ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2020 року м. Чернівці

справа № 727/1568/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М..

секретар Собчук І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунальної обласної спеціалізованої школи-інтернат ІІ-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів «Багатопрофільний ліцей для обдарованих дітей» про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення компенсації за невикористану щорічну відпустку, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Штефанчук Світлана Василівна на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 вересня 2020 року, (головуючий у 1-й інстанції Смотрицький В.Г.),-

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, стягнення компенсації за невикористану щорічну відпустку.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що наказом №22-к від 12 березня 2018 року комунальної обласної спеціалізованої школи-інтернату ІІ-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів «Багатопрофільний ліцей для обдарованих дітей» його було призначено на посаду помічника директора з адміністративно-господарської частини з 12.03.2018 року з оплатою праці згідно штатного розпису. Наказом №40 від 10 квітня 2019 року його було звільнено з цієї посади, за систематичне невиконання посадових обов`язків.

__________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/944/20

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20.12.2019 року його поновлено на посаді помічника директора з адміністративно-господарської частини з 10 квітня 2019 року, допущено негайне виконання рішення суду та 23 грудня 2019 року видано виконавчий лист.

Під час телефонної розмови з директором ліцею, остання повідомила його про не бажання в подальшому з ним працювати та зазначила про намір оскаржувати рішення суду, і з цієї розмови йому стало зрозумілим, що поновлювати його на роботі в добровільному порядку адміністрації ліцею не збирається, тому направив до Другого відділу ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області заяву про примусове виконання рішення суду та виконавчий лист.

15 січня 2020 року він отримав повідомлення датоване 24 грудня 2019 року за №31, з якого вбачається, що на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 грудня 2019 року його поновлено на роботі на посаді помічника директора з АГЧ, і наступного дня 16 січня 2010 року о 08-00 годин прибув на роботу, де був ознайомлений з наказом директора ліцею про його поновлення на роботі, що підтверджується його підписом в наказі.

17 січня 2020 року ним надано пояснення про причини відсутності на роботі в період з 23 грудня 2019 року по 15 січня 2020 року, де зазначив, що про його поновлення на роботі дізнався 15 січня 2020 року з отриманого поштового відправлення і на слідуючий день прибув на своє робоче місце.

Однак, не надавши належної оцінки поважності причин відсутності його на робочому місці в період з 23 грудня 2019 року по 15 січня 2020 року, оскільки він вважається повідомлений про поновлення на роботі не з моменту направлення наказу про поновлення, а з моменту вручення йому такого, 17 січня 2020 року його було звільнено за п.4 ст.40 КЗпП за прогул без поважних причин, про що цього ж дня виданий відповідний наказ.

Вважав, що при звільненні не було враховано те, що законодавством не встановлено для особи, яку поновлено на роботі за рішенням суду, обов`язку невідкладного прибуття на робоче місце. Натомість п.1 ст.432 ЦПК України передбачає, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, саме тому 23 грудня 2019 року отримавши виконавчий лист, він пред`явив його до виконання, оскільки наказ про його поновлення на той час він не отримав та про поновлення його на посаді належним чином повідомлений не був.

Не зважаючи на зазначені обставини, 17 січня 2020 року директором ліцею ОСОБА_2 було видано наказ №09-к «Про звільнення ОСОБА_1 » у зв`язку із прогулом без поважних причин, який є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Разом з тим зазначав, що у разі поновлення працівника на роботі, він має право використати щорічну основну відпустку за весь час вимушеного прогулу. При його звільненні 17.01.2020 року йому не було виплачено компенсацію за невикористану щорічну відпустку за час вимушеного прогулу за період з 10 квітня 2019 року по 23 грудня 2019 року.

Просив визнати незаконним та скасувати наказ комунальної обласної спеціалізованої школи-інтернату ІІ-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів «Багатопрофільний ліцей для обдарованих дітей» від 17.01.2020 року №09-к «Про звільнення ОСОБА_1 », поновити його на посаді помічника директора з адміністративно-господарської частини ліцею, з дати незаконного звільнення та виплатити середньомісячний заробіток за період вимушеного прогулу, стягнути з відповідача на його користь компенсацію за невикористану щорічну відпустку за час вимушеного прогулу за період з 10 квітня 2019 року по 23 грудня 2019 року, що підлягала виплаті в день звільнення 17.01. 2020 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 вересня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з комунальної обласної спеціалізованої школи-інтернат ІІ-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів «Багатопрофільний ліцей для обдарованих дітей» на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану щорічну відпустку за час вимушеного прогулу за період з 10 квітня 2019 року по 23 грудня 2019 року, що підлягала виплаті в день звільнення 17 січня 2020 року, в сумі 7791 (сім тисяч сімсот дев`яносто одна) гривня 52 (п`ятдесят дві) копійки за вирахуванням суми податку та інших обов`язкових платежів. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Штефанчук Світлана Василівна, подав апеляційну скаргу, в якій вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Свої доводи мотивує тим, що висновки суду суперечать фактичним обставинам справи, а також доказам, що містяться в матеріалах справи, оскільки суд помилково розцінив телефонну розмову між директором ліцею та позивачем як належну форму повідомлення про видачу наказу про поновлення на роботі, а також не надав правової оцінки тій обставині, що він ознайомився із наказом про поновлення на роботі та фактично був допущений до роботи з 16 січня 2020 року, а тому дисциплінарна відповідальність за прогул могла бути застосована тільки за ті факти відсутності на роботі без поважних причин, які б мали місце після фактичного допуску працівника до роботи.

Крім того, телефонна розмова, яка покладена в основу оскаржуваного рішення, що відбулася 24.12.2019 року була довільного змісту, і наказ про поновлення його на роботі йому не зачитувався, що підтверджується аудіозаписом телефонної розмови, оскільки в розмові йдеться про поновлення на роботі в цілому, про що йому і так було відомо, а не про видачу конкретного розпорядчого акта на виконання рішення суду. Більше того, законодавством не передбачено таку форму ознайомлення з розпорядчими документами взагалі, оскільки належним підтвердження ознайомлення особи з наказом є її підпис про ознайомлення та дата ознайомлення.

Зазначає, що відсутність його на робочому місці в період з 23 грудня 2019 року по 15 січня 2020 року не вважається прогулом та не може бути підставою для розірвання трудового договору за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, у зв`язку із чим наказ від 17 січня 2020 року №09-к «Про звільнення ОСОБА_1 » є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 вересня 2020 року в частині відмови у задоволенні позову про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку в розмірі 59144,72 грн., за період вимушеного прогулу, та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов в цій частині. В іншій частині рішення залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу Комунальна обласна спеціалізована школа-інтернат ІІ-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів «Багатопрофільний ліцей для обдарованих дітей» вважають апеляційну скаргу необґрунтованою та безпідставною, яка не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції, як таке, що прийняте у відповідності до вимог чинного законодавства.

Посилаються на те, що апелянт помилково вважає, що про поновлення його на роботі йому стало відомо лише 16.01.2020 року, а повідомлення про поновлення на роботі в телефонному режимі не відповідає вимогам чинного законодавства.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Наказом №142-к від 23.12.2019 року ОСОБА_1 поновлено на посаді помічника директора з АГЧ, тобто рішення суду вважається закінченим і як вірно встановив суд, він мав приступити до виконання своїх службових обов`язків ще 26.12.2019 року, однак цього не зробив, а також не вказав поважних причин, які б перешкоджали прибути йому на робоче місце для ознайомлення з наказом та приступити до виконання посадових обов`язків.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, враховуючи наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Рішення суду першої інстанції зазначеним нормам відповідає.

