ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 685/770/20
Провадження № 22-ц/4820/1462/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

секретар судового засідання Садік Н.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 685/770/20 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Альфа Страхування», про визнання кредитного договору недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 27 липня 2020 року (суддя Бурлак Г.І.).

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до АТ «Альфа Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ПАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування», про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору.

В обґрунтування позову зазначала, що 20.09.2018 АТ «Альфа-Банк» підтвердило, що приймає її пропозицію, яка міститься в Оферті на укладення Угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, укласти з банком угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, який укладається згідно з умовами договору про комплексне банківське обслуговування, що укладений між банком та клієнтом.

Відповідно до умов цього договору, банк відкрив клієнту поточний рахунок з електронним платіжним засобом у гривні та випустив міжнародну платіжну картку МС DEBIT WORLD строком дії 3 роки з моменту випуску та надав клієнту кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії у розмірі 200 000 грн, процентна ставка за користування коштами відновлювальної кредитної лінії при вчиненні торгових операцій та/або операцій зняття коштів готівкою визначена в розмірі 24 % річних, тип процентної ставки фіксована.

Крім того, визначено умови сплати платежів у виді обов`язкового мінімального платежу, що складає 5 % від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн; банк щомісячно в останній день розрахункового періоду здійснюватиме договірне списання грошових коштів з рахунку № НОМЕР_1 в розмірах, що необхідні для щомісячної оплати страхового платежу згідно з умовами договору.

Вважає, що при укладанні вказаного договору були порушені її права як споживача згідно з нормами Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про споживче кредитування», Закону України «Про банки і банківську діяльність», Закону України «Про страхування», оскільки працівники банку з умовами кредитування належним чином її не ознайомили, оформлення договору проходило протягом півгодини, після чого їй було вручено кредитний договір і вона, не читаючи його через дрібний шрифт, підписала договір.

Зазначає, що відповідач скористався її необізнаністю, навмисно, в порушення вимог законодавства, не надав їй як позичальнику повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням договору.

На думку позивача, відповідач проігнорував вимоги законодавства щодо надання позичальнику усієї необхідної інформації, що є однією з підстав визнання його недійсним, адже згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить споживача в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається в нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація необхідна для здійснення свідомого вибору.

Крім того, відповідно до Тарифів на споживача покладено обов`язок щодо сплати за обслуговування картки в рамках розрахункових операцій (щомісячно від суми заборгованості на кінець розрахункового періоду) 3,5 %, що є додатковою платою за обслуговування картки, і такі положення договору є несправедливими та підлягають визнанню недійсними.

Посилається на те, що погодилась на послуги добровільного страхування, оскільки вважала, що це обов`язкова умова для отримання кредиту, разом з тим, їй не було відомо, що кредитор не мав права визначати такі послуги та включати їх до кредиту.

Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 27 липня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Альфа Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ПАТ «СК» Альфа Страхування», про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з рішенням суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення по задоволення позову. Посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права. Вказує, що ухвалюючи рішення суд не звернув уваги на невідповідність кредитного договору нормам встановлених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та неознайомлення банком позивача як позичальника з усіма умовами кредитування, які мали бути викладені у формі довідки або повідомлення відповідно до п. 2.4. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Крім того, суд не надав оцінку умовам договору, які визначають додаткову плату за обслуговування картки комісійну винагороду, що є підставою для визнання таких положень недійсними. Також судом не враховано, що банком встановлено умови договору щодо страхування із нав`язаною відповідачем страховою компанією, які є несправедливими відповідно до положення ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» та ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином.

У зв`язку з чим, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того, що 21.09.2018 між АТ «Альфа-Банк» (далі Банк) та ОСОБА_1 , шляхом надання банку підписаної оферти, була укладена угода про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, шляхом акцептування клієнтом публічної пропозиції банку на комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Тип кредиту - кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії, продукт - «Максимум готівка», мета кредиту для особистих потреб (п. І). Відповідно до умов угоди, банк відкрив ОСОБА_1 поточний рахунок з електронним платіжним засобом у гривні та випустив міжнародну платіжну картку МС DEBIT WORLD строком дії 3 роки з моменту випуску (п. ІІ). Відповідно до п. ІІІ угоди, банк надав відповідачу кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії у розмірі 200 000 грн, процентна ставка за користування коштами відновлювальної кредитної лінії при вчиненні торгових операцій та/або операцій зняття коштів готівкою 24 % річних, тип процентної ставки фіксована. Пунктом ІV угоди передбачено, що обов`язковий мінімальний платіж складає 5 % від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн.

Повернення заборгованості за кредитом та сплата відсотків за користування відновлювальною кредитною лінією та/ або інших платежів за договором, здійснюється клієнтом відповідно до договору, примірний графік та розрахунок сукупної вартості кредиту міститься в Тарифах, які є невід`ємною частиною договору.

Банк щомісячно в останній день розрахункового періоду здійснюватиме договірне списання грошових коштів з рахунку № НОМЕР_1 в розмірах, що необхідні для щомісячної оплати страхового платежу згідно з умовами договору. Відповідно до п.6 Тарифів на видачу та обслуговування картки «Максимум-готівка» для фізичних осіб позивач зобов`язана сплачувати щомісячно за обслуговування картки в рамках розрахункових операцій 3,5 % від суми заборгованості на кінець розрахункового періоду.

Крім того, 20.09.2018 між позивачем та ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування», від імені якого діяв кредитор, вигодонабувач АТ «Альфа-Банк», було укладено договір добровільного страхування фінансових ризиків держателів кредитних платіжних карток № НОМЕР_2 , предметом якого є майнові інтереси позивача у разі несанкціонованого використання третіми особами відкритого у АТ «Альфа Банк» рахунку № НОМЕР_1 внаслідок крадіжки, грабежу, розбою або підробки платіжної картки.

Також, матеріали справи містять паспорт споживчого кредиту - інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (а.с. 40, 94). Вказаний документ 20.09.2018 підписано позивачкою, при цьому вказано, що він підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування, також позивачем підтверджено отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема, шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі, суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для нього, в тому числі, в разі невиконання нею зобов`язань за таким договором.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частинами першою - третьої, п`ятою статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту (п. 4 зазначеної статті).

В силу ч. 1 ст. 3 Закону України від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII «Про споживче кредитування» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування.

Частиною 2 статті 9 Закону № 1734-VIII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону № 1734-VIII, у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору. У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін.

За змістом ч. 5 ст. 12 Закону № 1734-VIII умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України).

Зважаючи на зазначене, цивільне законодавство встановлює презумпцію свободи договору, яка полягає насамперед у вільному волевиявленні особи на вступ у договірні відносини, а також у вільному визначенні особою умов договору, в яких фіксуються взаємні права та обов`язки його сторін.

При цьому, відсутні акти цивільного законодавства, які б імперативно забороняли кредитодавцю отримувати винагороду за супутні з наданням кредиту послуги, в тому числі за інформаційне забезпечення (обслуговування) кредиту, у разі якщо такі послуги дійсно були надані банком позичальнику. Також закон не встановлює заборону на укладення сторонами договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту. При цьому позичальник вправі визначити допустимі межі здійснення своїх цивільних прав, у тому числі реалізації особистих немайнових прав.

Правові та організаційні засади споживчого кредитування визначають право споживача перед укладенням договору про споживчий кредит отримати від кредитодавця всю необхідну інформацію щодо умов кредитування. Ця інформація надається кредитодавцем споживачу за спеціальною письмовою чи електронною формою шляхом складання сторонами паспорта споживчого кредиту. За умови дотримання такої форми кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит.

Встановивши, що банк у письмовій формі надав ОСОБА_1 у повному обсязі всю необхідну інформацію, кредитний договір містить усі умови, передбачені положеннями Закону України «Про споживче кредитування», сторони узгодили всі істотні умови договору, а саме: суму кредиту, дату видачі кредиту, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, порядок сплати за кредит, порядок зміни та припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, тощо, та ОСОБА_1 особистими підписами засвідчила, що вона погодилася на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором, волевиявлення сторін на укладення і підписання договору були вільними, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання кредитного договору недійсним. При цьому, позивач не скористалась правом, яке передбачене положеннями ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування», протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин.

Також позивачем не надано доказів того, що банк включив до укладеної угоди несправедливі умови та ввів позивача в оману щодо обставин, які мають істотне значення, а остання уклала цей правочин під впливом обману.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням вимог закону, внаслідок чого підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 27 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 листопада 2020 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай