ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 344/14854/15

провадження № 61-12490 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Журавель В. І., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу адвоката Далії Сергія Олександровича, який діє в інтересах публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», на постанову апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 січня 2018 року у складі колегії суддів Пнівчук О. В., Максюти І. О., Василишин Л. В.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 17 933,67 доларів США, що еквівалентно 394 361,4 грн.

В обґрунтування позовних вимог банк зазначив, що 19 березня 2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № IFIWGK00000194, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 21 200 доларів США строком до 19 березня 2027 року зі сплатою 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та 0,2 % щомісяця від суми виданого кредиту.

ОСОБА_1 належним чином умови договору не виконував, у зв`язку з чим станом на 16 вересня 2015 року утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 17 933,67 доларів США, що еквівалентно 394 361,4 грн, яку позивач просить достроково стягнути.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 лютого 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, стягнуто зі ОСОБА_1 на користь банку 394 361,4 грн заборгованості за кредитним договором.

Суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 не виконував належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача на користь банку.

Короткий зміст судового рішення апеляційного суду

Постановою апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 січня 2018 року апеляційну скаргу позивача задоволено, рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 лютого 2016 року скасовано та постановлено нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення зі ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 19 березня 2007 року № IFIWGK00000194 у сумі 17 933,67 доларів США відмовлено.

Апеляційний суд відмовив у задоволенні позову банку з підстав недоведеності передбачених договором і законом підстав для дострокового стягнення заборгованості по кредиту.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У лютому 2018 року адвокат Далія С. О., який діє в інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк», подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення апеляційного суду.

Ухвалою Верховного Суду від 13 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 15 квітня 2019 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п`яти суддів.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення апеляційного суду як таке, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Зазначає, що апеляційний суд відмовив повністю у задоволенні позовних вимог, хоча експерт та суд встановили наявність заборгованості за тілом кредиту та процентами. Cумнів виник лише щодо розміру процентної ставки та пені.

Стверджує, що відповідач сплачував заборгованість за кредитним договором після підвищення процентної ставки протягом п`яти років, що свідчить про прийняття ним пропозиції по сплаті підвищеної процентної ставки.

Заперечення/відзив на касаційну скаргу

У червні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив на дану касаційну скаргу від адвоката Тиніва І. Д., який діє в інтересах ОСОБА_1 , у якому представник відповідача просить відхилити касаційну скаргу, а рішення апеляційного суду залишити без змін.

Представник відповідача зазначає, що відповідач належно виконував обов`язки за кредитним договором, а позивач не зазначив з якого саме періоду утворилася заборгованість.

Стверджує, що клопотав про витребування оригіналів матеріалів кредитної справи для її дослідження на предмет погашення відповідачем заборгованості, однак у задоволенні клопотання відмовлено з підстав банківської таємниці.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 19 березня 2007 року ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № IFIWGK00000194, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 21 200 доларів США на купівлю житла строком до 19 березня 2027 року зі сплатою відсотків у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та винагороди у розмірі 0,2 % на місяць від суми виданого кредиту.

Із долученого позивачем розрахунку заборгованості за договором від 19 березня 2007 року № IFIWGK00000194 на момент укладення договору розмір процентів за користування кредитом становив 10,08 % річних, а починаючи з 21 жовтня 2008 року збільшений банком до 13,2 % річних.

Відповідно до пункту 2.3 кредитного договору банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон`юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, при цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом семи календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки.

Згідно пункту 7.4 кредитного договору при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених пунктами 1.1, 2.2.4, 2.3.3 договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 1,08 % на місяць, розраховані із суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Інформація щодо підвищення процентної ставки за даним кредитним договором банком в односторонньому порядку згідно пункту 2.3 договору та докази надіслання відповідачу повідомлення про це суду не надані. Передбачені пунктом 7.4 кредитного договору обставини як підстави для застосування підвищеної процентної ставки не встановлені.

