Справа №303/6889/19
ряд. стат. звіту №29
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі головуючого-судді Куцкір Ю.Ю.

з участю секретаря судових засідань Славич М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання укладеним договору купівлі-продажу та визнання спільною сумісною власністю, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання укоаденим договору купівлі-продажу та визнання спільною сумісною власністю.

Позов мотивований тим, що 26.02.2005 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб у виконкомі Бобовищенської сільської ради Мукачівського району. 04.12.2006 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 за спільні кошти, придбали від відповідача ОСОБА_3 автомобіль марки SKODA Fabia 2005 року випуску. Підтвердженням придбання автомобіля була довіреність на право керування, розпорядження та використання транспортного засобу, видана на їхні імена. Останнім часом, стосунки між подружжям погіршилися і відповідач ОСОБА_2 забрав вищезазначений автомобіль, документи до нього та поїхав проживати до своєї матері. У зв`язку з цим, між ними постало питання про встановлення режиму окремого проживання та про поділ спільного майна. У вересні місяці, позивач в документах чоловіка знайшла розписку від 05.12.2006 року, яку уклали продавець ОСОБА_3 та покупець ОСОБА_2 , в якій підтверджено факт отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_2 всієї суми коштів за автомобіль у розмірі 11 900 доларів США та про передачу автомобіля ОСОБА_2 .. Таким чином, відповідачами, після оформлення довіреності, було складено розписку без відома позивача, якою вони фактично вчинили дії з виконання умов договору купівлі-продажу, оскільки продавець ОСОБА_3 отримав грошові кошти від ОСОБА_2 та передав належний йому на праві власності автомобіль, а відповідач ОСОБА_2 прийняв його. Отже, вищезазначений автомобіль було придбано за час перебування сторін у шлюбі, тому він є спільною сумісною власністю подружжя, придбаного на підставі договору купівлі-продажу від 05.12.2006 року. У свою чергу, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просить суд позов задоволити з мотивів викладених в ньому.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, щодо задоволення позовних вимог не заперечив.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, подав до суду відзив на позовну заяву в якому не заперечує щодо задоволення позову і просить суд розглянути справу без його участі.

Вивчивши позовну заяву з доданими до неї матеріалами та аналізуючи в сукупності докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст.76, ч.1, 2 ст.77, ст.ст.79 і 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом встановлено, що із Довіреності від 04.12.2006 року слідує, що ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_2 та ОСОБА_1 управляти та розпоряджатися належною йому автомашиною марки SKODA Fabia 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 6).

Згідно Свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 від 26.02.2005 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 26.02.2005 року був зареєстрований шлюб у виконкомі Бобовищенської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, після чого остання змінила прізвище на ОСОБА_5 (а.с. 19).

Із розписок від 05.12.2006 року вбачається, що ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 всю суму у розмірі 11 900 доларів США за автомобіль марки SKODA Fabia, 1.2, 2005 року випуску. У свою чергу, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 вищезазначений автомобіль, всі комплектуючі до нього та документи (а.с. 8).

Згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 18.08.2005 року, власником автомобіля марки SKODA Fabia 1.2 12V, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_3 (а.с. 9).

Згідно ст.ст.237, 244, 245 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, ґрунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчиняти правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно ст.240 ЦК України, представник зобов`язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто; він може передавати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє.

Відповідно до вимог ч.1 ст.209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовий формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Згідно з положеннями ч.2 ст.218 ЦК України, якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема, шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до вимог ч.2 ст.219 ЦК України суд може визнати правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі.

Згідно з положеннями ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Вимогами ч.1 та ч.2 ст.328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності невстановлена судом.

У відповідності до ч.1 та 4 ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Зі змісту ст. ст. 203, 208, 626, 638, 655 ЦК України вбачається, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. У письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Крім того, в Україні існує спеціальний порядок купівлі-продажу, реєстрації і перереєстрації транспортних засобів, що регламентується ЗУ "Про дорожній рух" та Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998р. N1388 "Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів", які визначають, крім іншого, порядок зняття з реєстрації транспортних засобів для їх відчуження та порядок реєстрації (перереєстрації) придбаних транспортних засобів новим власником.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 13 постанови "Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 р., вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини 2 ст.220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 і 640 ЦК України пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК.

В постанові №6-162цс12 від 30.01.2013 року Верховний Суд України висловив правову позицію, яка є джерелом права, про те, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини 2 ст.220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. Момент вчинення таких правочинів згідно зі ст.210, ч.3 ст.640 ЦК України, пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними й не створюють прав та обов`язків для сторін.

Також в судовому засіданні не встановлено, що відповідач ОСОБА_3 ухилявся від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу автомобіля, при цьому суд виходить з того, що юридичний зміст поняття «ухилення» складає свідоме діяння - дію або бездіяльність, що є предметом доказування в даному спорі, але, таких доказів про ухилення відповідача укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу автомобіля суду не надано.

Відсутніми є докази про те, що не посвідчення договору купівлі-продажу автомобіля нотаріально відбулося з поважних причин і що сторонами втрачена можливість такого нотаріального посвідчення.

При цьому, надання позивачем ОСОБА_1 копії розписки про купівлю автомобіля в простій письмовій формі з підписами від імені сторін не може бути для суду правовою підставою для задоволення позову, оскільки сторонами не дотримано порядку укладення договору купівлі-продажу рухомого майна і докази про втрату такої можливості суду не надані.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання довіреності від 04.12.2006 року удаваним правочином, а розписку від 05.12.2006 року договором купівлі-продажу автомобіля від 05.12.2006 року.

Таким чином, в задоволенні позову необхідно відмовити у зв`язку з його необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 203, 208, 220, 237, 240, 244, 245, 328, 626, 638, 655 ЦК України та ст.ст. 4, 12, 13, 76, 77, 79, 80, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

РІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання довіреності від 04.12.2006 року яка оформлена на розпорядження автомобілем SKODA Fabia, 1.2 12V, 2005 року, шасі № НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , удаваним правочином, а розписку від 05.12.2006 року, яку уклали продавець автомобіля ОСОБА_3 та покупець ОСОБА_2 , договором купівлі-продажу від 05.12.2006 року автомобіля SKODA Fabia, 1.2 12V, 2005 року, шасі № НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також визнання автомобіля SKODA Fabia, 1.2 12V, 2005 року, шасі № НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , придбаного на підставі договору купівлі-продажу від 05.12.2006 року - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання.

У відповідності до п.п.15.5 п.15 ч.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто через Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області.

Позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , місце проживання АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , місце проживання АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , місце проживання АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 12.02.2020 року.

Головуючий Ю.Ю. Куцкір