12.11.2020 227/749/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

Головуючого судді Левченка А.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Черкасової О.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Добропілля за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ

10.03.2017 року представник позивача звернувся до суду із позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що відповідно до укладеного кредитного договору № 999 від 06 червня 2013 року ПАТ «Державний Ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 135570,00 грн. зі сплатою 18% річних за користування кредитом строком на 120 місяців із кінцевим терміном повернення 05 червня 2023 року. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв`язку із чим станом на 06 жовтня 2016 року виникла заборгованість у розмірі 2301,28 грн., яка складається з суми заборгованості за тілом кредиту - 2141,09 грн.; заборгованості за нарахованими відсотками - 103,63 грн.; інфляційного збільшення заборгованості - 25,80 грн.; 3% річних від суми заборгованості - 30,76 грн.

Заочним рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 11 травня 2017 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України», () філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк», заборгованість за договором про іпотечний кредит № 999 від 06 червня 2013 року в розмірі 2301,28 грн., суму судового збору - 1600,00 грн., а також витрати на публікацію оголошення в газеті «Урядовий Кур`єр» про виклик до суду у розмірі 252,00 грн.

Ухвалою суду від 22 травня 2020 року заочне рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 11 травня 2017 року по цивільній справі № 227/749/17 скасовано, призначено судове засідання з викликом сторін.

03 червня 2020 року судом було отримано відзив на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнає у повному обсязі. Вважає, що розрахунки позивача щодо заборгованості, які надані окремими документами до позову та зазначені в мотивувальній частині позовної заяви є безпідставними та суперечать первинним документам - банківським випискам. Зазначає, що станом на травень 2017 року була відсутня заборгованість перед позивачем, що підтверджується відповідними довідками від 29.05.2017 року та від 24.10.2017 року

15 червня 2020 року представник позивача надав до суду відповідь на відзив в якій зазначив, що твердження відповідача викладені у відзиві на позовну заяву є безпідставними. Так, відповідно до п.3.3.3 Договору відповідач зобов`язався здійснювати повернення кредиту рівними частинами у розмірі 1129,75 грн. та сплачувати проценти нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом щомісячно, шляхом внесення готівки до каси банку. В період з 25.12.2013 року по 31.12.2013 року відповідачем було здійснено дострокове часткове повернення основного боргу в сумі 88331,57 грн., однак відповідно до п.3.8.5 Договору здійснення дострокового часткового повернення кредиту у поточному платіжному періоді не звільняє відповідача від сплати чергового платежу у наступному платіжному періоді. Станом на 06.10.2016 року за рахунком обліку основної заборгованості № НОМЕР_1 за період з 06.06.2013 року по 05.10.2016 року утворилась прострочена заборгованість, яка становила 2444,72 грн., (2141,09 грн. - тіло кредиту, 103,63 - заборгованість за нарахованими процентами). Згідно меморіальних ордерів на зарахування коштів на рахунок та меморіальних ордерів на договірне списання, погашення заборгованості відповідачем відбувалось у період з 06.10.2016 року по 24.03.2017 року та на момент подання позовної заяви 23.02.2017 року фактично заборгованість складала: 744,72 грн. - основний борг; 25,80 грн. - інфляційне збільшення заборгованості; 30,76 -3% річних від суми заборгованості. Також зазначає, що кредитним відділом банку дійсно було видано відповідачу довідку про відсутність кредитної заборгованості за тілом кредиту та відсотками, однак у відповідній довідці не враховуються підстави нарахування 3-х відсотків річних від суми заборгованості та інфляційних втрат банку за час прострочення заборгованості за кредитом. Вважає, що виконання кредитних зобов`язань під час знаходження справи в суді не може свідчити про відсутність права позивача на отримання прострочених сум інфляційних втрат та 3% річних, які нараховані на суми основного боргу та відсотків та які були наявні під час звернення з позовом до суду.

