КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/8480/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року м. Київ

справа № 361/6016/19

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін №112» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 квітня 2020 року, ухвалене у складі судді Петришин Н.М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін 112» про стягнення сум компенсації,

встановив :

У серпні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «Мостобудівельний загін 112» про стягнення сум компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в розмірі 46 647 грн. 55 коп.

В ході розгляду справи представник позивача надала детальний розрахунок, відповідно до якого уточнила розмір компенсації. Зокрема, загальний розмір компенсації за неотриману заробітну плату у період із серпня 2012 року по жовтень 2014 року складає 21 049 грн. 17 коп., а за період з грудня 2015 року по березень 2017 року - складає 23 188 грн. 32 коп., разом - 44 237 грн. 47 коп.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 квітня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін 112» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 44 237 грн. 47 коп.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін 112» на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ТОВ « Мостобудівельний загін № 112» звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково, на суму 29 967 грн. 08 коп. та розділити судові витрати між сторонами пропорційно стягнутій сумі.

Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Щодо нарахування компенсації на суму заборгованості, яка виникла за період з грудня 2015 року по березень 2017 року, відповідач вважає, що розрахунок компенсації втрат частини доходів, здійснений позивачем, не відповідає додатку до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, а тому у суду не було підстав стягувати суму компенсації на підставі розрахунку позивача.

Відповідач вважає, що суд зробив незаконний висновок про те, що сума компенсації втрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, яка підлягає стягненню з ТОВ «Мостобудівельний загін № 112» на користь ОСОБА_1 , становить 44 237 грн. 47 коп.

Слід звернути увагу на те, що відповідно до розрахунку ТОВ «Мостобудівельний загін № 112» сума компенсації втрат частини доходів позивача (за період заборгованості з грудня 2015 року по березень 2017 року) склала 21 424,63 грн.

Але суд не взяв до уваги розрахунок відповідача на суму 21 424 грн. 63 коп., оскільки в ньому містилась помилка (описка), а саме: індекс інфляції за вересень 2017 року становить 102,5, натомість у розрахунку відповідача становить 100,2 %, що відображено цифрами 1,002.

Вважає, що такий необґрунтований і безпідставний висновок суду свідчить про неповне з`ясування обставин справи, оскільки суд міг зобов`язати відповідача уточнити його розрахунок (виправити цю технічну описку) або самостійно розрахувати за цей місяць розмір компенсації, оскільки у всьому іншому (крім цієї технічної описки) розрахунок відповідача повністю відповідав вимогам п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ № 159 від 21.02.2001 року.

Натомість суд безпідставно стягнув завищену суму компенсації на підставі розрахунку позивача в сумі 44 237 грн. 47 коп., що свідчить про неповне з`ясування обставини справи і порушення норм процесуального і матеріального права .

ТОВ «Містобудівельний загін № 112» виправив технічну описку в розмірі індексу інфляції за вересень 2017р. і відповідно до його Розрахунку суми компенсації за порушення виплати заробітної плати, що доданий до апеляційної скарги, сума компенсації втрати частини доходів (за період заборгованості з грудня 2015р. по березень 2017р.) склала 22 966 грн. 48 коп., а не 23 188 грн. 32 коп., як помилково вказав суд в оскаржуваному рішенні.

Розглянувши справу без участі представника відповідача, суд порушив права відповідача, що є порушенням норм процесуального права та самостійною підставою для скасування оскаржуваного рішення на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами від 16.03.2020р.) був запроваджений карантин і припинено міське і міжміське транспортне сполучення. Враховуючи те, що представник відповідача (адвокат) проживає і працює в м. Києві, то через карантин і відсутність міського і міжміського транспортного сполучення він не міг взяти участь у судовому засіданні суду у м. Бровари.

Що ж стосується нарахування компенсації втрат, нарахованих на заробітну плату, не виплачену за період серпня 2012 р. по жовтень 2014р., то позивач помилково і безпідставно здійснив нарахування за вказаний період. Позивач не надав жодного документального доказу відносно того, що відповідач мав реальну заборгованість по виплаті заробітної плати за 2012-2014 рік, його позиція зводиться лише до суб`єктивного тлумачення обставин справи.

Те, що в одній графі відомостей на виплату від 10.09.2018р. і 22.10.2019р. вказувався загальний період серпень 2012 - жовтень 2014р., вересень 2012 - червень 2014р. жодним чином не може бути доказом існування у позивача заборгованості саме за вказаний період, адже у відомостях, крім ОСОБА_1 , вказуються й інші працівники.

Так у відомостях вказувався загальний список працівників, яким виплачувалася заробітна плата (у відомості від 22.10.2018р. це 16 осіб, у відомості від 10.09.2018р. це 5 осіб), і у кожного працівника був свій конкретний період заборгованості.

Таким чином наявність прізвища позивача у відомостях, де крім нього ще вказано близько 20 осіб жодним чином не свідчить про автоматичну наявність у нього заборгованості за серпень 2012-жовтень 2014р. і вересень 2012-червень 2014р (це лише припущення позивача), а може свідчити лише про неповне з`ясування судом обставин справи. Отже, доказування позивача ґрунтувалося на припущеннях, а суд неповно з`ясував обставини справи і безпідставно стягнув компенсацію за період з серпня 2012 р. по жовтень 2014р. в сумі 21 049 грн. 17 коп.

Як вбачається із другого розрахунку суми компенсації за порушення виплати заробітної плати (за вересень 2015р.- грудень 2015р.) на суму 7000,60 грн. платежем в сумі 15 370 грн., (сплаченого 10.09.2018р.) і платежем в сумі 5000 (сплаченим 22.10.2018р.) була погашена заборгованість за вересень 2015р. - грудень 2015р., а не заборгованість за серпень 2012 - жовтень 2014р., вересень 2012 - червень 2014р., як помилково вказав суд в оскаржуваному рішенні.

Ця обставина є новою, яку потрібно встановити в суді апеляційної інстанції. Розрахунок суми компенсації за порушення виплати заробітної плати (за вересень 2015р.- грудень 2015р.) на суму 7000,60 грн. не міг бути поданий раніше, оскільки справа № 361/6016/19 була розглянута без участі відповідача. З огляду на вищевикладене, ТОВ «Мостобудівельний загін № 112» просить поновити пропущений процесуальний строк для подання (приєднання) доказів у справі і приєднати до матеріалів справи № 361/6016/19 Розрахунок суми компенсації за порушення виплати заробітної плати (за вересень 2015р.- грудень 2015р.) на суму 7000,60 грн.

Тобто загальна сума компенсації за обидва періоди має становити 29 967 грн. 08 коп. (22 966, 48 грн. + 7000,60 грн.), а не 44 237,47 грн., як вказано в оскаржуваному рішенні.

Відзиву на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 не подавав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_1 позовні вимоги обґрунтовував тим, що він із відповідачем перебуває у трудових відносинах. Однак, відповідач порушив терміни виплати заробітної плати, у зв`язку із чим позивач має право на компенсацію втрати частини доходів.

Так, станом на 31 жовтня 2018 року борг відповідача по заробітній платі перед позивачем становив 64 349 грн. 27 коп.

Станом на червень 2014 року розмір заборгованості становив 5000 грн., оплату здійснено лише у жовтні 2018 року.

За період з серпня 2012 року по жовтень 2014 року розмір заборгованості становив 15370 грн., однак така оплата була здійснена лише у вересні 2018 року.

Також, за період із грудня 2015 року по березень 2017 року виникла заборгованість по заробітній платі.

За таких обставин, позивач просить стягнути із відповідача на свою користь компенсацію втрати частини доходів, яка у загальному розмірі становить 46 647 грн. 55 коп.

В ході розгляду справи представник позивача надала детальний розрахунок, відповідно до якого уточнила розмір компенсації. Зокрема, загальний розмір компенсації за неотриману заробітну плату у період із серпня 2012 року по жовтень 2014 року складає 21 049 грн. 17 коп., а у період з грудня 2015 року по березень 2017 року - складає 23 188 грн. 32 коп., разом - 44 237 грн. 47 коп.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах із Товариством з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін № 112», що підтверджується записами у трудовій книжці позивача (а.с. 5-9).

