Головуючий суду 1 інстанції - Мирошникова О.Ш.
Доповідач -Коновалова В.А.
Справа № 425/237/20
Провадження № 22-ц/810/555/20
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
10 листопада 2020 року м. Сєвєродонецьк
Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Коновалової В.А.,
суддів: Луганської В.М., Карташова О.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Сінько А.І.,
учасники справи:
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 03 липня 2020 року, ухвалене у складі судді Мирошникової О.Ш. в м. Рубіжне Луганської області,
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування,
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Рубіжанської міської ради про визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування.
В квітні 2020 року позивач уточнив позовні вимоги, замінивши первісного відповідача Рубіжанську міську раду на належного відповідача ОСОБА_2 .
Позовна заява мотивована тим, що спірна квартира розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на праві спільної власності, в рівних частках, належала позивачу, його батьку ОСОБА_3 та матері ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 20 вересня 1993 року.
Після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відрилась спадщина на 1/3 частку квартири, яку фактично прийняли ОСОБА_1 , оскільки спільно проживав зі спадкодавцем та ОСОБА_2 , яка звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а ОСОБА_3 звернувся до нотаріуса з заявою про відмову від прийняття спадщини.
Після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач та відповідач прийняли спадщину, яка складається із Ѕ частки квартири, шляхом подання до нотаріуса заяв про прийняття спадщини, але не оформили спадкових прав.
В березні 2017 року позивач звертався до державного нотаріуса Рубіжанської державної нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом на 1/3 часту квартири після смерті матері та 1/3 частки квартири після смерті батька, але йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій.
Позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просив суд визнати за ним право власності на 1/6 частку квартири по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 та визнати за ним право власності на 1/6 частку квартири по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 30 квітня 2020 року замінено первісного відповідача Рубіжанську міську раду на належного відповідача ОСОБА_2 у даній справі.
Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 03 липня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування задоволено. Суд визнав заОСОБА_1 право власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_2 , яка залишилася після смерті його батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та на 1/6 частку зазначеної квартири, яка залишилася після смерті його матері ОСОБА_4 .Вирішено питання про судові витрати.

Суд задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що ОСОБА_1 мав два місця проживання, які між собою не співпадали: проживав тимчасово в спірній квартирі разом з батьками, де був зареєстрований та проживав переважно в іншій квартирі разом з сім`єю без реєстрації в ній. Відмітки в паспорті позивача про реєстрацію місця його проживання разом зі спадкодавцем на день смерті матері достатньо для реалізації позивачем його спадкових прав в розумінні ч. 3 ст. 1268 ЦК України та прийняття ним спадщини після її смерті.

Тому суд першої інстанції вважав, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у рівних частках успадкували 1/3 частку спірної квартири після смерті матері.

Також суд першої інстанції виходив з того, що позивач та відповідач як спадкоємці першої черги прийняли спадщину після смерті батька ОСОБА_3 відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України шляхом подання до нотаріальної контори у шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини, тому у рівних частках успадкували 1/3 частку квартири, яка належала батькові.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 03 липня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначила, що ОСОБА_1 після смерті матері із заявою до нотаріальної контори не звертався, постійно з батьками не проживав та їх не доглядав, оскільки має свою сім`ю дружину і трьох синів, з якими проживає з дев`яностих років і по теперішній час за іншою ніж проживали батьки адресою.

Отже, позивач не прийняв спадщину після смерті матері, пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини, не звертався до суду з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини, та не звертався до суду з позовом про встановлення факту проживання зі спадкодавцем.

Після смерті матері відповідачка прийняла спадщину, звернувшись із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Батько ОСОБА_3 відмовився від своєї частки у спадковому майні після смерті дружини.

Також відповідачка вказує, що в рішенні суду першої інстанції зазначено про те, що позивач ОСОБА_1 мав два місця проживання, які між собою не співпадали: 1) проживав тимчасово в спірній квартирі разом за батьками, де був зареєстрований; 2) проживав переважно в іншій квартирі разом з сім`єю без реєстрації в ній, однак суд не зазначив якими нормами права це передбачено.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року відкрито апеляційне провадження та ОСОБА_1 роз`яснювалося право подати до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу у письмовій формі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначив, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням вимог статті 263 ЦПК України, а міркування відповідачки сплутані, гуртуються на припущеннях, неправдивих твердженнях.