Відмовляючи в задоволенні оскаржуваних позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що 24 грудня 2019 року, в телефонному режимі, позивач був повідомлений про поновлення його на роботі і необхідності приступити до виконання своїх обов`язків, однак необхідних заходів для фактичного поновлення на роботі за власним бажанням не вжив, особисто не з`явився в перший робочий день 26.12.2019 року до ліцею, для ознайомлення із наказом про поновлення його роботі, хоча відповідачем вжито всіх необхідних заходів для його повідомлення про винесення наказу про поновлення на роботі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено, що 20 грудня 2019 року Шевченківським районним судом м. Чернівці ухвалено рішення, яким ОСОБА_1 було поновлено на роботі на посаді помічника директора з АГЧ комунальної обласної спеціалізованої школи-інтернат ІІ-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів «Багатопрофільний ліцей для обдарованих дітей» з 10 квітня 2019 року та було допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді.

26 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Другого відділу ДВС ГТУЮ в Чернівецькій області про примусове виконання рішення суду на підставі виконавчого листа виданого 23.12.2019 року та відкрито виконавче провадження.

23 грудня 2019 року директором комунальної обласної спеціалізованої школи-інтернат ІІ-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів «Багатопрофільний ліцей для обдарованих дітей» винесено наказ №142-к про поновлення ОСОБА_1 на посаді помічника директора з АГЧ, та 24 грудня 2019 року направлено позивачу лист, в якому адміністрація школи-інтернату повідомила позивача про його поновлення на роботі на виконання рішення суду та зазначено про необхідність своєчасного прибуття на робоче місце та виконання функціональних обов`язків відповідно до вимог чинного законодавства та посадової інструкції.

Підставою для негайного поновлення на роботі позивача було судове рішення, яке відповідач добровільно виконав та виніс наказ про поновлення ОСОБА_1 на роботі та повідомив його про винесення такого наказу, оскільки обов`язок щодо виконання рішення суду про поновлення на роботі виникає з моменту оголошення рішення суду в судовому засіданні, а не з моменту відкриття виконавчого провадження.

Почавши роботу після поновлення на роботі ОСОБА_1 на вимогу адміністрації надав письмові пояснення з приводу причин неявки на роботу в період з 26 грудня 2019 року по 15 січня 2020 року.

17 січня 2020 року директором школи-інтернату винесено наказ №09-к про звільнення ОСОБА_1 , у зв`язку і прогулом без поважних причин.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

Способи захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 16 ЦК України, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з статтею 49 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Статтею 21 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Пунктом 4 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Частина перша статті 235 КЗпП України передбачає, що в разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядав трудовий спір, підлягає негайному виконанню (частина сьома статті 235 КЗпП України).

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно із часу його оголошення в судовому засіданні.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Виконання рішення вважається закінченим із моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника.

Тобто, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.

КЗпП України не містить визначення поняття «поновлення на роботі», як і не встановлює порядку виконання відповідного рішення. Частково умови, за яких рішення суду про поновлення на роботі вважається примусово виконаним, закріплені у статті 65 Закону України «Про виконавче провадження».

При розумінні роботи як регулярно виконуваної працівником діяльності, обумовленої трудовим договором, поновлення на роботі також включає допущення працівника до фактичного виконання трудових обов`язків, тобто створення умов, за яких він може їх здійснювати у порядку, що мав місце до незаконного звільнення.

Отже, виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків.

При цьому, працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 06 грудня 2018 року у справі № 465/4679/16 (провадження № 61-29024св18),від 26 лютого 2020 року у справі № 702/725/17 (провадження № 61- 12857св18).

Дослідивши матеріали справи колегією суддів встановлено, що 23 грудня 2019 року директором комунальної обласної спеціалізованої школи-інтернат ІІ-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів «Багатопрофільний ліцей для обдарованих дітей» винесено наказ №142-к про поновлення ОСОБА_1 на посаді помічника директора з АГЧ, та листом за №131 від 24.12.2019 року направленого адміністрацією, повідомляється про поновлення ОСОБА_1 на роботі, та необхідності своєчасного прибуття на робоче місце та виконання функціональних обов`язків відповідно до вимог чинного законодавства та посадової інструкції. (а.с. 27).