Згідно з копією довідки № 641, виданої ТОВ «Мостобудівельний загін № 112», заборгованість по виплаті ОСОБА_1 заробітної плати станом на 31 жовтня 2018 року становила 64 349 грн. 27 коп. (а.с. 111).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав доведеною ту обставину, що заборгованість по заробітній платі позивача, яка виникла за період з вересня 2012 року по червень 2014 року, погашена відповідачем 22 жовтня 2018 року, а заборгованість по заробітній платі за період з серпня 2012 року по жовтень 2014 року - погашена 10 вересня 2018 року.

Із наданого позивачем розрахунку компенсації за порушення строків виплати вищевказаної заробітної плати, з яким погодився суд першої інстанції, вбачається, що загальний розмір такої компенсації за неотриману у період з серпня 2012 року по жовтень 2014 року заробітну плату становить 21 049 грн. 17 коп.

Також, відповідно до виписки із карткового рахунку, відповідачем здійснено 17.01.2019 року оплату у розмірі 16 600 грн., призначенням даного платежу зазначено «заборгованість з/п з грудня 2015 року по квітень 2016 рік». Розмір заборгованості з заробітної плати з грудня 2015 року по квітень 2016 рік на момент оплати складав 24 592 грн. 35 коп. Тобто, відповідачем частково погашено борг по заробітній платі, а залишок боргу станом на дату часткового погашення за квітень 2016 року становив 7992 грн. 35 коп.

Відповідно до виписки з карткового рахунку відповідачем 12.03.2019 р. здійснено оплату у розмірі 10000 грн., призначенням даного платежу зазначено «заборгованість з/пл з квітня 16 по травень 16». Розмір заборгованості по заробітній платі з квітня 2016 року по травень 2016 року на момент такої оплати складав 17 512,35 грн.

Отже, відповідачем частково сплачена заборгованість по заробітній платі, а саме, заборгованість за квітень 2016 року сплачена у березні 2019 року. Заборгованість по заробітній платі за травень 2016 року складає 7512,35 грн. та, як вбачається із виписки по картковому рахунку, була виплачена відповідачем 09.08.2019 року.

Із наданого позивачем розрахунку, який здійснений відповідно до Постанови КМУ № 430 від 31.03.2003 року вбачається, що загальний розмір компенсації за неотриману заробітну плату у період з грудня 2015 р. по березень 2017 р. складає 23 188 грн. 32 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, наданий позивачем розрахунок суми компенсації є правильним, зробленим з дотриманням вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 430 від 31 березня 2003 року, а тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума компенсації у загальному розмірі : 21 049 грн. 17 коп. + 23 188 грн. 32 коп. = 44 237 грн. 47 коп.

З висновками суду першої інстанції щодо нарахування суми компенсації у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати, нарахованої за період серпень 2012 - жовтень 2014 року, на суму 21 049 грн. 17 коп. колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають обставинам справи, наявним у матеріалах справи доказам, зроблені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача про наявність обов`язкових процесуальних підстав для скасування судового рішення колегія суддів вважає необґрунтованими, враховуючи наступне.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини третьої статті 376 ЦПК України).

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, провадження у даній справі було відкрито ухвалою суду від 27 серпня 2019 року, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 17 жовтня 2019 року.

Відповідно до протоколу судового засідання від 17 жовтня 2019 року розгляд справи було відкладено за клопотанням представника відповідача, який просив надати більш тривалий час для підготовки відзиву, оскільки документи за період 2012 - 2014 роки знаходяться в архіві ( а.с. 124- 127, т. 1).

04 грудня 2019 року представником відповідача було подано відзив на позовну заяву з розрахунком компенсації за порушення виплати заробітної плати ( а.с. 131- 137, т. 1).

Судове засідання 05 грудня 2019 року було відкладено за клопотанням представника відповідача про неможливість з`явитись в судове засідання у зв`язку з відрядженням.

