином розрахуватися з працівниками та наявністю у нього коштів.Даний обов`язок роботодавця є абсолютним, а кореспондуюче йому право працівника-таким, що підлягає захисту незалежно від фактичної можливості роботодавця виплачувати нараховані працівнику кошти. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Так, справа "Stretch v. the United Kingdom", заява № 44277/98, рішення від 24.06.2003, пункт 32 Суд нагадує, що згідно з усталеною практикою органів Конвенції, поняття «майно» (possessions) може означати «існуюче майно» (existing possessions) або активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (див., зокрема, згадане вище рішення у справі «Компанія "Пайн Веллі Девелопментс" та інші проти Ірландії» (Pine Valley Developments and Others v. Ireland), п. 51; рішення у справі «"Прессос Компанія Нав`єра" та інші проти Бельгії» (Pressos Compania Naviera S.A. and Others v. Belgium) від 20 листопада 1995 року, серія A, № 332, с. 21, п. 31).Отже, звільнення ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» від обов`язку компенсувати працівнику майнові втрати, які він зазнав внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, в цьому випадку не буде відповідати принципу «пропорційності» та призведе до порушення необхідного балансу.

Разом з тим, зазначені обставини, апеляційним судом враховуються, як підстави для зменшення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат.

Також, застосовуючи до спірних у даній справі правовідносин критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи із середнього заробітку працівника за час затримки роботодавцем розрахунку при його звільненні ,відповідно до статті 117 КЗпП України, апеляційний суд враховує ,що ОСОБА_1 16 липня 2020 року заявлено до стягнення з підприємства сума середнього заробітку за час затримки розрахунку , загальний розмір заборгованості який складав 72 184,82 грн , з яких заборгованість по заробітній платі за листопад 3 604, 64 грн, а інші грошові кошти є вихідною допомогою при звільненні, одноразова допомога у зв`язку із виходом на пенсію за Галузевою угодою, що, не належать до структури заробітної плати, на базі якої визначається середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Звернувся позивач до суду із заявою у липні 2020 року за спливом майже 7 місяців після звільнення.

За результатами розгляду спору судом першої інстанції вчинено розрахунок середнього заробітку,відповідно до ст. 117 КЗпП України, за заявлений позивачем період з 22 грудня 2019 року по 29 травня 2020 року (день остаточного розрахунку) та стягнуто з ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1 « за 107 робочих днів прострочення у проведенні розрахунку з ОСОБА_1 , 95 619, 48 грн. Проте, сума несплаченої на момент звільнення позивача заборгованості по заробітній платі 3 604,64 грн (а.с.11) майже у двадцять шість разів менша від суми присудженого судом середнього заробітку за затримку у розрахунку при звільненні у вказаному розмірі . Сумарна сума заборгованості по заробітній платі із належними при звільненні коштами вихідної допомоги і одноразової допомоги , яка частками сплачена підприємством на картковий рахунок позивача платіжними дорученнями,за період з 24 грудня 2019 року по 29 травня 2020 року складає 72 184, 82 грн, є меншою ніж визначена сума середнього заробітку позивача за час затримки (107 робочих днів) її виплати при звільненні ( 95 619,48 грн). Встановлено,що останнє перерахування грошових коштів позивачу підприємством здійснено на картковий рахунок 29 травня 2020 року ,проте до суду з позовом позивач звертається тільки 16 липня 2020 року .

З матеріалів справи вбачається незадовільне фінансово-господарське становище ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» , що супроводжується неможливістю своєчасного розрахунку зі звільненими працівниками за рахунок коштів державного бюджету за програмою «Реструктуризація вугільної галузі» та за рахунок коштів від реалізації вугільної продукції, і знайшло своє відображення в актах про початок і продовження цілозмінних простоїв по підприємству з грудня 2019 року через нездійснення контрагентами відповідача розрахунків за відвантажену вугільну продукцію і припинення постачання електроенергії відповідачу (а.с. 40-43).

Одночасно із цим, і не встановлено недобросовісних дій працівника, який в строк півтора місяці, звернувся до суду із позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, впродовж яких був обмежений у можливості використанні належних йому до сплати грошових коштів, як власне заборгованої частини заробітної плати, так і належних у зв`язку із звільненням на пенсію коштів допомоги, передбачених трудовим законодавством і Галузевою угодою. Обсяг заборгованої заробітної плати становить майнові втрати позивача, тобто ті втрати, які розумно можна було б передбачити для збереження ним рівня свого життя.

Зазначені обставини у сукупності свідчать про неспівмірність суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, присудженої судом до стягнення з підприємства на користь ОСОБА_1 , та порушення судом першої інстанції балансу інтересів роботодавця і працівника.

З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, апеляційний суд, вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 47 809, 74 грн.,приймаючи до уваги принцип диспозитивності і межі апеляційного перегляду справи, згідно зі змістом прохальної частини апеляційної скарги.

На підставі зазначеного, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, у зв`язку з чим, згідно з п.п.1,4 ч.1 ст.376 ЦПК України рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення з ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, необхідно змінити, зменшивши стягнутий судом першої інстанції з відповідача на користь позивача розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку з 95 619,48 грн. до 47 809,74 грн.

Розподіл судових витрат між сторонами врегульовано статтею 141 ЦПК України. Відповідно до положень частини першої зазначеної статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Відповідно до правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у свої постанові від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16, пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

ОСОБА_1 було сплачено судовий збір за подання до суду позову у сумі 1065,13 грн, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, підлягає стягненню з відповідача на його користь судові витрати ,понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції у розмірі 478,03 грн. Оскільки апеляційна скарга задоволена повністю, за результатами апеляційного розгляду судове рішення змінюється та зменшується сума коштів, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, то відповідач має право на компенсацію за рахунок позивача судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги у розмірі 1509,29 грн.

Керуючись ст.ст. 374,376,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» - задовольнити.

Рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 05 жовтня 2020 року в частині розміру стягнення середнього заробітку та судових витрат змінити.

Стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1», , яке знаходиться за адресою : 85670, Донецька область, місто Вугледар, вулиця Магістральна, б.4. на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 47 809 (сорок сім тисяч вісімсот дев`ять) грн 74 коп., з утриманням з цієї суми при виплаті податків і інших обов`язкових платежів, та судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у розмірі 478 (чотириста сімдесят вісім ) грн 03 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1», , яке знаходиться за адресою: 85670, Донецька область, місто Вугледар, вулиця Магістральна, б.4. судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, у розмірі 1509 (одна тисяча п`ятсот дев`ять ) грн 29 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 04 січня 2021 року.

Судді: