Справа № 486/1109/19
Провадження № 2/486/47/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого - судді Савіна О.І.

при секретарі - Коршак О.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

третьої особи - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнськ Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа на стороні відповідача: ОСОБА_5 , про стягнення безпідставно отриманих коштів,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа на стороні відповідача: ОСОБА_5 , про стягнення безпідставно отриманих коштів.

Позовні вимоги позивача, мотивує тим, що в квітні 2011 року ОСОБА_1 виїхала на заробітки за кордон з метою втілення своєї мрії придбання квартири в м. Одеса, при цьому вона кожного року поверталася до України в щорічну відпустку. У зв`язку з валютними обмеженнями, закріпленими в нормативно-правових актах Національного Банку України, якими було впроваджено ліміт на будь-які банківські операції пов`язані з грошовими коштами в іноземній валюті, у неї не було можливості перераховувати зароблені кошти на валютні рахунки в необхідних розмірах, тому вона вимушена була звернутися за допомогою до своїх близьких родичів, а саме: рідного брата ОСОБА_5 та його дружини ОСОБА_3 , яка на той час працювала в ПАТ КБ «ПриватБанк» та мала, з її слів, можливість проводити банківські операції без застосування лімітних обмежень на свої власні рахунки, які відкриті в ПАТ КБ «ПриватБанк». Оскільки позивач зі своїм братом ОСОБА_5 та його дружиною ОСОБА_3 були завжди у добрих відносинах між собою, відповідач запропонувала свою допомогу, що полягала у використанні своїх власних рахунків в доларах США та Євро з метою подальшого накопичення зароблених за кордоном грошових коштів позивача. Таким чином, кожного року позивач надавала відповідачу грошові кошти у таких розмірах: в липні 2012 року 5 700 доларів США та 3 200 Євро, у вересні 2013 року - 4 900 доларів США, в лютому 2013 року 3 105 Євро. Згодом, накопичивши певну суму, позивач вирішила придбати омріяну квартиру на умовах 20 % передплати загальної суми вартості нерухомості першим платежем та сплатою інших 80% вартості нерухомості протягом наступних семи днів. На отриману за кордоном заробітну плату позивач внесла передоплату в розмірі 20 % та в жовтні 2017 року звернулася до відповідача з метою зняття її накопичень з валютних рахунків, які на той момент становили: 10 600 доларів США та 6 305 Євро, але відповідач відмовилася віддати дані накопичення, посилаючись на їх відсутність. ОСОБА_5 , будучи рідним братом позивача, з незрозумілих причин прийняв сторону відповідача та відмовляється допомогти у поверненні вказаних коштів шляхом впливу на свою дружину, він навпаки усіляко сприяє підбурюванню відповідача з метою подальшого неповернення грошових коштів позивача. Станом на лютий 2018 року, після численних звернень до відповідача та ОСОБА_5 , позивачу вдалося повернути із загальної суми 10 600 доларів США 8 000 доларів США. Залишилася неповернута сума в розмірі 2 600 доларів США. Грошові кошти в сумі 6 305 Євро відповідач та ОСОБА_5 відмовляються повертати, взагалі не визнаючи їх. Вважає, що в даному випадку між сторонами не виникло боргових зобов`язань, позивач добровільно надала відповідачу свої грошові кошти без жодних боргових розписок, сподіваючись на чесність та відповідальність своїх близьких родичів. Тому, 09.02.2018 р. та 18.06.2019 р. за допомогою звукозапису було зафіксовано розмову між позивачем, відповідачем та ОСОБА_5 відносно безпідставно набутих коштів. Пізніше відповідачем було надано виписки з валютних рахунків за період з 11.07.2012 по 22.03.2018 та 17.07.2013 по 22.03.2018 по договорам «Стандарт» в Євро та доларах США на 6 місяців та 1 місяць, а саме: 1) виписку з валютного рахунку № 2254 «Стандарт» в Євро та доларах США на первісну суму вкладу - 3200 Євро та виписку з валютного рахунку № 6044 «Стандарт» на 1 місяць в Євро, на який відповідачем було переведено вищевказану суму вкладу з відсотками; 2) виписку з валютного рахунку № 0063 «Стандарт» на 6 місяців в Євро на первісну суму вкладу - 3 105 Євро; 3) виписку з валютного рахунку № 9784 «Стандарт» на 6 місяців в доларах США на первісну суму вкладу - 5 700 доларів США та виписку з валютного рахунку № 5487 «Стандарт» на 1 місяць в Євро, на який відповідачем було переведено вищезазначену суму вкладу з відсотками. По вкладах в доларах США позивачу було надано лише виписки на суму 5 700 доларів США (№ НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 ), на суму 4900 доларів США відповідачем виписок надано не було. На підставі вищевказаних виписок вбачається зняття майже всіх відсотків, а потім переведення залишку суми на інший картковий рахунок, подальший рух коштів невідомий. Неодноразові звернення позивача до відповідача з вимогою повернути грошові кошти залишилися безрезультатними у зв`язку з чим позивач вимушена зврнутися до суду за захистом порушених прав. Просить суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти в сумі 256 109, 10 гривень та покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 561,09 гривень.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідач та її представник позовні вимоги не визнали повністю. Відповідачем було надано відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позивач не вказала у позовній заяві в якій державі вона працювала, яку плату отримувала, не надала жодного доказу на підтвердження ввозу в Україну будь-яких валютних коштів та передачу їй валютних коштів саме у тому розмірі, який вказаний у позовній заяві. Твердження позивача про роботу за кордоном, отримання заробітної плати у валюті, наявність в неї валютних коштів, їх ввезення в Україну та їх передача жодним належним і допустимим доказом не підтвердженні, що вказує на безпідставність позовних вимог. Додані до позовної заяви копії виписок з рахунків, відкритих в ПАТ КБ «ПриватБанк» на її ім`я в 2012 році і закриті у 2013 році не є належними доказами на підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги. Позивач залишила своєму брату ОСОБА_5 8000 доларів США, які він і повернув їй на її вимогу. Вона ніколи не отримувала від позивача ніяких коштів, між ними не було ніякої домовленості щодо розміщення коштів на її рахунках, а тому вважає, що не може бути належним відповідачем у даній справі. В судовому засіданні відповідач зазначила, що гроші від ОСОБА_1 не отримувала. Гроші, дорогоцінності та документи остання передавала своєму брату ОСОБА_5 .. Все, що позивач передавача ОСОБА_5 , він повернув їй в повному обсязі.

Відповідач та її представник просили суд відмовити позивачу у задоволенні позову.

Третя особа ОСОБА_5 заперечував проти позовних вимог позивача, посилаючись на те, що ОСОБА_1 привезла з заробіток гроші і віддала йому особисто в руки на зберігання 8 000 доларів США, золоті прикраси та документи. Всі ці речі він склав у тумбочку і не торкався їх. Розписки про отримання речей їй не давав. Через рік ОСОБА_1 приїхала, він віддав їй 8 000 доларів США, золоті прикраси та документи, які зберігалися й нього, позивач перерахувала кошти, перевірила наявність всіх золотих прикрас та документів. ОСОБА_3 даних коштів не бачила. Позивач лише один раз залишала гроші на зберігання. Просив відмови позивачу у задоволенні позову.

Суд, вислухавши позивача та її представника, відповідача та її представника, третю особу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають на підставі наступного.

Під час розгляду справи по суті встановлено, що позивач та її представник стверджують, що в квітні 2011 року ОСОБА_1 виїхала на заробітки за кордон з метою втілення своєї мрії придбання квартири в м. Одеса, при цьому вона кожного року поверталася до України в щорічну відпустку. У зв`язку з валютними обмеженнями, закріпленими в нормативно-правових актах Національного Банку України, якими було впроваджено ліміт на будь-які банківські операції пов`язані з грошовим коштами в іноземній валюті, у ОСОБА_1 не було можливості перераховувати зароблені кошти на валютні рахунки в необхідних розмірах, тому вона вимушена була звернутися за допомогою до рідного брата ОСОБА_5 та його дружини ОСОБА_3 , яка на той час працювала в ПАТ КБ «ПриватБанк» та мала, з її слів, можливість проводити банківські операції без застосування лімітних обмежень на свої власні рахунки, відкриті в ПАТ КБ «ПриватБанк». Оскільки між ОСОБА_1 , її братом ОСОБА_5 та його дружиною ОСОБА_3 були завжди добрі відносини, відповідач запропонувала свою допомогу, що полягала у використанні своїх власних рахунків в доларах США та Євро з метою подальшого накопичення зароблених за кордоном грошових коштів позивача. Кожного року позивач надавала відповідачу грошові кошти у таких розмірах: в липні 2012 року 5 700 доларів США та 3 200 Євро, у вересні 2013м року - 4 900 доларів США, в лютому 2013 року 3 105 Євро. В жовтні 2017 року позивач звернулася до відповідача з метою зняття її накопичень з валютних рахунків, які на той момент становили: 10 600 доларів США та 6 305 Євро, але відповідач відмовилася віддати дані накопичення, посилаючись на їх відсутність. Станом на лютий 2018 року, після численних звернень до відповідача та ОСОБА_5 , позивачу вдалося повернути із загальної суми 10 600 доларів США 8 000 доларів США. Неповернутою залишилася сума в розмірі 2 600 доларів США. Повертати грошові кошти в сумі 6 305 Євро відповідач та ОСОБА_5 відмовляються, не визнаючи їх.

