Справа № 661/5373/19
Провадження № 2/661/672/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

02 листопада 2020 року

Новокаховський міський суд Херсонської області у складі:

головуючої судді-Бойко М.Є.,

за участю секретаря- Антоненко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Нова Каховка, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», про визнання дій незаконними та стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить визнати незаконними дії відповідача по списанню належних йому грошових коштів на суму 81 497,55 грн. в рахунок погашення кредитної заборгованості за кредитним договором №DNH4KS57210524 від 24.11.2006 року та стягнути вказану суму з відповідача на його користь.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що у березні 2013 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з нього заборгованості за укладеним між ними кредитним договором №DNH4KS57210524 від 24 листопада 2006 року, в сумі 41643,23 грн., проте рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 20.05.2013 року у задоволенні даного позову було відмовлено в повному обсязі в зв`язку із спливом строку позовної давності. Однак, в період з 13.09.2019 року по 18.09.2019 року, з його карткового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого у Новокаховському відділенні Херсонської філії АТ КБ «ПриватБанк», в автоматичному режимі відповідачем були списані грошові кошти на загальну суму 81497,55 грн. в рахунок погашення вищезазначеної заборгованості.

При зверненні до відповідача з відповідним запитом щодо таких дій позивач отримав відповідь, що грошові кошти з його рахунку списані відповідно до умов договору від 24.11.2006 року, рішення суду дію цього договору не припиняє, а тому сторони мають право діяти відповідно до його умов.

Вважаючи такі дії банку незаконними, позивач просить задовольнити його позовні вимоги.

Ухвалою судді від 20.11.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав та пояснив, що у 2019 році йому на телефон надійшли повідомлення про автоматичне списання КБ «ПриватБанк» з його карткового рахунку грошових коштів на загальну суму 81497,55 гривень. Коли він звернувся з цього приводу до відділення Приват банку, то йому повідомили, що списання відбувалось в рахунок погашення наявного у нього боргу перед банком за кредитним договором №DNH4KS57210524 від 24.11.2006 року. Проте, відповідно до рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 20.05.2013 року за позовом КП «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за цим кредитним договором у сумі 41643,23 грн. у задоволенні таких вимог банку було відмовлено у зв`язку із спливом строку позовної давності .Разом з тим, працівники банку пояснили йому, що установа має право продовжувати нарахування відсотків на заборгованість навіть після ухвалення судового рішення.

Крім того, ОСОБА_1 зазначив, що кредитний договір №DNH4KS57210524 від 24.11.2006 був укладений між ним та ВАТ КБ «Надра» для придбання техніки на суму 20000 гривень, платежі на погашення якого він не вносив тривалий час. КП «Приват Банк» викупило кредитний договір №DNH4KS57210524 від 24.11.2006 року і звернувся до суду з позовом лише через сім років. В 2019 році ОСОБА_1 як підприємець відкрив картковий рахунок у КП «ПриватБанк», карткою користувались люди з його підприємства: оплачували товари та продукти харчування. За тиждень банком було списано з його рахунку більше 81000 грн. , а тому він був вимушений закрити його, оскільки не знав скільки ще коштів банк має намір списати, хоча згідно з позовними вимогами банку у 2013 році його борг становив лише 41643,23 грн. Вважаючи вказані дії відповідача безпідставиими та незаконними, позивач просив суд повністю задовольнити його вимоги.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог позивача, обгрунтовуючи свою позицію тим, що 24.11.2006 року між ОСОБА_1 та КП «ПриватБанк» було укладено кредитний договір, за яким між ними виникли договірні відносини, відповідно до яких кожна сторона повинна виконувати належним чином взяті на себе зобов`язання. Тому у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватись, а створені обов`язки підлягають виконанню. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником кредитних зобов`язань, у нього перед банком виникла заборгованість. При зверненні Банком до суду в 2013 році з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 41643,23 грн за цим кредитним договором, рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 20.05.2013 року в задоволенні таких вимог було відмовлено. Проте, представник відповідача вважає, що заборгованість позивача перед банком продовжує існувати, а також рішення суду не припиняє нарахування відсотків за прострочення кредиту. Таким чином, на 2019 рік борг ОСОБА_1 у загальному його розмірі складав 81497,55 грн.

Також представник відповідача зазначила наступне.

При укладенні кредитного договору ОСОБА_1 приєднався умов та правил надання банківських послуг, та йому було відкрито картковий рахунок. Відповідно до п.26.1 ст.26 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб.

Відповідно до п.2.1.1.3.3 Договору №DNH4KS57210524 від 24.11.2006 року укладеного між сторонами ОСОБА_1 доручив Банку списувати з його карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених ним операції, а також вартість послуг, визначену Тарифами Банку при настанні термінів платежу, а при виникненні боргових зобов`язань, згідно п.п.2.1.1.12.9 Договору, списувати з будь-якого його рахунку, відкритому в Банку (у т.ч. з карткового рахунку) грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань, у тому числі мінімального обов`язкового платежу. Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавством порядку. На підставі п.2.1.1.12.2 Договору сплату процентів за користування Кредитом Клієнт здійснює шляхом надання доручення Банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих процентів (договірне списання).

Посилаючись на вищезазначені обставини, представник відповідача вказала, що вважає дії банку щодо списання грошових коштів з рахунку позивача у розмірі 81 497,55 грн. цілком законними та просить відмовити у задоволенні його позовних вимог повністю.

Заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних встановлених судом обставин та відповідних їм правовідносин.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 20.05.2013 року по цивільній справі №661/1447/13-ц за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №DNH4KS57210524 від 24 листопада 2006 року в сумі 41643,23 грн. у задоволенні позовних вимог банку судом було відмовлено в повному обсязі з підстав закінчення строку позовної давності.

Разом з тим, відповідно до виписки від 14.11.2019 року, з рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 , за період з 13.09.2019 року по 18.09.2019 року відповідачем було списано в автоматичному режимі грошові кошти на загальну суму 81 497,55 грн. в рахунок погашення його заборгованості за кредитним договором №DNH4KS57210524 від 24 листопада 2006 року.

В своєму листі-відповіді від 24.09.2019 року на заяву ОСОБА_1 щодо незаконного списання грошових коштів ПриватБанк зауважив, що, не зважаючи на рішення суду, заборгованість за кредитним договором існує і підлягає стягненню, а тому списання коштів з рахунку ОСОБА_1 є цілком законним.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилався як на неознайомлення його з Умовами та правилами надання банківських послуг, ненадання ним своєї згоди на списання грошових коштів з рахунків, відкритих у АТ КБ «Приватбанк» так і на сплив позовної давності щодо стягнення з нього кредитної заборгованості, в зв`язку із чим рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 20.05.2013 року по справі № 661/1447/13-ц, яке є чинним у задоволенні таких вимог Приватбанку було відмовлено, а тому суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобовязання не припиняється.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2017 року у справі № 6-786цс17, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України (з подальшими змінами і доповненнями) має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, безпідставними є посилання представника позивача на неправомірність стягнення заборгованості за кредитним договором у зв`язку зі спливом строку позовної давності, оскільки за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобовязання не припиняється.

Разом з тим, судом встановлено, що АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладений договір про надання банківських послуг, який складається із заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг.

Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті АТ КБ «Приватбанк», є публічною офертою, що містить істотні умови і правила надання послуг банком і його партнерами, до якої приєднується клієнт, підписуючи заяву у відділенні банку.

Згідно пункту 2.1.1.3.3 Умов та правил надання банківських послуг Клієнт доручає банку списувати кошти з карткового рахунку у розмірі здійснених ним операцій, а також вартість послуг, визначену Тарифами Банку при настанні термінів платежу, а при виникненні боргових зобов`язань згідно п.п.2.1.1.12.9 списувати з будь-якого рахунку, відкритого в Банку (у т.ч. з карткового рахунку) грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань, у тому числі Мінімального обов`язкового платежу. Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавством порядку. Згідно із п.2.1.1.12.2 сплату процентів за користування Кредитом Клієнт здійснює шляхом надання доручення Банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих процентів (договірне списання).

Частиною першою статті 1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком..

Відповідно до частини третьої статті 1066 ЦК України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Підстави для списання грошових коштів з рахунку визначені ст. 1071 ЦК України, відповідно до якої банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пункту 1.38 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів» у цьому Законі наведені нижче терміни та поняття вживаються в такому значенні: списання договірне - списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом, або згідно з умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Згідно з пунктом 26.1 статті 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів» платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб.

Згідно з пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 (далі - Інструкція від 21 січня 2004 року) кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Банк обумовлює своє право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг (пункт 6.1 Інструкції від 21 січня 2004 року).

