Номер провадження: 22-ц/813/1297/20
Номер справи місцевого суду: 496/3177/18
Головуючий у першій інстанції Буран В. М.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Дрішлюка А.І., Черевка П.М.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 03 травня 2019 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 (надалі - позичальник) про стягнення суми заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22.11.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено генеральний договір про здійснення кредитування 06/95/141, з подальшим внесенням змін та пояснень, а саме: Додаткової угоди № 1 до Генерального договору про здійснення кредитування № 06/95/141 від 22.11.2006 року.

Відповідно до основних положень Генерального договору ПАТ «Укрсоцбанк» надає позичальнику у формі невідновлювальної кредитної лінії окремими частинами, надалі «Транш», а в сукупності «Транші», зі сплатою 14 % річних та комісій, види, розміри та строки сплати, яких визначені в Додатковій угоди в межах максимального ліміту до 45 000, 00 доларів США, з кінцевим терміном погашення 22 листопада 2006 року.

Позивач умови Кредитного договору виконав в повному обсязі, проте відповідач платежі належним чином не здійснював. В результаті порушень умов кредитного договору, згідно розрахунку станом на 18.06.2018 року, позивач просить стягнути з відповідача 71 150, 69 дол. США., а саме: суму заборгованості за кредитом 28 997, 42 дол. США., суму заборгованості за відсотками - 39 696, 12 дол. США., суму заборгованості за комісіями 2 457,15 дол. США.

Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 03 травня 2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням суду, ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване заочне рішення скасувати, ухвалите нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції 06 лютого 2020 року сторони у справі не з`явилась, про час та місце розгляду справи сповіщалась належним чином.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 17 лютого 2020 року.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а позовні вимоги слід задовольнити з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що кредитор лише письмо зазначив у тексті позову про наявність у нього ліцензії на здійснення кредитування в іноземній валюті, що не є достатнім і належним доказом.

Однак колегія суддів не може погодитись із висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, 14 червня 2010 року Акціонерний-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» (а саме назву організаційно-правової форми) було приведено у відповідність до Закону України «Про акціонерні товариства» шляхом перейменування Акціонерного-комерційного товариства соціального розвитку «Укрсоцбанк» в Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк».

Відповідно до листа №13-210/7871-22612 від 07.12.2009р. Національного Банку України Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Стаття 82 ЦПК України визначає підстави для звільнення від доказування.

Так, ч. 3 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Укрсоцбанк» у тексті позовної заяви вказав інформацію про наявність Ліцензії.

Колегія суддів зазначає, що Ліцензії на проведення операцій у іноземній валюті знаходяться у вільному доступі в мережі Інтернет (адреса веб-сторінки: https://www.ukrsotsbank.com/inter_regdocs/), а тому є загальновідомим фактом, який не потребує доказування.

Таким чином, рішення суду першої інстанції є незаконним та таким, що підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті справи про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що вимоги позивача про стягнення суми заборгованості, зазначеної у позовній заяві, є обґрунтованими та такими, що відповідають умовам договору та ст. 1050 ЦК України.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України ч. 1 ст. 192 ЦК України.

Згідно ст. 533 ЦК України - грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

У постанові Верховного Суду від 16.01.2019р. (справа №373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла до правового висновку, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

З матеріалів справи вбачається, що 22 листопада 2006 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», надалі за текстом - «Кредитор» та громадянин України ОСОБА_1 , надалі за текстом - «Позичальник» уклали генеральний договір про здійснення кредитування № 06/95/141, з подальшим внесенням змін та доповнень, а саме: Договір про внесення змін № 1 до Генерального договору про здійснення кредитування № 06/95/141 від 22 листопада 2006 р., Додаткова угода № 1 до Додаткової угоди № 1 від 22.11.2006 року до Генерального договору про здійснення кредитування № 06/95/141 від 22.11.2006 року, Додаткова угода № 1 до Додаткової угоди № 2 від 04.07.2006 року до Генерального договору про здійснення кредитування № 06/95/141 від 22.11.2006 року, Додаткова угода № 1 до Додаткової угоди № 3 від 28.09.2007 року Генерального договору про здійснення кредитування № 06/95/141 від 22.11.2006 року, Додаткова угода № 1 до Додаткової угоди № 4 від 29.11.2007 року до Генерального договору про здійснення кредитування № 06/95/141 від 22.11.2006 року.

22 листопада 2006 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАН надалі за текстом - «Кредитор» та громадянин України ОСОБА_2 , (надалі текстом - «Позичальник») уклали Додаткову угоду № 1 до Генерального договору про здійснення кредитування №06/95/141 від 22 листопада 2006 року, (надалі за текстом - Кредиті договір).

Відповідно до Основних положень Генерального договору Кредитор надає Позичальнику Кредит у формі невідновлювальної кредитної лінії окремими частинами «Транш», а у сукупності «Транші», зі сплатою 14% річних та комісій, види, розміри та строки сплати яких визнач в п. 6 цієї Додаткової угоди в межах максимального ліміту заборгованості до 45 000,00 доларів США включно, з кінцевим терміном погашення всіх траншів до 22 листопада 2011 року.

В порушення умов договору, відповідач свої зобов`язання належим чином не виконала, в результаті чого виникла заборгованість станом на 18.06.2018 року в розмірі:

- 28 997,42 доларів США - заборгованість за кредитом;

- 39 696,12 доларів США - заборгованості за відсотками;

- 8 544, 58 доларів США - пеня за несвоєчасне повернення кредиту;

- 11 137, 48 доларів США - пеня за несвоєчасне повернення відсотків;

- 2 457, 15 доларів США заборгованість за комісіями.

Однак, банк у прохальній частині позовної заяви просить стягнути лише суму заборгованості за кредитом, за відсотками та за комісіями, а тому задоволенню позов підлягає задоволенню лише в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» у рішенні від 17 липня 2008 року Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

У пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі №1-33/2004, вказано, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Рішенням Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та доказів, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд апеляційної інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» підлягають задоволенню.

У зв`язку з задоволенням позову ПАТ «Укрсоцбанк» суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ПАТ «Укрсоцбанк» сплатив у суді першої інстанції судовий збір за подачу позову у розмірі 27 991,31 гривень (а.с. 4) та за подачу апеляційної скарги 41 986,96 гривень (а.с. 94), що підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк».

Розглядаючи справу, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового судового рішення по суті спору про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 03 травня 2019 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29, МОФ 300023, р/р № НОМЕР_2 , ) заборгованість за Додатковою угодою №1 до Генерального договору про здійснення кредитування №06/95/141 від 22.11.2006р. 71 150,69 дол. США, а саме:

-сума заборгованості за кредитом 28 997,42 дол. США;

-сума заборгованості за відсотками 39 696,12 дол. США;

-сума заборгованості за комісіями 2 457,15 дол. США.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29, МОФ 300023, р/р № НОМЕР_2 , ) судовий збір за подачу позову у розмірі 27 991,31 гривень та за подачу апеляційної скарги 41 986,96 гривень.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 17 лютого 2020 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: А.І. Дрішлюк

П.М. Черевко