У Х В А Л А

17 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 729/886/18

провадження № 61-2258ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Олійник А. С. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 06 грудня 2018 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 17 травня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

27 січня 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 06 грудня 2018 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 17 травня 2019 року з пропуском строку на касаційне оскарження.

Згідно із частинами першою, другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Чернігівський апеляційний суд прийняв постанову 17 травня 2019 року, повний текст постанови виготовлено 22 травня 2019 року, тому останній день строку на касаційне оскарження припадав на 21 червня 2019 року.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Заявник просить поновити строк на касаційне оскарження, посилаючись на те, що копію оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції засобами поштового зв`язку йому не надіслав, а з повним текстом оскаржуваної постанови Чернігівського апеляційного суду від 17 травня 2019 року ознайомився його адвокат 15 січня 2020 року.

У клопотанні про поновлення процесуального строку, яке Верховний Суд зареєстрував 06 лютого 2020 року, ОСОБА_1 зазначає, що у зв`язку із посадовими обов`язками, розглядом справи не за місцем його проживання, він не міг ознайомитися з матеріалами справи та отримати копію судового рішення.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження рішення (справа «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Оскільки заявник був присутній під час проголошення вступної та резолютивної частини постанови від 17 травня 2019 року, йому було відомо про зміст оскаржуваного судового рішення, зазначені заявником причини не дають підстав для визнання їх поважними, оскільки вони не зумовлені особливими і непереборними обставинами та свідчать про те, що у розумні інтервалу часу заявник не вживав заходів, щоб оскаржити судове рішення у межах строків на касаційне оскарження.

У справі «Устименко проти України» (рішення від 29 січня 2016 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що сама концепція «поважних причин» не є чіткою, тому для національних судів ще важливішим було вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника.

Згідно з частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Отже, заявнику необхідно зазначити інші поважні підстави пропуску строку на касаційне оскарження, зокрема, вказати поважні причини, які перешкоджали йому отримати повний текст оскаржуваної постанови апеляційного суду та звернутись із касаційною скаргою до 21 червня 2019 року, надати належні та допустимі докази на їх підтвердження, оскільки безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також, касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду, а отже, питання про відкриття касаційного провадження не може бути вирішене, оскільки у порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України заявник не додав документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону за подання та розгляд касаційної скарги.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги на рішення суду судовий збір підлягає сплаті в розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюванної суми.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на час звернення позивача до суду) за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» з 1 січня 2018 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 1 762,00 грн.

З позовом про стягнення 1 077 712,12 грн Публічне акціонерне товариство «Чернігівобленерго» звернулося у серпні 2018 року, ціна позову складає 16 165,68 грн, тому розмір судового збору за подання та розгляд касаційної скарги становить 32 331,36 грн (16 165,68?200%).

У касаційній скарзі заявник просить звільнити його від сплати судового збору або зменшити його розмір з урахуванням його річного доходу за основним місцем роботи. Сума судового збору за подання касаційної скарги є значною для ОСОБА_1 та дорівнює 6 відсотків від загального річного доходу або 11 відсотків від річного доходу у вигляді заробітної плати, тому є підстави для звільнення його від сплати судового збору. На підтвердження зазначеного, ОСОБА_1 надав довідку про доходи за 2019 рік, видану за місцем роботи, довідку з Пенсійного фонду України форми ОК-7 про суму фактичного доходу за 2019 рік.

Також, ОСОБА_1 зазначає, що у 2019 році отримав дохід від відчуження майна (земельної ділянки), однак це був разовий дохід, який не має стабільного характеру.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Частиною другою статті 8 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Враховуючи те, що позивачу необхідно сплатити 30 714,79 грн судового збору, що перевищує 5 відсотків розміру його річного доходу за попередній календарний рік, суд касаційної інстанції дійшов висновку про задоволення клопотання позивача та зменшення розміру судового збору до 5 відсотків розміру його річного доходу.

Відповідно до довідки про доходи з місця роботи загальна сума доходу ОСОБА_1 за 2019 рік становить 292 304,36 грн. Отже, ОСОБА_1 необхідно сплатити 14 615,21 грн судового збору за подання касаційної скарги (292 304,36:100%?5).

Враховуючи те, що до касаційної скарги додано квитанцію про сплату судового збору у розмірі 1 616,57 грн, ОСОБА_1 необхідно доплатити 12 998,64 грн.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УК у Печерському районі/Печерський район/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, рахунок отримувача: UA0026007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд.055)»; символ звітності банку: 207.

Згідно з частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк до 17 березня 2020 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. С. Олійник