Справа № 301/741/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" листопада 2020 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої Пітерських М.О., при секретарі Халак Л.Ю., з участю позивача ОСОБА_1 , представників відповідача ОСОБА_2 та Ганчак В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Іршавського районного суду від 30 квітня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до Іршавського районного суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Заочним рішенням Іршавського районного суду від 30 квітня 2020 року позовні вимоги задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 10030,93 грн. майнової шкоди та 2340,80 грн. судових витрат.

Відповідач ОСОБА_3 23.10.2020 року подав заяву про перегляд заочного рішення суду.

Заяву мотивовано тим, що 19.10.2020 року ОСОБА_3 звернувся до нотаріуса для вчинення нотаріальних дій, однак, нотаріусом йому було усно відмовлено та повідомлено про те, що відповідач є в реєстрі боржників. Лише після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження відповідач дізнався про наявність заочного рішення суду від 30.04.2020 року.

20.10.2020 року ОСОБА_3 звернувся до Іршавського районного суду з клопотанням про ознайомленням з матеріалами справи № 301/741/20 з метою підготовки заяви про перегляд заочного рішення. Копію заочного рішення від 30.04.2020 року відповідач отримав 21.10.2020 року.

В рішенні суду вказано, що відповідач в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзив на позов до суду не подав.Судова повістка була направлена за адресою реєстрації відповідача і така була ним отримана тільки 29.04.2020 року, однак, через хворобу він не зміг взяти участь у судовому засіданні, надати суду клопотання про відкладення слухання справи та відзиву на позовну заяву. Після отриманої повістки він не знав, що справу розглянуто, тому чекав на виклик до суду і думав, що справи не розглядаються, оскільки введено карантин. Вважав, що вказане є підтвердженням того, що він не був повідомлений належним чином про розгляд справи, не міг з поважних причин взяти участь в судових засіданнях та не знав про те, що судом ухвалено рішення.

Про судове засідання від 30.04.2020 року, відповідач дізнався лише за день до цього, у зв`язку з чим був позбавлений можливості подати документи, які б вплинули на розгляд справи по суті, зокрема, був позбавлений свого процесуального права на подачу доказів, які можуть спростувати позицію позивачки.

В заочному рішенні суд зазначив, що за зверненням позивачки суб`єктом оціночної діяльності проведено оцінку вартості майнової шкоди, спричиненої внаслідок пошкодження транспортного засобу. Також вказано, що згідно звіту про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу №008/02/20 від 12.02.2020 року, вартість майнової шкоди становить 10030,93 грн., що відповідає вартості відновлювального ремонту транспортного засобу із урахуванням зносу.

До звіту про оцінку додано також протокол огляду транспортного засобу від 08.02.2020 року, ремонтну калькуляцію №08-02-20 від 08.02.2020 року та ілюстративну таблицю, в якій зафіксовані пошкодження вказаної автомашини. Однак, доданий позивачкою до позовної заяви звіт про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу, №008/02/20 від 12.02.2020 року, на думку відповідача, не відповідає вимогам чинного законодавства та є неналежним доказом, виходячи з наступного. На титульній сторінці звіту вказано дату оцінки 01.02.2020 року та вказано курс євро на дату оцінки 1:27,751 грн., хоча на вказану дату курс євро становив 1:27,47751 грн., згідно офіційний даних НБУ. Також при складені вказаного звіту оцінювачем використовувалася методика, яка на час виготовлення оцінки втратила свою чинність. Тобто, оцінювач використав методику товарознавчої експертизи і оцінки колісних транспортних засобів (затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092, зареєстрована в МЮУ 24.11.2003 року під №1074/8395) зі змінами від 24.07.2009 року №1335/5/1159, а повинен був використовувати методику товарознавчої експертизи і оцінки колісних транспортних засобів (затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092, зареєстрована в МЮУ 24.11.2003 року під №1074/8395 (у редакції наказу Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 21.10.2019 року №3207/5/1033). Вказане підтверджується і тим, що використовується застаріла абревіатура ДТЗ (дорожній транспортний засіб), а в новій методиці КТЗ (колісний транспортний засіб).

Також при виготовленні оцінки вказано термін експлуатації 205 місяців (з 01.01.2003 року до 01.02.2020 року), тобто період часу від дати реєстрації, хоча згідно методики повинно братись для оцінки період часу від дати виготовлення до дати оцінки. В даному випадку, згідно даних каталогу «Ехіst.ua» дата виготовлення 26.10.2003 року. Відтак, строк експлуатації, який повинен враховуватись при проведенні оцінки, згідно методики становив 207 місяців, а не 205 місяців. Вказане суттєво впливає на оцінку КТЗ, оскільки змінюються навіть роки експлуатації. Окрім того, вказана середня вартість транспортного засобу, що взята з Бюлетеня авто товарознавця, хоча це не відповідає дійсності. Фактично вартість взята з мережі інтернет не розмитненого ТЗ, але про це не вказано у Звіті та відсутні додатки, які б підтверджували середню вартість транспортного засобу. Беручи до уваги, що строк експлуатації визначено невірно, то відповідно корегування за пробігом визначено неправильно, що також в свою чергу могло вплинути на оцінку завданої шкоди. Також в порушення методики, відповідача не було запрошено для проведення огляду транспортного засобу, тобто такий проведено без участі відповідача. Відтак, останнього було позбавлено права подавати свої заперечення щодо об`єму завданих пошкоджень.