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості станом на 16 вересня 2015 року у відповідача наявна поточна заборгованість по процентах у розмірі 1 286 доларів США, у зв`язку з чим банк просив стягнути її, а також достроково стягнути 16 514,56 доларів США тіла кредиту, 84,8 доларів США заборгованості по комісії та 48,31 доларів США пені.

Відповідно до висновку від 20 жовтня 2017 року № 7597 судово-економічної експертизи, проведеної Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз на виконання ухвали апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 червня 2016 року, документально не підтверджено факт несвоєчасного погашення позичальником основного боргу, процентів, комісії; визначити, за який саме період та яка сума прострочення виникла у позичальника, неможливо у зв`язку з відсутністю графіку погашення платежів, підтверджуючих документів щодо застосування банком підвищеної процентної ставки. Розмір заборгованості відповідача по тілу кредиту, комісії та процентах можливо підтвердити лише за умови надання підтверджуючих документів про застосування банком підвищеної процентної ставки.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга подана до набрання чинності Закону України № 460-ІХ від 15 січня 2020 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», тому відповідно до пункту 2 прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного закону розглядається у порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.

Згідно з положеннями статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Оскаржуване судове рішення не в повній мірі відповідає вимогам статті 263 ЦПК України, відповідно до якої воно має ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Апеляційний суд встановив, що відповідно до розрахунку заборгованості позивача підставою для звернення з позовом до суду про дострокове повернення кредиту є заборгованість по процентах.

Починаючи з 21 жовтня 2008 року банк почав застосовувати підвищену ставку у розмірі 13,2 % річних, однак апеляційний суд не встановив факт надсилання банком повідомлення відповідачу про підвищення процентної ставки, передбаченого кредитним договором, або наявність обставин, зазначених у пункті 7.4 кредитного договору.

Апеляційний суд зробив висновок, що банк почав застосувати підвищену ставку на підставі пункту 2.3 кредитного договору, оскільки положення пункту 7.4 кредитного договору не передбачають попередження банком відповідача про підвищення процентної ставки та застосовуються у випадку порушення позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором.

У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2355цс15 зазначено, що «відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із частиною першою статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» № 661-VI (далі Закон № 661-VI), який набрав чинності 09 січня 2009 року, положення ЦК України доповнено статтею 1056-1, частиною другою якої передбачено, що встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Наведена редакція статті 1056-1 ЦК України була чинною до 16 жовтня 2011 року. З аналізу зазначених норм можна дійти висновку про те, що якщо умовами кредитного договору передбачається право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним за умови, що рішення банку про таку зміну прийняте до набрання чинності Законом № 661-VІ».

У постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі № 752/16018/15-ц зроблено висновок, що «у разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника лист про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку».

У касаційній скарзі представник банку зазначає, що відповідач продовжував погашати заборгованість по кредитному договору протягом п`яти років після підвищення процентної ставки, тобто його фактичні дії вказують на прийняття пропозиції щодо застосування підвищеної процентної ставки.

Апеляційний суд неповно з`ясував обставини справи, що мають значення для вирішення спору та дійшов передчасного висновку, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про дострокове повернення кредиту.

Для вирішення спору по суті підлягають встановленню обставини надсилання банком та прийняття позичальником пропозиції про збільшення процентної ставки відповідно до пункту 2.3 кредитного договору, а також розміру процентної ставки, яка підлягає застосуванню у спірних правовідносинах.

Без встановлення цих обставин неможливо встановити факт наявності заборгованості у відповідача, її розмір та, відповідно, чи виникло у банку право вимагати дострокового повернення кредиту на підставі частини другої статті 1050 ЦК України.

У зв`язку з вищевикладеним рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу адвоката Далії Сергія Олександровича, який діє в інтересах публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», задовольнити частково.

Постанову апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 січня 2018 року скасувати, направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

В. І. Журавель

М. М. Русинчук