Копію ухвали про відкриття апеляційного ОСОБА_2 отримала 13 серпня 2020 року (Т.1 а.с. 228).

Позивач, який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу не визнав

Відповідачка в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала, надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що ОСОБА_1 мав два місця проживання, які між собою не співпадали: проживав тимчасово в спірній квартирі разом з батьками, де був зареєстрований та проживав переважно в іншій квартирі разом з сім`єю без реєстрації в ній. Відмітки в паспорті позивача про реєстрацію місця його проживання разом зі спадкодавцем на день смерті матері достатньо для реалізації позивачем його спадкових прав в розумінні ч. 3 ст. 1268 ЦК України та прийняття ним спадщини після її смерті.

Тому суд першої інстанції вважав, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у рівних частках успадкували 1/3 частку спірної квартири після смерті матері.

Також суд першої інстанції виходив з того, що позивач та відповідач як спадкоємці першої черги прийняли спадщину після смерті батька ОСОБА_3 відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України шляхом подання до нотаріальної контори у шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини, тому у рівних частках успадкували 1/3 частку квартири, яка належала батькові.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками сторін у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 26 грудня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рубіжанського міського управління юстиції Луганської області (Т. 1 а.с.86).

Після її смерті відкрилася спадщина, що складається із 1/3 частки квартири АДРЕСА_2 .

Зазначена квартира належала на праві спільної часткової власності у рівних частках ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 ,що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 від 20.09.1993 (Т. 1 а.с. 8).

Спадкоємцями першої черги спадкування після смерті ОСОБА_4 є ОСОБА_3 (чоловік), ОСОБА_1 (син), ОСОБА_2 (донька).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною першою статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до частин третьої, п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України).

08 січня 2008 року із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Рубіжанської державної нотаріальної контори Луганської області звернулася ОСОБА_2 , яка є донькою померлої (Т. 1 а.с.85).

Частиною 1 статті 1273 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

06 травня 2008 року ОСОБА_3 подав до Рубіжанської державної нотаріальної контори Луганської області заяву про відмову від належної йому частки майна, яка залишилась після смерті дружини ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Справжність підпису на вказаній заяві засвідчено 13 березня 2008 року приватним нотаріусом Рубіжанського міського нотаріального округу Білоус З.В. (Т. 1 а.с. 82).

Дані обставини підтверджуються копіями заяви про прийняття спадщини та заяви про відмову від прийняття спадщини, наданих до суду Рубіжанською державною нотаріальною конторою Луганської області.

Протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований у спірній квартирі з 23 червня 1981 року, що підтверджується відміткою в його паспорті, довідкою про зареєстроване місце проживання від 15 грудня 2016 року, виданою ЦНАП Рубіжанської міської ради.

Звертаючись до суду із позовом про визнання права власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті матері, позивач посилався на те, що заяву про прийняття спадщини до нотаріуса після смерті матері не подавав, оскільки проживав з спадкодавцем на час відкриття спадщини і прийняв спадщину фактично.

Згідно частини першої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.

Суд першої інстанції посилаючись на те, що позивач ОСОБА_1 мав два місця проживання, які між собою не співпадали: проживав тимчасово в спірній квартирі разом з батьками, де був зареєстрований; проживав переважно в іншій квартирі разом з сім`єю без реєстрації в ній, дійшов висновку, що позивач є таким, що прийняв спадщину після смерті його матері, оскільки на день її смерті був зареєстрований за однією адресою з нею.

Проте до такого висновку суд першої інстанції без урахування зазначених вище норм права та встановлених обставин по справі.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в пункті 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2, під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, які підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Слід зауважити, що наявність чи відсутність наведених обставин та можливість встановлення відповідних фактів суд вирішує відповідно до положень статей 12, 13, 76, 81 ЦПК України на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до частин 3,4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України).

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем не надано суду доказів, як то передбачено статтею 81 ЦПК України і є його процесуальним обов`язком, на підтвердження факту постійного проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд же відповідно до вимог частини 1 статті 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Колегія суддів не приймає до уваги, як доказ проживання позивача разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 , довідку Центра надання адміністративних послуг Рубіжанської міської ради від 15 грудня 2016 року, яка міститься в матеріалах справи, оскільки зазначена довідка складена згідно інформації будинкової книги, проте до будинкової книги вносяться відомості щодо реєстрації (прописки) місця проживання.

Колегія суддів не приймає та не надає оцінку новому доказу, доданому вже під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, а саме акту про встановлення фактичного місця проживання від 06 листопада 2020 року, зважаючи на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Позивачем до позовної заяви додано свідоцтво № 11 про право власності на житло, свідоцтво про смерть ОСОБА_4 , свідоцтво про смерть ОСОБА_3 , свідоцтво про народження, свідоцтво про одруження, постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, звіт про оцінку майна від 24 жовтня 2019 року та клопотання про витребування у Рубіжанської державної нотаріальної контори копій спадкових справ.

В позовній заяві відсутнє зазначення про неможливість надання будь-якого доказу щодо факту проживання разом зі спадкодавцем під час подання позовної заяви.

Із матеріалів справи вбачається, що розгляд справи у відкритому судовому засіданні в суді першої інстанції призначався на 11 березня 2020 року, 30 березня 2020 року, 30 квітня 2020 року, 25 травня 2020 року, 29 травня 2020 року, 03 липня 2020 року коли судом винесено оскаржуване рішення. Позивач ОСОБА_1 приймав участь у зазначених вище судових засідання, крім 11 березня 2020 року, звертався до суду із уточненою позовною заявою, заявляв клопотання про заміну неналежного відповідача, надавав пояснення в судових засіданнях та відповідь на відзив у письмовій формі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Гарантіями реалізації принципу змагальності є відповідальність за неподання доказів до суду.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначені частиною 1 статтею 367 ЦПК України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 8 статті 83 ЦПК України визначено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Частиною 3 статті 367 ЦПК України встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ухвалою суду від 14 вересня 2020 року справа призначена до розгляду на 29 вересня 2020 року.

Позивачем, у встановлений судом апеляційної інстанції строк, надано відзив на апеляційну скаргу, який надійшов до суду 21 серпня 2020 року.

06 листопада 2020 року позивачем на адресу Луганського апеляційного суду направлено клопотання про приєднання до матеріалів справи та дослідження акту про встановлення фактичного місця проживання від 06 листопада 2020 року, обґрунтовуючи причину пропуску строку подання вказаного акту позивач посилається на те, що Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 21 жовтня 2020 року уперше у сучасній практиці розгляду цивільних справ про спадкування висловлена правова позиція щодо належного підтвердження факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, у розумінні частини 3 статті 1268 ЦК України.

Проте, зазначені позивачем обставини не є тими обставинами, які у розмуріі ч. 3 ст. 367 ЦПК України перешкоджали позивачу подати акт про встановлення фактичного місця проживання під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Слід зауважити, що зазначену вище правову позицію висловлював Верховний Суд України у справі № 6-27745св08 від 11 березня 2009 року, та Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2020 року в справі № 355/832/17.

Позивачем не надано доказів неможливості подання до суду першої інстанції у визначений цивільним процесуальним законодавством строк акт про встановлення фактичного місця проживання з поважних причин.

Крім того, наданий до апеляційної інстанції акт про встановлення фактичного місця проживання від 06 листопада 2020 року, складений вже після винесення судом першої інстанції рішення, яке оскаржується.

За таких обставин колегія суддів вважає, що акт про встановлення фактичного місця проживання від 06 листопада 2020 року не підлягає дослідженню судом апеляційної інстанції.