Судом прийнято рішення про стягнення завданої шкоди в розмірі 100030,93 грн., хоча сама позивачка вказує на те, що нею понесені витрати в розмірі 7426,93 грн. Також судом не враховано те, що позивачкою не надано належного та допустимого доказу про понесення нею витрат в розмірі 7426,93 грн. Доданий до позовної заяви наряд-замовлення не підтверджує внесення коштів касу чи на розрахунковий рахунок СПД ОСОБА_4 . На думку ОСОБА_3 , позивачкою не доведено належними та допустимими доказами, що саме такий розмір шкоди їй завдано внаслідок ДТП. Крім того, відповідач був позбавлений можливості подати клопотання до суду про проведення належної оцінки завданої шкоди.

Про існування заочного рішення Іршавського районного суду від 30.04.2020 року відповідач фактично дізнався 19.10.2020 року, тому просив суд визнати причини пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення поважними та поновити пропущений строк, скасувати заочне рішення Іршавського районного суду від 30.04.2020 року, а справу призначити до розгляду в загальному порядку.

05 листопада 2020 року позивачка ОСОБА_1 подала клопотання, в якому зазначила, що вимоги закону судом при вирішенні справи та ухваленні заочного рішення були дотримані. В поданій заяві про перегляд заочного рішення відповідач сам визнає, що він належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Жодних доказів про те, що відповідач на той час хворів, не надано. Навіть у такому випадку в суді наявна електронна адреса, а також телефон. Отже, відповідач мав можливість з`явитися до суду або заявити клопотання про відкладення судового засідання з якихось причин. Стосовно того, що відповідач не брав участі в оцінці пошкоджень завданих її автомобілю, то ОСОБА_3 відразу після ДТП запевнив, що в добровільному порядку відшкодує завдану шкоду. Однак, згодом став уникати зустрічей з даного приводу, через що вона була змушена звернутися до суду. Також в своїй заяві відповідач ОСОБА_3 вказує на невідповідність суми стягнутої судом через незаконність проведеної оцінки транспортного засобу, якою значно завищено вартість відновлювального ремонту автомобіля. Зокрема, звітом про оцінку доведено, що така сума складає 10030,93 грн., а позивачкою всього сплачено 7426,93 грн. Стосовно зазначених обставин слід зазначити, що жодних ознак незаконності звіту про оцінку автомобіля немає. Різниця в сумі лише по тій причині, що позивачці надали знижку за виконаний ремонт автомобіля, що жодним чином не заборонено. Крім цього, слід звернути увагу, що суб`єкт оціночної діяльності при оформленні звіту керувався не тільки Методикою товарознавчої експертизи і оцінки колісних транспортних засобів, а іншими нормативно-правовими актами, тому жодних підстав говорити про незаконність оцінки немає. Відповідач з моменту пошкодження автомобіля позивачки мав можливість замовити свою власну оцінку і встановити розмір коштів необхідних для ремонту транспортного засобу. Також відповідач в заяві про перегляд заочного рішення вказує на те, що Акт виконаних робіт не являється розрахунковим документом. Однак, в акті міститься підпис з печаткою СПД ОСОБА_4 з переліком наданих послуг та відміткою про проведення позивачкою оплати за надані послуги, підтвердженням чого є наявна в позивачки розрахункова квитанція. З огляду на викладене вважає, що заява відповідача ОСОБА_3 про скасування заочного рішення задоволенню не підлягає.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був належним чином повідомлений, причини неявки не повідомив.

Представники відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_5 просили поновити строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення та скасувати заочне рішення суду з підстав, викладених у заяві про перегляд заочного рішення. Вважали, що відповідач ОСОБА_6 не з`явився в судове засідання з поважної причини, оскільки не був завчасно, у передбачений законом строк, повідомлений про розгляд справи, крім того, він хворів, що позбавило його можливості з`явитися в судзасідання та підготувати відзив на позов. Про заочне рішення суду від 30.04.2020 року він дізнався тільки 19.10.2020 року, тому не міг у визначений законом строк подати заяву про його перегляд. Вважав, що рішення суду ухвалено без повного та всебічного дослідження всіх обставин справи, без урахування його заперечень та доказів, що спростовують позовні вимоги, тому підлягає скасуванню.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні вважала, що заява відповідача ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, оскільки в судове засідання він з`явився без поважних причин, відзиву на позов не подав, а заперечення з приводу позову та поданих доказів, викладені ним в заяві про перегляд заочного рішення, є безпідставними.