Отже, зі своєї сторони адміністрацією школи добровільно виконано судове рішення, винесено наказ №142-к, та повідомлено ОСОБА_1 про його винесення і в телефонному режимі і шляхом направлення відповідного листа, що свідчить про вчинення відповідачем всіх дії для негайного поновлення ОСОБА_1 на роботі, і фактичного допущення працівника до виконання своїх посадових обов`язків.

В свою чергу ОСОБА_1 , будучи обізнаним про своє поновлення на роботі, на наступний робочий день після постановлення рішення, не прийшов на робоче місце, не поцікавився наявністю чи відсутністю наказу про його поновлення, а 26 грудня 2019 року звернувся про ДВС ГТУЮ в Чернівецькій області про примусове виконання рішення суду на підставі виконавчого листа від 23 грудня 2019 року, незважаючи на те, що на час звернення до виконавчої служби, судове рішення вже було виконано в добровільному порядку.

Відсутність ОСОБА_1 на робочому місці 23,24,26,27,30,31 грудня 2019 року та 02,03,06,08,09,10,13,14,05 січня 2020 року зафіксована відповідними актами.

Наведене свідчить про необґрунтованість позовних вимог щодо поновлення позивача на роботі, з посиланням на те, що з наказом про поновлення ОСОБА_1 ознайомився лише 16.01.2020 року, що підтверджується підписом в наказі із зазначенням дати ознайомлення, тому не вихід на роботу з 23 грудня 2019 року по 15 січня 2020 року, не може рахуватися як прогули без поважних причин, що послугували винесенню наказу про його звільнення на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, оскільки за період часу з 23 грудня по 15 січня 2020 року жодного разу не з`явився на своє робоче місце, та не вказав поважних причин, які б перешкоджали прибути на роботу, не поцікавився виконанням чи невиконанням рішення суду в добровільному порядку.

Необґрунтованими та безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо відсутності вимог чинного законодавства обов`язку особи, яку поновлено на роботі за рішенням суду, невідкладно прибути на робоче місце, оскільки кожна особа зобов`язана добросовісно користуватися наданими їй процесуальними правами.

Сам факт звернення ОСОБА_1 із заявою про примусове виконання рішення суду не свідчить про відсутність зневажливого ставлення працівника щодо питання захисту свого права на працю та не спростовує висновки суду першої інстанції про невжиття позивачем заходів для фактичного поновлення на роботі, враховуючи наступне.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

Зловживання процесуальними правами учасників судових проваджень полягає у тому, що поведінка або дії такої особи за формою здійснюються в межах визначених законодавством правових рамок або приписів закону, але мета такої поведінки не спрямована на захист певного фактично порушеного права. Правовим наслідком зловживання матеріальними (цивільними) правами може бути, зокрема, відмова у захисті цивільного права та інтересу, тобто відмова в позові.

ОСОБА_1 достеменно знав про те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20.12.2019 року його було поновлено на роботі на посаді помічника директора з АГЧ, однак об`єктивних, поважних причин, які б не залежали від його волі та перешкоджали прибути на робоче місце не було, що спростовує твердження апелянта про його незаконне звільнення за прогули та доводить правомірність висновку суду першої інстанції, що відсутність ОСОБА_1 на роботі в період з 26 грудня 2019 року по 15 січня 2020 року не пов`язана з поважними причинами, тому його звільнення на підставі п.4 ст.40 КЗпП України є правомірним.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду, в частині відмови у задоволенні позову про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку, без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Штефанчук Світлана Василівна, залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 вересня 2020 року в частині відмови ОСОБА_1 щодо визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з складення повного тексту судового рішення.

Дата складання повного тексту постанови 06 січня 2021 року.

Головуючий А.І. Владичан

Судді: Н.К. Височанська

І.М. Литвинюк