Постанова

Іменем України

13 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 626/2491/18

провадження № 61-21626св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - приватне аграрно - орендне підприємство «Промінь»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу приватного аграрно - орендного підприємства «Промінь» на рішення Красноградського районного суду Харківської області, у складі судді Дудченко В. О., від 12 липня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Сащенко І. С., Тичкової О. Ю., Овсяннікової А. І., від 29 жовтня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до приватного аграрно - орендного підприємства «Промінь» (далі - ПАОП «Промінь») про визнання договору оренди землі недійсним.

В обґрунтування позову зазначив, що в його власності знаходиться земельна ділянка, розміром 6,15 га, кадастровий № :11:000:0112, яка належить йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІ-ХР № 059662 від 27 лютого 2001 року.

01 листопада 2006 року між ним та ПАОП «Промінь» був укладений договір оренди землі на 12 років. Після закінчення строку договору ним був направлений до ПАОП «Промінь» лист про повернення земельної ділянки, оскільки він не мав наміру продовжувати договір оренди. Однак при зверненні до Красноградського відділу Держгеокадастру він отримав витяг, в якому зазначено, що договір оренди між ним та ПАОП «Промінь» укладено строком на 25 років.

Стверджував, що договір оренди землі строком на 25 років він не укладав і повноважень на підписання такого договору нікому не надавав.

Посилаючись на порушення своїх прав, ОСОБА_1 просив визнати недійсним договір оренди № 552 від 01 листопада 2006 року земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,15 га, кадастровий номер :11:000:0112, укладений між ним і ПАОП «Промінь» та скасувати запис про державну реєстрацію права оренди ПАОП «Промінь» на вказану земельну ділянку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 12 липня 2019 року позов задоволено частково, визнано недійсним договір оренди №552 від 01 листопада 2006 року земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,15 га, кадастровий номер :11:000:0112, укладений між ОСОБА_1 та ПАОП «Промінь», який зареєстрований 23 березня 2007 року за № 77 у Красноградському районному відділі Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах». В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що договір оренди земельної ділянки підлягає визнанню недійсним, оскільки не підписаний орендодавцем та не відповідає внутрішній волі позивача, що підтверджено висновком судової почеркознавчої експертизи.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про скасування реєстраційного запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію договору оренди землі, суд виходив з того, що рішення суду про визнання недійсним договору оренди землі є самостійною підставою для скасування державним реєстратором запису про державну реєстрацію такого договору оренди.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Харківського апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ПАОП «Промінь» залишено без задоволення, а рішення Красноградського районного суду Харківської області від 12 липня 2019 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції, що відповідають зібраним у справі доказам, яким дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин, що виникли між сторонами, і застосовано закон, який їх регулює.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ПАОП «Промінь», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У листопаді 2019 року засобами поштового зв`язку представник ПАОП «Промінь» - адвокат Кадун П. В. подав касаційну скаргу у цивільній справі № 626/2491/18 на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 12 липня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року.

Ухвалою Верховного Суду від 13 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження і витребувано матеріали цивільної справи № 626/2491/18 із місцевого суду.

У січні 2020 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована помилковістю висновків судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позову.

Заявник вважав, що судами не були повністю досліджені та з`ясовані всі фактичні обставини справи, висновки судів не відповідають фактичним обставинам справи. Судами попередніх інстанцій безпідставно не надано належної оцінки тому факту, що поведінка позивача, який отримував орендну плату свідчить про прийняття умов договору.

ПАОП «Промінь» вказує, що з часу підписання договору оренди земельної ділянки усіма питаннями займалась дружина позивача на підставі доручень, які передбачали не лише отримання орендної плати, а й право подавати заяви та підписувати документи.

Крім того, суди попередніх інстанцій помилково вважали, що позивач не пропустив строк позовної давності.

Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу

У січні 2020 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість судових рішень першої та апеляційної інстанцій, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Не заперечував отримання орендної плати його дружиною по довіреності, оскільки часто знаходиться у від`їзді за характером роботи. Однак, повноважень на підписання договорів та додаткових угод він дружині не надавав та такі повноваження в довіреності відсутні.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві власності земельна ділянка площею 6,15 га кадастровий номер № :11:000:0112.

В матеріалах справи наявний договір оренди земельної ділянки № 552

від 01 листопада 2006 року між ОСОБА_1 та ПАОП «Промінь», який укладено строком на 25 років. Договір зареєстрований 23 березня 2007 року за № 77 у Красноградському районному відділі Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах».