04 лютого 2020 року до суду було подано відповідь представника позивача на відзив відповідача, з відповідним розрахунком компенсації ( а.с. 149 - 151).

11 лютого 2020 року до суду надійшло клопотання представника відповідача про приєднання до матеріалів справи нового розрахунку компенсації за порушення виплати заробітної плати ( а.с. 158-162, т. 1).

Судове засідання 11 лютого 2020 року було відкладено за клопотанням представника відповідача про неможливість з`явитись в судове засідання через хворобу ( а.с. 163-164).

Відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення від 03 березня 2020 року, відповідач належним чином повідомлений про час, дату та місце проведення судового засідання 06 квітня 2020 року ( а.с. 169, т.1).

Враховуючи викладене, вбачається, що представник відповідача був належним чином повідомлений про дату, час і місце засідання суду, а тому обов`язкові підстави для скасування оскаржуваного рішення, передбачені п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України, - відсутні.

Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із ст. 115 КЗпП України заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів.

Як передбачено ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Без обмеження будь-яким строком працівник має право звернутися до суду тільки з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадяться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до п. 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21 лютого 2001 року, та в редакції Постанови Кабінету Міністрів України № 430 від 31 березня 2003 року, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: … заробітна плата (грошове забезпечення).

Згідно із абзацом 1 п. 4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

У абзаці 2 п. 4 цього Порядку визначено, що індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення суми компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату за період з серпня 2012 року по жовтень 2014 року, суд першої інстанції вважав доведеним, що заборгованість, яка виникла у вказаний період, була виплачена відповідачем позивачу лише у вересні - жовтні 2018 року.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача висновків суду першої інстанції в цій частині не спростовують, оскільки судом правильно було прийнято до уваги виписки з банківського рахунку позивача, в якому чітко зазначено найменування виплати, що проведена банком, відповідно до призначення, що було вказане ТОВ «Мостобудівельний загін № 112».

Так, відповідно до виписки з банківського рахунку позивача, відкритого в АТ «ОТП Банк», 10 вересня 2018 року на картковий рахунок ОСОБА_1 зараховано грошові кошти у розмірі 15 370 грн. У розділі «найменування операції та місце проведення» вказано «заробітна плата і аванси (заробітна плата і аванси за серпень 12р. - жовтень 14р.).

Також, 22 жовтня 2018 року на картковий рахунок позивача зараховані грошові кошти у розмірі 5000 грн., у розділі «найменування операції та місце проведення» вказано «заробітна плата і аванси (заробітна плата і аванси за вересень 12 р. - червень 14р. (ЄСВ сплачено пл.дор. № 3550) (а.с. 85-94, т. 1).

Доводи апеляційної скарги представника відповідача про недоведеність позивачем тих обставин, що 10 вересня 2018 року та 22 жовтня 2018 року була виплачена саме заборгованість за період 2012-2014 років, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до положень Кодексу Законів про Працю України та вимог Закону України «Про оплату праці» обов`язок доказування відсутності заборгованості перед позивачем із заробітної плати покладається на роботодавця, а не на позивача (працівника).

Доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що сума у розмірі 15 370 грн., сплачена 10 вересня 2018 року, та 5000 грн., сплачена 22 жовтня 2018 року, була спрямована на погашення заборгованості, що виникла у інший період - з вересня 2015 року по грудень 2015 року - колегія суддів не приймає до уваги, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження даних обставин під час розгляду справи в суді першої інстанції представником відповідача не надано.

Сам по собі розрахунок компенсації на суму 7000,6 грн. за порушення термінів виплати заробітної плати за період з вересня 2015 року по грудень 2015 року, виконаний представником відповідача та доданий до апеляційної скарги, за відсутності в матеріалах справи розрахункових листів та платіжних відомостей за вказаний період, а також даних про виплату заробітної плати, нарахованої за період з серпня 2012 року по жовтень 2014 року, не може бути визнано належним, допустимим та достовірним доказом вищевказаних обставин.

Крім того, як вбачається з довідки про заборгованість по заробітній платі станом на 31 жовтня 2018 року, сума заборгованості за грудень 2015 року погашена не була та становила 1073 грн. 35 коп.