07 липня 2020 року надійшли письмові заперечення від відповідача в порядку ст. 180 ЦПК України в яких зазначено, що позивач ігнорує той факт, що строком дії кредитного договору зазначено 120 місяців з кінцевим терміном повернення не пізніше 05.06.2023 року. Зобов`язання за кредитним договором виконані достроково у травні 2017 року, тобто на момент винесення рішення, а тому відсутні підстави для позову. Відповідач наполягає, що заборгованості за кредитним договором не існує на теперішній час та не існувало на момент винесення рішення, також на момент подання позову. Вважає, що існує наявна відсутність узгодженої роботи структурних підрозділів позивача, оскільки постійно у період 2016-2917 р.р. спілкувалася з головним економістом відділу організації роздрібного кредитування філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» та їй не повідомлялося про стягнення заборгованості та про сам факт існування такої. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та стягнути з позивача судові витрати у сумі 2420 грн. з яких, 420,40 грн. - сума судового збору сплачена при поданні заяви про перегляд судового рішення; 2000 грн. - правова допомога.

03 серпня 2020 року до суду надійшли додаткові пояснення до відзиву позивача в яких зазначено, що відповідно до роботи служб та структурних підрозділів філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк», якщо заборгованість визнано проблемною, відділ який відповідальний за супроводження кредиту, не повинен надавати інформацію боржнику, стосовно ситуації з проблемним кредитом. Некомпетентність співробітника банку, з якою спілкувалась відповідач не позбавляє банк реалізувати своє право в частині стягнення заборгованості в судовому порядку та не є підтвердженням її нарахування в супереч вимог чинного законодавства. Щодо витрат, які понесла відповідач на отримання правової допомоги та оплату судового збору зазначає, що відповідач на власний розсуд вирішила звернутися до адвоката та понесла витрати фактично спів мірні з розміром заборгованості за кредитом та судових витрат.

Вважає, що відповідні вимоги є не законними з підстав відсутності наступних ознак: позивач має ознаки завідомо безпідставного або має ознаки зловживання правом на позов; позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі достатньому для відшкодування судових витрат відповідача у випадку відмови від позову.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутністю, в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнала та просила суд відмовити в його задоволенні, мотивуючи свою позицію тими ж самими обставинами, які зазначені у відзиві на позовну заяву та письмових запереченнях.

Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 06 червня 2013 року між ПАТ «Державний Ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит № 999 відповідно до умов якого банк зобов`язується надати позичальнику на умовах цього договору, а позичальник має право отримати та зобов`язується належним чином використати і повернути в передбачені цим договором строки кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі у порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надається у розмірі 135570,00 грн. зі сплатою 18% річних за користування кредитом строком на 120 місяців із кінцевим терміном повернення не пізніше 05 червня 2023 року, для придбання об`єкта нерухомості за Договором купівлі-продажу.

Відповідач була ознайомлена та погодилася з Умовами та правилами надання кредиту, про що свідчить долучена до матеріалів справи копія договору про іпотечний кредит № 999 від 06 червня 2013 року, з особистим підписом відповідача.

Згідно п.п. 3.3.3. Договору позичальник зобов`язується здійснювати повернення кредиту рівними частинами в розмірі 1129,75 грн. та сплату процентів нарахованих банком на залишок основної суми боргу за кредитом, щомісячно до останнього числа місяця, наступного за звітнім, починаючи з 01 липня 2013 шляхом внесення власних коштів на поточний рахунок, які банк, використовуючи право договірного списання коштів, наданого йому згідно з умовами цього договору, списує в рахунок погашення основної суми боргу за кредитом та сплати процентів відповідно до послідовності, визначеної цим договором. Останній платіж в рахунок повернення кредиту та сплати процентів позичальник зобов`язується здійснити не пізніше дати остаточного повернення кредиту, визначеної договором.