Договір має містити інформацію, яка потрібна для належного виконання банком доручення платника, зокрема:

- умови, за якими банк повинен здійснити (здійснювати) договірне списання;

- номер рахунку платника, з якого має здійснюватися договірне списання;

- назву отримувача;

- номер і дату договору з отримувачем, яким передбачене право отримувача на договірне списання коштів з рахунку платника;

- перелік документів, які отримувач має надати банку, що обслуговує платника (якщо вони передбачені в договорі) (пункт 6.2 Інструкції від 21 січня 2004 року).

Якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника.

Банк, що обслуговує платника, здійснюючи на підставі договору банківського рахунку або іншого договору про надання банківських послуг договірне списання коштів з рахунку платника, оформляє меморіальний ордер, у реквізиті "Призначення платежу" якого зазначає номер, дату договору, яким передбачено можливість застосування договірного списання (пункт 6.5 Інструкції від 21 січня 2004 року).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що АТ КБ «Приватбанк» неправомірно (без його розпорядження та згоди) списало грошові кошти в загальному розмірі 81 497,55 грн. з належного йому банківського рахунку.

Як вбачається з матеріалів справи, у заяві позивача № DNH4KS57210524 від 24 листопада 2006 року відсутні умови про те, що ОСОБА_1 доручає банку проводити договірне списання з усіх своїх відкритих в Банку рахунків на погашення кредитної заборгованості.

Відповідач, обґрунтовуючи свої заперечення, посилався на витяги з Умов надання споживчого кредиту фізичним особам та Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms/pages/70/, як невід`ємної частин укладеного між сторонами договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Умов розумів позивач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи відповідні заяви, а також те, що вказані документи на момент укладення між сторонами правочинів містили умови, зокрема й щодо права банку здійснювати договірне списання грошових коштів з усіх рахунків ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року в справі № 6-16цс15.

Також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому,оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті відповідача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту здійснення списання коштів з рахунку позивача (вересень 2019 року), тобто відповідач може посилатись у своїх запереченнях проти позову на витяги з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для нього.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позивачу Умови надання споживчого кредиту фізичним особам та Умови та Правила банківських послуг, відсутність у заяві ОСОБА_1 умов щодо прав Банку, в тому числі на договірне списання, ці Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного між сторонами договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Слід також зазначено, що відповідачем не надано суду будь-якого Витягу з Умов надання споживчого кредиту фізичним особам та з Умов та Правил надання банківських послуг, обставини ознайомлення з ними, їх підпису позивачем не визнаються, а, отже, відсутні підстави розцінювати Умови та Правила надання банківських послуг як частину договору, укладеному між сторонами 24 листопада 2006 року, шляхом підписання відповідної заяви.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді права та обов`язки сторін за договором інші, ніж передбачені заявою позичальника від 24.11.2006 року.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

В даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Отже, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотрималось вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та/або надання банківських послуг та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Подібні висновки про застосування норм права викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

З урахуванням зазначеного суд дійшов висновку про безпідставне списання відповідачем коштів із карткового рахунку ОСОБА_1 в розмірі 81497,55 грн, що в силу положень статті 1073 ЦК України покладає на АТ КБ «Приватбанк» обов`язок негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта, сплатити проценти та відшкодувати збитки, якщо інше не встановлено законом.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 про повернення безпідставно списаних з карткового рахунку грошових коштів підлягають задоволенню.

Відповідно статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Позивачем заявлена немайнова вимога. Розмір судового збору за подання такої вимоги передбачений ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» За подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, відповідно пункту 1.2.2 , розмір судового збору дорівнює 840,80 грн.

Виходячи з зазначеного та на підставі ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір в дохід держави в розмірі 840,80 гривень.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 18, 76-84, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання дій незаконними та стягнення грошових коштів задовольнити повністю.

Визнати незаконними дії відповідача по списанню грошових коштів з рахунку № НОМЕР_2 на загальну суму 81497,55 гривень в рахунок погашення кредитної заборгованості за договором №DNH4KS57210524 від 24 листопада 2006 року

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 81497,55 гривень як безпідставно списані з банківського рахунку.

Стягнути із акціонерного товариства КБ "ПРИВАТБАНК", , юридична адреса: 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, буд. 1Д, на користь держави на рахунок UA6026001, отримувач: ГУК у м.Києві/ м.Київ/22030106, код класифікації доходів бюджету 22030106, Казначейство України (ЕАП), на відшкодування судового збору 840,80 гривень.

Рішення може бути оскаржене до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення відповідно до вимог, встановлених ст.353-356 ЦПК України.

Повне рішення виготовлено 09.11.2020 року.

Ознайомитись з текстом судового рішення в електронній формі сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://court.gov.ua/fair/sud2117.

Суддя М. Є. Бойко