17 січня 2019 року відповідачем було здійснено погашення заборгованості по заробітній платі за період з грудня 2015 року по квітень 2016 року на загальну суму 16 600 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача та листом ПАТ «ОТП Банк» від 26.03.2019 року, яким банк повідомив про уточнення призначення платежів від ТОВ «Мостобудівельний загін № 112» ( а.с. 177, т. 1).

Як вбачається зі змісту рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 червня 2019 року у справі № 361/5808/18 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Мостобудівельний загін № 112» про стягнення заборгованості із заробітної плати, на час звернення з вказаним позовом до суду у вересні 2018 року сума заборгованості складала 86 474 грн. 12 коп.

Згідно з довідкою про заборгованість заробітної плати, не виплаченої ОСОБА_1 станом на 31 жовтня 2018 року, загальна сума заборгованості за період з грудня 2015 року по березень 2017 року включно становить 64 349 грн. 27 коп.

Враховуючи, що 17 січня 2019 року відповідачем було виплачено 16 600 грн., а 12 березня 2019 року - 10 000 грн., то сума заборгованості, стягнута за рішенням суду від 07 червня 2019 року становила : 64 349 грн. 27 коп. - 16 600 грн. - 10 000 грн. = 37 749 грн. 27 коп. ( а.с. 112-114, т. 1).

Із наданого позивачем розрахунку компенсації за порушення виплати вищевказаної заробітної плати, з яким погодився суд першої інстанції, вбачається, що загальний розмір такої компенсації на заробітну плату, нараховану за період з серпня 2012 року по жовтень 2014 року, та виплачену у вересні - жовтні 2018 року, становить 21 049 грн. 17 коп.

Перевіряючи доводи апеляційної інстанції щодо неправильного застосування судом першої інстанції п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21 лютого 2001 року, та в редакції Постанови Кабінету Міністрів України № 430 від 31 березня 2003 року, колегією суддів встановлено, що такі доводи є необґрунтованими.

Так, відповідно до п. 4 Порядку, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. ( Абзац другий пункту 4 із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ N 430 ( 430-2003-п ) від 31.03.2003 ).

Як вбачається з розрахунку, наведеного позивачем у відповіді на відзив ( а.с. 147 - 151, т. 1), та покладеного судом в основу рішення, індекси споживчих цін за період з липня 2014 року по вересень 2018 року, застосовані у розрахунку, у повному обсязі відповідають значенням індексів, опублікованим на офіційному сайті Державної служби статистики України http://www.ukrstat.gov.ua.

Таким чиномшляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу ( з липня 2014 року по вересень 2018 року включно) встановлено, що індекс споживчих цін за вказаний період становить 216,35 %. Отже, величина приросту споживчих цін за вказаний період становить 116,35.

А тому сума компенсації, нарахована на заборгованість по заробітній платі, що виникла у період з вересня 2012 року по червень 2014 року в сумі 5000 грн. та була виплачена 22 жовтня 2018 року, становить : 5000 грн. х 116,35/ 100 = 5817 грн. 50 коп.

Також шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу ( з листопада 2014 року по серпень 2018 року включно) встановлено, що індекс споживчих цін за вказаний період становить 199,1 %. Отже, величина приросту споживчих цін за вказаний період становить 99,1.

А тому сума компенсації, нарахована на заборгованість по заробітній платі, що виникла у період з серпня 2012 року по жовтень 2014 року в сумі 15 370 грн. та була виплачена 10 вересня 2018 року, становить : 15 370 грн. х 99,1/100 = 15 231 грн. 67 коп.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що сума компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, нарахована на суму заборгованості по заробітній платі, що виникла у період з серпня 2012 року по жовтень 2014 року, та була виплачена 10 вересня 2018 року та 22 жовтня 2018 року, становить 21 049 грн. 17 коп. ( 15 231 грн. 67 коп. + 5817 грн. 50 коп.).