Суд не приймає до уваги пояснення позивача про те, що він проживав разом з батьками, оскільки згідно ст. ст. 76, 92 ЦПК України, яка передбачає, що доказом у справі є пояснення сторін, третіх осіб та їх представників, допитаних як свідків, а зазначені вище пояснення позивача, які отримані не за процедурою допиту свідків не можуть використовуватися як засіб доказування. А будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження обставин факту постійного проживання спадкоємця ОСОБА_1 із спадкодавцемОСОБА_4 на час відкриття спадщинипозивачем надано не було.

Крім того, твердження позивача про проживання у спірній квартирі разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 спростовуються показаннями свідка ОСОБА_5 , який був допитаний під час розгляду справи в суді першої інстанції та показав, що ОСОБА_4 доглядавОСОБА_3 , який проживав разом з нею, позивач та відповідач постійно з батьками не проживали, але відвідували їх та допомагали.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 у визначений законом строк не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4 .

Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Державна реєстрація ОСОБА_1 у квартирі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті матері ОСОБА_4 за цією адресою реєстрації, оскільки не підтверджено належними та допустимими доказами.

Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17, у постанові від 10 квітня 2020 року в справі № 355/832/17

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, оскільки ОСОБА_1 не надав належних і допустимих доказів на підтвердження факту постійного проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 на момент смерті останньої, у визначений статтею 1270 ЦК України строк не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом, то він вважається таким що не прийняв спадщину, тому позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування після смерті матері не підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померОСОБА_3 , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рубіжанського міського управління юстиції у Луганській області зроблено актовий запис № 578 та видано свідоцтво про смерть серія НОМЕР_3 (Т. 1 а.с.10).

Після його смерті відкрилася спадщина, що складається із 1/3 частки квартири АДРЕСА_2 .

Після смерті ОСОБА_3 державним нотаріусом Рубіжанської державної нотаріальної контори заведено спадкову справу за № 183/2015 від 03 липня 2015 року.

Із матеріалів спадкової справи № 183/2015 вбачається, що із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 до Рубіжанської державної нотаріальної контори у визначений статтею 1270 ЦК України шестимісячний строк звернулися ОСОБА_2 , яка є донькою померлого та ОСОБА_1 , який є сином померлого, що підтверджується копіями матеріалів спадкової справи. Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено з підстав не визначення в свідоцтві про право власності на житло частки, яка належала спадкодавцю.

Зазначені обставини свідчать про те, що після смерті ОСОБА_3 , спадкоємцями першої черги, які прийняли спадщину в рівних частинах є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Таким чином, оскільки позивач та відповідачка є спадкоємцями, які прийняли спадщину після померлого батька ОСОБА_3 , то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що за ОСОБА_1 необхідно визнати право власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_2 , яка залишилася після смерті його батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю, проте відповідачкою не викладені обставини щодо незаконності або необґрунтованості рішення суду в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/6 частку квартири, яка залишилася після смерті його батька ОСОБА_3 .

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Проаналізувавши зазначені обставини по справі у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 слід скасувати у відповідності до п.п. 1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалити по справі нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити.

Щодо судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 959 грн, що підтверджується квитанцією (Т.1 а.с.35). Проте, звертаючись до суду позивачу необхідно було сплатити судовий збір в сумі 840,80 грн, виходячи із заявлених вимог та звіту про оцінку майна щодо вартості спірної квартири.

Згідно платіжного доручення від 17 березня 2020 року відповідачкою понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1260 грн (Т.1 а.с. 206).

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволена частково, то розмір стягнутого з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судового збору підлягає зменшенню з 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп. до 420 (чотириста двадцять) грн 40 коп., а з ОСОБА_1 на ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 630 (шістдесят вісім) грн, виходячи із того, що апеляційна скарга задоволена на 50 %.

Враховуючи вимоги частини 10 статті 141 ЦПК України, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір в сумі 209 грн 60 коп. (630 грн 420,40 грн).

Керуючись, ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 383,384 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 03 липня 2020 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 та в частині стягнення судових витрат, які складаються з оплати судового збору скасувати і в цій частині ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , картка фізичної особи платника податків НОМЕР_4 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , картка фізичної особи платника податків НОМЕР_5 , судовий збір в сумі 209 (двісті дев`ять) грн 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 листопада 2020 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді В.М. Луганська

О.Ю. Карташов