Справа № 466/9164/19 Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б.
Провадження № 22-ц/811/4034/19 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - Курій Н.М.,

суддів: Ванівського О.М., Мельничук О.Я.,

за секретаря Матяш С.І.,

з участю прокурора Панькевича Р.В., представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Львівської області в інтересах держави в особі Львівської міської ради на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 19 листопада 2019 року, постановлену в складі головуючої - судді Білінської Г.Б.,

ВСТАНОВИВ:

05 листопада 2019 року заступник прокурора Львівської області звернувся до суду з позовною заявою в інтересах держави в особі Львівської міської ради до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

15 листопада 2019 року заступник прокурора Львівської області подав до суду заяву, в якій просив накласти арешт на земельну ділянку, площею 1,2922 га, кадастровий номер :05:001:0038, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01); заборонити відповідачу та іншим особам вчиняти дії щодо здійснення містобудівної діяльності, будь-яких будівельних (знесення, реконструкція, переобладнання, будівництво тощо) та землевпорядних робіт на земельній ділянці, площею 1,2922 га, кадастровий номер :05:001:0038, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01); заборонити вчинення будь-яких реєстраційних дій в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо нерухомого майна (в тому числі об`єктів незавершеного будівництва), що знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер :05:001:0038, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01).

Заяву про забезпечення позову мотивував тим, що прокуратурою Львівської області подано до суду позовну заяву в інтересах держави в особі Львівської міської ради до ОСОБА_1 про витребування з чужого незаконного володіння земельної ділянки, площею 1,2922 га, кадастровий номер :05:001:0038, за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01).

Згідно з відомостями, розміщеними на веб-сайті https://dom.ria.com, а також інших Інтернет ресурсах, на земельній ділянці кадастровий номер :05:001:0038 на АДРЕСА_1 здійснюється будівництво житлового комплексу Avalon Time та продаж квартир. Тому, прокуратура Львівської області вважає, що внаслідок вчинення з боку відповідача дій, спрямованих на забудову спірної земельної ділянки та її можливого подальшого відчуження на користь фізичних чи юридичних осіб, може бути істотно ускладнено чи унеможливлено виконання рішення суду, що призведе до неефективного захисту та поновлення прав територіальної громади, порушених унаслідок незаконного вибуття з її власності земельної ділянки.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 19 листопада 2019 року заяву задоволено частково.

В порядку забезпечення позову заступника прокурора Львівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Львівської міської ради до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння: заборонено відповідачу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) вчиняти реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо нерухомого майна, що знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер :05:001:0038, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01).

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 19 листопада 2019 року оскаржив заступник прокурора Львівської області в інтересах держави в особі Львівської міської ради. В апеляційній скарзі зазначає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Стверджує, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для накладення арешту на спірну земельну ділянку з огляду на те, що в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні вже такий накладено, є помилковим. Посилається на те, що скасування арешту, накладеного в межах кримінального судочинства утруднить або унеможливить виконання судового рішення у цивільній справі. Вважає, що вчинення з боку відповідача чи інших осіб дій, спрямованих на забудову спірної земельної ділянки і її можливого подальшого відчуження третім особам може істотно ускладнити чи взагалі унеможливити виконання рішення суду в справі та призвести до неможливості поновлення прав територіальної громади м. Львова, порушених внаслідок незаконного вибуття з її власності земельної ділянки. Стверджує, що вимоги прокурора про заборону відповідачу та іншим особам вчиняти дії щодо здійснення містобудівної діяльності, будь-яких будівельних та землевпорядних робіт на спірній земельній ділянці та заборону вчинення будь-яких реєстраційних дій в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці є обґрунтованими, співрозмірними і такими, що в повному обсязі забезпечать виконання рішення суду та ефективний захист порушеного права.

Просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 19 листопада 2019 року та ухвалити нове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з таких підстав.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що на спірну земельну ділянку вже накладено арешт у кримінальному провадженні, а відтак, дублювання такого виду забезпечення є безпідставним. Вимога про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу та іншим особам вчиняти дії щодо здійснення містобудівної діяльності, будь-яких будівельних робіт та землевпорядних робіт є неконкретною та такою, що не відповідає принципу співрозмірності вказаного заходу забезпечення заявленим позовним вимогам. Вимога про заборону вчинення реєстраційних дій у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яке знаходиться на спірній земельній ділянці є співмірною заявленим позовним вимогам та обґрунтованою.

Суд апеляційної інстанції погоджується з цим висновком суду першої інстанції у зв`язку з таким.

Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

В заяві про забезпечення позовузаступник прокурора Львівської області Б. Пуківський зазначив, що на спірній земельній ділянці здійснюється будівництво житлового комплексу Avalon Time та продаж квартир. Заявник вважає, що внаслідок вчинення з боку відповідача дій, спрямованих на забудову спірної земельної ділянки та її можливого подальшого відчуження на користь фізичних чи юридичних осіб, може бути істотно ускладнено чи унеможливлено виконання рішення суду, що призведе до неефективного захисту та поновлення прав територіальної громади, порушених унаслідок незаконного вибуття з її власності земельної ділянки.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову - це сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому, забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Оскаржена ухвала суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.

З матеріалів справи встановлено, що в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000065 від 12.12.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, накладено арешт на спірну земельну ділянку.

Також даний факт був підтверджений прокурором в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково відповідно до вимог ст.174 КПК України, а відтак, скасування арешту, накладеного в межах кримінального судочинства, утруднить або унеможливить виконання судового рішення у цивільній справі не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, за умови, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Ураховуючи те, що фактично на спірну земельну ділянку уже накладено арешт у кримінальному провадженні і доказів скасування такого арешту заявником не надано ні суду першої, ні апеляційної інстанцій, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову в частині накладенні арешту на спірну земельну ділянку у цій цивільній справі.

Разом з тим, апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити апелянту, що ця відмова не позбавляє його права на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту в порядку встановленому ЦПК України.

В суді апеляційної інстанції під час розгляду справи представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав нотаріальну посвідчену заяву ОСОБА_1 від 07.11.2019 року, в якій зазначено, що вона, як власник земельної ділянки, вирішила добровільно відмовитись (припинити) право власності на належну їй земельну ділянку кадастровий номер :05:001:0038, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (арк. спр. 69).

Крім цього, в судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 повідомив, що на спірній земельній ділянці не здійснюються будь-які будівельні та землевпорядні роботи.

А відтак, доводи апеляційної скарги про те, що вчинення з боку відповідача дій, спрямованих на забудову спірної земельної ділянки і її можливого подальшого відчуження третім особам, що може істотно ускладнити чи взагалі унеможливити виконання рішення суду у справі, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими та безпідставними.

Також апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що вимога заступника прокурора Львівської обласної прокуратури про забезпечення позову шляхом заборони іншим особам вчиняти дії щодо здійснення містобудівної діяльності та будівельних робіт на спірній земельній ділянці є неконкретизованою, такою, що не відповідає принципу співрозмірності вказаного заходу забезпечення позову заявленим позовним вимогам.

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 17.10.2018 року у справі №183/5864/17-ц.

Ураховуючи відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів на підтвердження реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив заяву про забезпечення позову частково.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу без змін.

Керуючись п. 1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області в інтересах держави в особі Львівської міської ради залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 19 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 лютого 2020 року.

Головуючий Курій Н.М.

Судді: Ванівський О.М.

Мельничук О.Я.