Оспорюючи розмір компенсації, нарахованої на несвоєчасну виплачено заробітну плату, нараховану за період з грудня 2015 року по березень 2017 року, представник відповідача в апеляційній скарзі погоджується із підставами нарахування такої компенсації та визнає факт несвоєчасної виплати заробітної плати за цей період, проте вказує, що судом неправильно обчислено розмір компенсації на суму 23 188 грн. 32 коп. та вважає, що розмір компенсації має становити суму 22 966 грн. 48 коп., проти стягнення якої не заперечує.

Перевіряючи суму нарахованої компенсації за вказаний період, колегією суддів встановлено, що зазначені доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, оскільки судом невірно встановлено індекс інфляції за період невиплати з липня 2016 року по березень 2019 року (включно) для нарахування компенсації на невиплачену заробітну плату за червень 2016 року, а саме : в розрахунку позивача, який прийнято до уваги судом, величина приросту індексу інфляції за вказаний період зазначена 39,16, тоді як при підрахунку шляхом множення місячних індексів за період з липня 2016 року по березень 2019 року включно колегією суддів встановлено, що зазначена величина становить 36,83 ( індекс інфляції за період - 136,83%).

Відповідно нарахування суми компенсації на суму невиплаченої заробітної плати за червень 2016 року становить: (9521 грн. х 36,83) : 100 = 3506 грн. 58 коп., а не 3728 грн. 42 коп., як визначено судом.

Враховуючи, що інші показники індексів інфляції та величини їх приросту у розрахунках позивача, покладеного в основу рішення судом першої інстанції, та у розрахунках представника відповідача повністю співпадають, колегія суддів вважає за недоцільне наводити розрахунок у повному обсязі, зазначивши лише суму нарахованої компенсації за відповідні місяці.

Сума компенсації, нарахована на суму невиплаченої заробітної плати за період з грудня 2015 року по березень 2017 року ( по місяцях), становить: 431 грн. 59 коп. + 2225 грн. 40 коп., 2245 грн. 75 коп. + 992 грн. 52 коп. + 3376 грн. 74 коп. + 3479 грн. 56 коп. + 3506 грн. 58 коп. + 435 грн. 39 коп. + 2243 грн. 92 коп. + 1874 грн. 06 коп. + 344 грн. 51 коп. + 355 грн. 01 коп. + 681 грн. 64 коп. + 645 грн. 10 коп. + 128 грн. 71 коп. = 22 966 грн. 48 коп.

Враховуючи, що судом невірно було визначено величину приросту індексу споживчих цін за період з липня 2016 року по березень 2019 року, що потягло за собою невірне визначення розміру компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату за червень 2016 року, то в цій частині рішення підлягає зміні, шляхом зменшення суми компенсації на 221 грн. 84 коп.

Таким чином, загальна сума компенсації нарахована на суму заробітної плати за період з грудня 2015 року по березень 2017 року, а також на суму заробітної плати за період серпень 2012 - жовтень 2014 року, виплаченої з порушенням термінів її виплати, становить : 22 966 грн. 48 коп. + 21 049 грн. 17 коп. = 44 015 грн. 65 коп.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 4 ст. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Враховуючи викладене, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 квітня 2020 року необхідно змінити в частині розміру компенсації, що підлягає до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін 112» на користь ОСОБА_1 , зменшивши розмір компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати із суми 44 237 грн. 47 коп. до суми 44 015 грн. 63 коп.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, судом було стягнуто судовий збір із відповідача на користь держави за мінімальною ставкою, визначеною п. 1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму, в сумі 768,4 грн.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зменшення суми компенсації, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, на суму 221 грн. 84 коп., проте зазначена обставина не дає підстав для зменшення суми судового збору, яка визначена за мінімальною ставкою, тому підстави для зміни суми судового збору, стягнутого судом першої інстанції, - відсутні.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін № 112» - задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 квітня 2020 року - змінити в частині розміру компенсації, що підлягає до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін № 112» на користь ОСОБА_1 , визначивши суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у загальному розмірі 44 015 ( сорок чотири тисячі п`ятнадцять) грн. 63 коп.

В іншій частині рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 квітня 2016 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.