Відповідно до п.п. 3.3.4 Договору, якщо сума платежу, що надійшла в рахунок повернення кредиту та сплати процентів, менша розміру вказаного у п.п. 3.3.3 цього Договору, то несплачений платіж та нараховані проценти, що мали бути оплаченими, вважаються простроченими. Наступна сума платежу повинна додатково включати суму коштів, необхідну для погашення простроченого платежу та сплати нарахованої пені за прострочені платежі з урахуванням вимог п.9.2 цього Договору.

Згідно п.п. 3.3.5 Договору до моменту здійснення позичальником останнього платежу в погашення заборгованості за кредитом позичальник та банк здійснюють звірку погашеної заборгованості за кредитом та сплачених процентів за користування ним і визначають остаточну суму залишку заборгованості за кредитом починаючи з першого дня видачі кредиту до дня повернення кредитних коштів.

Відповідно до п. 9.1 Договору про іпотечний кредит, за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов`язань по цьому договору, сторони несуть відповідальність в порядку та на умовах, обумовлених в цьому договорі та чинним законодавством України і відшкодовують завдані збитки.

Згідно ст.ст. 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Як вказує позивач, відповідач належним чином свої зобов`язання за Договором не виконувала, кредит в порядку та сумах, зазначених вище, не погашала, у зв`язку із чим, відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 06 жовтня 2016 року виникла заборгованість у розмірі 2301,28 грн., з яких: 2141,09 грн. - заборгованість за основним боргом; 103,63 грн. - заборгованість за відсотками по кредиту; 25,80 грн. - інфляційне збільшення заборгованості; 30,76 грн. - 3% річних від суми заборгованості.

Разом із тим, відповідачем долучено до матеріалів справи довідку Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» № 104/11-12/265 від 29.05.2017 року з якої вбачається, що ОСОБА_1 виконала свої зобов`язання перед філією - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» за кредитним договором № 999 від 06 червня 2013 року у повному обсязі.

Із долучених до матеріалів справи копій меморіальних ордерів вбачається, що відповідачем згідно угоди 999 від 06.06.2013 року:

06 жовтня 2016 року було сплачено -103,63 грн. за призначенням платежу: договірне списання прострочених відсотків (меморіальний ордер № 258242079);

06 жовтня 2016 року сплачено - 296,37 грн. за призначенням платежу: договірне списання простроченого основного боргу (меморіальний ордер № 258242080);

24 жовтня 2016 року - 600 грн. за призначенням платежу: договірне списання простроченого основного боргу (меморіальний ордер № 260847509);

16 січня 2017 року -100 грн. за призначенням платежу: договірне списання простроченого основного боргу (меморіальний ордер № 275100517);

06 лютого 2017 року - 400 грн. за призначенням платежу: договірне списання простроченого основного боргу (меморіальний ордер № 279140697);

24 березня 2017 року -744,72 грн. за призначенням платежу: договірне списання простроченого основного боргу (меморіальний ордер № 288462133).

З наведеного вбачається, що станом на момент подання позовної заяви 23.02.2017 року заборгованість за основним боргом складала - 744,72 грн. та була сплачена у повному обсязі 24 березня 2017 року.

Враховуючі викладені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за основним боргом у розмірі - 2141,09 грн. та заборгованості за відсотками по кредиту у розмірі - 103,63 грн.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення 25,80 грн. - інфляційне збільшення заборгованості; 30,76 грн. - 3% річних від суми заборгованості, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (№ 14-254цс19), невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Відповідачем прострочено виконання грошового зобов`язання станом на 06 жовтня 2016 року, відповідно у позивача виникло право, згідно зі ст. 625 ЦК України, вимагати сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, та 3 % річних від суми простроченої заборгованості.

На підставі наведеного, зважаючи на невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасного повернення суми кредиту, позовні вимоги в частині стягнення 25,80 грн. - інфляційних нарахувань; 30,76 грн. - 3% річних від суми заборгованості, підлягають задоволенню.

Суд не може погодитись із доводами відповідача, щодо обов`язку позивача зменшити щомісячний платіж, у зв`язку із погашенням заборгованості більшими сумами аніж розміри щомісячних платежів, які визначені договором, та при проведенні розрахунків сум заборгованостей бере до уваги суми щомісячних платежів визначених в розрахунку зробленому позивачем станом на 06.10.2016 року, з огляду на наступне.

Так п.п. 3.8.3 Договору визначено, що у разі прийняття позичальником рішення здійснити дострокове повне або часткове повернення кредиту, позичальник зобов`язується письмово попередити Банк про намір здійснити дострокове повернення шляхом подання до банку відповідної заяви не менш, ніж за один банківський день до дати дострокового повернення.

Відповідно до п.п.3.8.5 Договору здійснення дострокового часткового повернення кредиту у поточному платіжному періоді не звільняє відповідача від сплати чергового платежу у наступному платіжному періоді.

Згідно п.п.3.8.6 Договору після здійснення позичальником дострокового часткового повернення кредиту сторони, залежно від змісту поданої позичальником відповідно до п.п. 3.8.3 Договору мають право внести зміни до цього договору:

3.8.6.1. в частині зміни терміну остаточного повернення кредиту (в бік зменшення) із встановленням відповідного нового графіку платежів - у разі прийняття позичальником рішення збереження розміру чергових платежів по кредиту, що визначені у п.п.3.3.3. цього договору;

3.8.6.2. в частині перерахунку розміру чергових платежів по кредиту із встановленням відповідного нового графіку платежів - у разі прийняття позичальником рішення збереження первинного терміну остаточного повернення кредиту.

Відповідно до п.п.11.2.2 Договору, будь-які зміни до договору (у тому числі щодо продовження строку дії договору), а також розірвання договору оформлюється у вигляді додаткових договорів до цього договору та вступають в силу з моменту їх підписання та скріплення печатками сторін (за наявності).

У разі, якщо позичальником, після здійснення дострокового/часткового повернення кредиту, не укладено банком додатковий договір відповідно до пп.3.8.6 цього договору , банк здійснює перерахунок розміру платежів за графіком платежів із скороченням строку повернення кредиту та перенесення первинного терміну остаточного повернення кредиту та перенесенням первинного терміну остаточного повернення кредиту на більш ранню дату. Новий графік платежів надається позичальнику за його первинною вимогою, що передбачено п.п. 3.8.7. Договору.

Відповідач у своїх письмових поясненнях зазначає, що умови п.п. 3.8.3. Договору виконувала та надавала позивачу заяви із сумами внесків, які планувала внести.

Разом із тим, матеріали справи не містять копій заяв складених відповідно до п.п. 3.8.3, п.п.3.8.6 Договору, додаткового договору відповідно до п.п. 3.8.6 Договору або нового графіку платежів, який надається позичальнику за його первинною вимогою, що передбачено п.п. 3.8.7. Договору.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Щодо розподілу судових витрат між сторонами, то суд виходить з наступного.

За змістом ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно положень частин першої-шостої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`яз ану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідачем до матеріалів справи долучені дві квитанції до прибуткового касового ордеру № 01/04 від 28 квітня 2020 року на суму 500,00 грн. та 500,00 грн. про оплату адвокату Боберу Олексію Сергійовичу наданих адвокатських послуг на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 22.04.2020 року (складання заяви про перегляд заочного рішення). Однак, матеріали справи не містять відповідного договору про надання правової допомоги від 22.04.2020 року, що є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат, оскільки наданню послуг правничого характеру адвокатом передує укладення з клієнтом відповідного договору.

Також,відповідачем долучено договір про надання правової допомоги б/н від 30 червня 2020 року укладений між адвокатом Бобер Олексієм Сергійовичем, що діє на підставі свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю № 907 від 20.11.2008 року та ОСОБА_1 , відповідно до умов якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором а також копію квитанції до прибуткового касового ордеру № 01/07від01 липня2020 року на суму 1000,00 грн. про оплату адвокату Боберу Олексію Сергійовичу наданих адвокатських послуг на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 30 червня 2020 року(складання заперечення, участь у судовому засіданні).

Відповідно до п. 4.1. Договору адвокат зобов`язується надавати послуги з правової допомоги клієнту за його дорученням . Правову допомогу, що надається адвокатом, клієнт оплачує в гривнях (без ПДВ), шляхом грошового переказу у розмірі, погодженому сторонами у додатковій угоді до Договору. Вартість правової допомоги, що передбачена п.п. 2.1.3., 2.1.4. Договору узгоджується сторонами окремо у кожному випадку у додатковій угоді.

Сума Договору визначається сукупною вартістю послуг з правової допомоги, яка надається клієнту за цим Договором згідно з усіма додатковими угодами, оформленими в період його дії.

Пунктом4.4 Договору визначено, що за результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої адвокатом правової допомоги і її вартість. Акт надсилається клієнту адвокатом електронною поштою, факсимільним зв`язком або поштою. На письмову вимогу клієнта, адвокат може надавати Акти про надання юридичної допомоги, в яких буде вказано перелік наданої правової допомоги.

Разом із тим, матеріали справи не містять належним чином завіреної копії додаткової угоди, акту приймання-передачі наданих послуг/виконаних робіт в рамках правової (правничої) допомоги із зазначенням обсягу наданої адвокатом правової допомоги та її вартості відповідно до умов договору.

Крім того, квитанція до прибуткового касового ордера № 01/07 від 01.07.2020 року, не містить відомостей, що понесені ОСОБА_1 витрати на оплату правничої допомоги в розмірі 1000,00 грн. пов`язані саме з цією справою

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат».

Беручи до уваги вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу у справі у розмірі 2000,00 грн. у зв`язку із недоведеністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при поданні позову сплачено в дохід держави судовий збір у розмірі 1600,00 грн., що підтверджено платіжним дорученням № 281110788 від 17.02.2017 року. Також до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов`язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 79 ЦПК України(в редакції, яка діяла на момент публікації в пресі оголошення).

Оплату публікації оголошення в газеті «Урядовий кур`єр» № 77 від 25 квітня 2017 року в розмірі 252,00 грн. було здійснено позивачем, що підтверджується платіжним дорученням № 293648374 від 19 квітня 2017 року .

Матеріалами справи підтверджено судові витрати відповідача за подання заяви про перегляд заочного рішення у розмірі 420,40 грн., що підтверджується квитанцією №2PL512022 від 29 квітня 2020 року .

Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, беручи до уваги вищевикладене з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 39,32 грн., а також витрати на публікацію оголошення в газеті «Урядовий Кур`єр» про виклик до суду у розмірі 6,19 грн. та стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати за подання заяви про перегляд заочного рішення у розмірі 410,07 грн. пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ч.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З урахуванням викладеного суд вважає за можливе стягнути з позивача на користь відповідача різницю у сплаті судового збору у розмірі 364,56 грн.

Керуючись 12, 13, 247, 259, 264-265, 268, 273, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ

Позов акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» () заборгованість за кредитним договором № 999 від 06 червня 2013 року у розмірі 56,56 ( п`ятдесят гривень 56 копійок), яка складається з 25,80 грн. - інфляційне збільшення заборгованості; 30,76 грн. - 3% річних від суми заборгованості.

Стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 судові витрати у розмірі 364,56 грн. (триста шістдесят чотири гривні 56 копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Добропільський міськрайонний суд Донецької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк», адреса: 84302, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Ярослава Мудрого, 39-41, .

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса фактичного місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення суду складено 12 листопада 2020 року.

Суддя А.М. Левченко

12.11.2020