Позивач та її представник вважають, що в даному випадку між сторонами не виникло боргових зобов`язань, позивач добровільно надала відповідачу свої грошові кошти без жодних боргових розписок, сподіваючись на чесність та відповідальність своїх близьких родичів. На думку останніх ОСОБА_3 безпідставно набула грошові кошти в сумі 256 109, 10 гривень. Неодноразові звернення позивача до відповідача з вимогою повернути грошові кошти у вказаній сумі залишилися безрезультатними у зв`язку з чим позивач вимушена зврнутися до суду за захистом порушених прав.

На підтвердження позовних вимог позивач та її представник надали копію виписки з валютного рахунку № 2254 «Стандарт» на 6 місяців в Євро, копію виписки з валютного рахунку № 6044 «Стандарт» на 1 місяць в Євро, копію виписки з валютного рахунку № 0063 «Стандарт» на 6 місяців в Євро, копію виписки з валютного рахунку № 9784 «Стандарт» на 6 місяців в доларах США, копію виписку з валютного рахунку № 5487 «Стандарт» на 1 місяць в доларах, які відкриті на ім`я ОСОБА_3 , а також розшифровку аудіозаписів розмов відносно незаконно набутих коштів та дані аудіозаписи (а. с. № 8-12, 54-74).

Відповідач в судовому засіданні наполягала на тому, що вона ніколи не отримувала від позивача ніяких коштів. Гроші, дорогоцінності та документи позивач передавала своєму брату ОСОБА_5 .. Все, що позивач передавача ОСОБА_5 , він повернув їй в повному обсязі.

Зі змісту позовних вимог випливає, що кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, були безпідставно набуті останньою.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (ч. 3 ст. 1212 ЦК України).

До доказів, наданих позивачем та її представником суд відноситься критично, оскільки копії виписок по депозитам не підтверджують передачу коштів позивачем відповідачу та , а лише свідчать про те, що по вказаним депозитам клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк» була ОСОБА_3 , що також підтвердила і сама відповідач, зазначивши в судовому засіданні, що рахунки, відносно яких позивачем надано виписки є її рахунками. Наявність у позивача даних копій пояснила тим, що показували їх позивачу. ОСОБА_5 наявність у позивача копій виписок по банківським рахункам пояснив тим, що позивач могла викрасти їх, так як приходила у їх квартиру, де лежали документи.

Що стосується розшифровки аудіозаписів розмов відносно незаконно набутих коштів та аудіозаписів, то вони також не підтверджують передачу позивачем відповідачу вищевказаних коштів та факту безпідставності набуття відповідачем коштів. До того ж, відповідач та третя особа не визнали себе особами, з якими велася розмова у аудіозаписах. Такі твердження відповідача та третьої особи не спростовані позивачем та її представником.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивачем та її представником не надано жодного доказу передачі позивачем відповідачу вищевказаних коштів та факту безпідставності набуття відповідачем коштів, вказаних у позовній заяві.

Докази, надані позивачем та її представникомне спростовують вищевказані твердження відповідача, її представника та третьої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин суд прийшов до висновку про недоведеність і необґрунтованість позовних вимог та на його думку слід відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судові витрати в даному випадку стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 15, 17 ЦК України, ст. 4, 10-13, 76, 81, 83, 89, 229, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа на стороні відповідача: ОСОБА_5 , про стягнення безпідставно отриманих коштів, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Южноукраїнський міський суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників

Суддя Южноукраїнського

міського суду Олександр Іванович Савін

Повне рішення складено 17 лютого 2020 року.