Заслухавши сторін, перевіривши матеріали заяви про перегляд заочного рішення та матеріали справи, суд приходить до наступного.

Заочним рішенням Іршавського районного суду від 30.04.2020 року задоволено позов ОСОБА_1 : стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 10030,93 грн. майнової шкоди та 2340,80 грн. судових витрат.

Згідно ч.1 ст.288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту вказаної норми випливає, що скасування заочного рішення судом, що його ухвалив, можливе у випадку встановлення судом одночасно всіх обставин, визначених статтею 288 ч.1 ЦПК України.

Заяву про перегляд заочного рішення мотивовано тим, що про день, час та місце розгляду справи відповідача ОСОБА_3 не було належним чином повідомлено, оскільки судову повістку на 30.04.2020 року він отримав лише 29.04.2020 року. Однак, через хворобу відповідач не зміг взяти участь в судовому засіданні, подати клопотання про відкладення слухання справи та подати відзив на позовну заяву.

Проте доказів на підтвердження вказаних обставин до заяви не додано.

Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Згідно ст.128 ч.7 та ч.8 ЦПК України, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку; днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку.

У матеріалах справи наявний лист Загатянської сільської ради №252/02-04 від 14.04.2020 року (а.с.38) про те, що відповідач ОСОБА_3 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Ця ж адреса зазначена позивачкою у позовній заяві і на таку судом направлено відповідачу судову кореспонденцію.

Відповідно до ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно.

У матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , з якого вбачається, що відповідач отримав 15.04.2020 року повістку про виклик в судове засідання на 30.04.2020 року на 09.30 годин. (а.с.39).

Таким чином, твердження ОСОБА_7 про отримання ним судової повістки тільки 29.04.2020 року є надуманим.

Тобто, відповідач ОСОБА_3 був належним чином і своєчасно повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Докази на підтвердження неможливості явки відповідача для розгляду справи у визначений час, як і докази неможливості подачі відзиву на позовну заяву у матеріалах справи відсутні.

Згідно ч.2 та ч.3.ст. 284 ЦПК України, заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Копію заочного рішення відповідачем ОСОБА_3 отримано поштою 15 травня 2020 року, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення (а.с.49).

Таким чином, твердження ОСОБА_7 про отримання ним копії заочного рішення суду від 30.04.2020 року тільки 19.10.2020 року не відповідає дійсності.

Із заявою про перегляд заочного рішення від 30.04.2020 року відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду тільки 23.10.2020 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції суду (а.с.57).

При цьому, яких-небудь доказів на підтвердження поважності пропуску строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення суду не надав.

Суд вважає, що відповідачем ОСОБА_3 не зазначено та не приєднано доказів на підтвердження поважності причин пропуску процесуального строку для подачі заяви про перегляд заочного рішення. Доводи ОСОБА_3 щодо поважності пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення є необґрунтованими.

Відповідач ОСОБА_6 був обізнаний з тим, що в провадженні суду перебуває цивільна справа про стягнення з нього заподіяної внаслідок ДТП матеріальної шкоди, оскільки отримав копію позовної заяви з додатками та ухвалу про відкриття провадження, яка містила роз`яснення його прав щодо подачі відзиву та доказів, а також щодо строків на їх подачу до суду. Не зважаючи на вказане, відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву на позов та доказів, що спростовують подані позивачем докази, не цікавився ходом розгляду справи, не звернувся своєчасно з заявою про перегляд заочного рішення суду.

Твердження ж відповідача про отримання ним копії заочного рішення лише 19.10.2020 року спростовуються матеріалами цивільної справи.

Тобто, відповідач ОСОБА_3 скористався своїми процесуальними правами на власний розсуд. Відповідно до ст. 12 ч. 4 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Враховуючи, що строк звернення з заявою про перегляд заочного рішення суду відповідачем ОСОБА_3 пропущено без поважних причин, його заява про поновлення пропущеного строку задоволенню не підлягає. Саму ж заяву про перегляд заочного рішення суду, відповідно до ч.2 ст.126 ЦПК України, слід залишити без розгляду як таку, що подана з пропуском процесуального строку, встановленого ч.3 ст.284 ЦПК України.

Заяву про поновлення пропущеного строку відповідач ОСОБА_6 також мотивував введенням карантину.

Однак, відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18.06.2020 року, який набув чинності з 07.07.2020 року, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України N 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Однак, відповідачем ОСОБА_8 пропущено без поважних причин і вищевказані строки, оскільки з заявою про перегляд заочного рішення суду він звернувся до суду тільки 23.10.2020 року.

Керуючись ст. ст. 126, 127, 284, 353 ч.1 п.10 ЦПК України,

у х в а л и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про поновлення пропущеного строку для подання заяви про перегляд заочного рішення Іршавського районного суду від 30 квітня 2020 року - відмовити.

Заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Іршавського районного суду від 30 квітня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - залишити без розгляду.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Іршавський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 12 листопада 2020 року.

Головуюча : М. О. Пітерських