В жовтні 2018 року ОСОБА_1 надіслав до ПАОП «Промінь» заяву, в якій вказав, що йому стало відомо, про наявність договору оренди земельної ділянки між ним та ПАОП «Промінь» укладеного строком на 25 років та просив надати йому екземпляр оригіналу зазначеного договору оренди землі, оскільки він не підписував договір оренди строком на 25 років і нікого на його підписання не уповноважував.

Також в жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з проханням до ПАОП «Промінь» повернути йому земельну ділянку після закінчення строку дії договору (12 років).

Відповідно до висновку експерта № 28199 від 25 січня 2019 року Харківського НДІСЕ за результатами проведеної судово-почеркознавчої експертизи встановлено, що підпис від імені ОСОБА_1 в договорі оренди земельної ділянки № НОМЕР_1 , укладеному між ОСОБА_1 та ПАОП «Промінь», зареєстрованому у Красноградському районному відділі Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», про що у книзі державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 23 березня 2007 року за № 77, розташований на зворотному боці третього аркуша документа, у графі «Орендодавець ОСОБА_1 » виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) тут і далі в редакції на момент подання касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Згідно з частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до приписів частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Положеннями частини першої статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Встановивши, що ОСОБА_1 не підписував оспорюваний договір оренди земельної ділянки, що підтверджено висновком експерта, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову та визнання договору оренди недійсним, як такого, що не відповідає волі власника земельної ділянки.

При цьому, судами вірно враховано, що записи до державного реєстру вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, а тому державний реєстратор скасовує запис, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними.

Доводи касаційної скарги про те, що поведінка позивача щодо отримання орендної плати свідчить про прийняття ним умов оспорюваного договору підлягають відхиленню, оскільки факт підписання позивачем договору оренди спростовано висновком експерта № 28199 від 25 січня 2019 року, а отримання плати за фактичне користування земельною ділянкою не свідчить про дійсність укладеного з порушенням вимог статті 203 ЦК України правочину та не підтверджує волевиявлення орендодавця на укладання договору оренди строком на 25 років.

При цьому позивач не заперечував, про те, що йому у період з 2006 по

2018 рік було відомо про перебування земельної ділянки в оренді у ПАОП «Промінь», однак він вважав, що це відбувається на підставі укладеного ним договору оренди строком на 12 років. До спливу вказаного строку він повідомив орендодавця про небажання продовжувати договір оренди після чого дізнався про наявність нібито підписаного ним договору оренди строком на 25 років.

Доводи ПАОП «Промінь» в касаційній скарзі про те, що дружина позивача мала право подавати заяви, підписувати документи та виконувати всі інші дії, щодо земельної ділянки, аналогічні доводам, викладеним у апеляційній скарзі, яким апеляційний суд дав належну оцінку.

При цьому суд виходив із того, що додаткова угода про зміни до договору оренди земельної ділянки №552 від 01 листопада 2006 року була укладена

01 грудня 2016 року. Відповідно до копії довіреності від 18 квітня 2016 року ОСОБА_1 уповноважив свою дружину ОСОБА_2 отримати в ПАОП «Промінь» належну йому орендну плату за 2016, 2017, 2018 роки, для чого надав їй право подавати від його імені заяви, підписувати документи та виконувати усі інші дії, пов`язані з цим дорученням, тобто усі дії, пов`язані саме з отриманням орендної плати, а не уповноважував її на укладання

будь-яких угод.

В матеріалах справи також відсутня довіреність від імені ОСОБА_1 , якою б він уповноважував третіх осіб на укладання договору оренди належної йому земельної ділянки та яка була би чинна станом на 01 листопада

2006 року.

Доводи відповідача про необхідність відмови у задоволенні позову у зв`язку зі спливом строку позовної давності належним чином оцінені судами попередніх інстанцій. При цьому апеляційний суд вірно зазначив, що про реєстрацію договору оренди земельної ділянки зі строком дії 25 років позивач дізнався у 2018 році.

Докази та обставини, на які посилається ПАОП «Промінь» в касаційній скарзі, в тому числі щодо пропуску строку позовної давності, були предметом дослідження апеляційним судом та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків апеляційного суду по суті вирішення спору, а переважно зводяться до необхідності переоцінки доказів у справі, що відповідно до статті 400

ЦПК України (в редакції на час подання касаційної скарги) виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини, неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки суди попередніх інстанцій, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалили судові рішення із правильним застосуванням норм матеріального права та без порушення норм процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень судів попередніх інстанцій без змін.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного аграрно - орендного підприємства «Промінь» залишити без задоволення.

Рішення Красноградського районного суду Харківської області від 12 липня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Шипович

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта