ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 року

м. Харків

Справа № 640/2390/18

Провадження № 22-ц/818/308/20

Категорія: відшкодування шкоди

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Кіся П.В.,

суддів: Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Харкові апеляційну скаргу Комунального підприємства «Жовтневе трамвайне депо»

на рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2019 року у складі судді Ніколаєнко Н.В.

у цивільній справі № 640/2390/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Комунального підприємства «Жовтневе трамвайне депо» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, -

встановив:

16 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом, в якому, з урахуванням уточнень від 09.10.2018 ( а.с.64), просив стягнути з відповідачів солідарно:

-53557 грн. у якості відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення - дорожньо-транспортної пригоди 24.08.2017 року;

-38400 грн. у якості відшкодування збитків, заподіяних внаслідок кримінального правопорушення - дорожньо-транспортної пригоди 24.08.2017 року та її наслідків у виді втрати заробітку (доходу) та внаслідок зменшення працездатності;

-222000 грн. у якості відшкодування моральної шкоди;

-5000 грн. у якості компенсації витрат на правову допомогу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що 24.08.2017 року поблизу будинку АДРЕСА_1 внаслідок грубого порушення правил дорожнього руху відповідачем ОСОБА_2 , яка керувала належним другому відповідачу комунальному підприємству «Жовтневе трамвайне депо» - трамваєм маршруту №27, йому були заподіяні травми, в тому числі тяжкі тілесні ушкодження у вигляді травматичної ампутації правої стопи.

Вироком Київського районного суду м. Харкова від 06.02.2018 року ОСОБА_2 було визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України покарання.

Цивільний позов в межах кримінального судочинства не вирішувався.

Вказує, що внаслідок протиправних дій водія ОСОБА_2 йому заподіяно значну матеріальну шкоду, яка полягає у витратах на забезпечення невідкладеної медичної допомоги, лікування, придбання ліків та інших товарів медичного призначення в розмірі 53557 гривень.

Крім того, вказував позивач, на час дорожньо-транспортної пригоди він, перебуваючи у статусі пенсіонера органів МВС, працював на посаді охоронця в автогаражному кооперативі «Поршень», отримуючи заробітну плату в розмірі 3200 гривень щомісяця, але після отримання тяжкого тілесного ушкодження втратив можливість продовжувати трудову діяльність та змушений звільнитися 13.09.2017 року із посади охоронця АГК.

У зв`язку з цим просив стягнути з відповідачів суму втраченого заробітку у період 13.09.2017 року по 13.09.2018 року в розмірі 38400 гривень.

Також просив стягнути для відшкодування моральної шкоди 222000 гр., вказуючи, що внаслідок протиправних дій йому була завдано фізичних й моральних страждань, з 24.08.2017 року він безперервно знаходиться на лікуванні у лікувальних закладах різного рівня та спрямованості, відчуває головний біль, шум в вухах та голові, гострі приступи болю правої стопи, пережив гостру психотравмуючу біль, у нього погіршився сон. Через протиправні дії його стан здоров`я погіршився, він є інвалідом 3 групи. Вважає, що розмір заподіяної моральної шкоди має розраховуватись відповідно до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої ЗУ «Про державний бюджет України» на відповідний рік. Так як він мав намір працювати на посаді охоронця не менше ніж 5 років та втратив таку можливість внаслідок протиправних дій відповідача, то розраховує величину моральної шкоди виходячи з розміру 1 мінімальної заробітної плати за кожен місяць за 5 років, які б міг працювати у випадку не заподіяння йому тяжкого тілесного ушкодження, тобто по 3700 гривень за кожен із 60 місяців, що дорівнює 220000 гривень.

Оскільки під час дорожньо-транспортної пригоди водій трамвая ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах із комунальним підприємством «Жовтневе трамвайне депо», була допущена останнім до виконання обов`язків водія трамваю, керуючи джерелом підвищеної небезпеки, ці обставини були встановлено під час розгляду Київським районним судом м. Харкова кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 286 КК України, то вважає, що ОСОБА_2 та КП «Жовтневе трамвайне депо» мають нести солідарну відповідальність по відшкодуванню заподіяної йому шкоди.

Добровільно відшкодувати шкоду відповідач Комунальне підприємство «Жовтневе трамвайне депо» не бажає.

Також позивач просить стягнути на його користь витрати на правову допомогу в розмірі 5000 гривень.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Суд вирішив:стягнути солідарно з ОСОБА_2 , Комунального підприємства «Жовтневе трамвайне депо» за матеріальну шкоду 13326 грн; за моральну шкоду - 89352 грн., а також стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 1026, 78 гривень по 513, 39 гривень з кожного.

В задоволені позовних вимог в іншій частині суд відмовив.

Позивач ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_2 рішення суду першої інстанції не оскаржили.

Відповідач - Комунальне підприємство «Жовтневе трамвайне депо» в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Зазначає, що суд першої інстанції не дотримався загальних вимог процесуального права, не дав належну оцінку доказам, неповно встановив обставини справи, невірно визначив відповідні до них правовідносини та неправильно застосував норми матеріального права.

Зазначає, що в обґрунтування розміру матеріальної шкоди позивачем надано до суду копії фіскальних та товарних чеків на придбання лікарських засобів та виробів, серед яких є такі, що не були необхідними для лікування тілесних ушкоджень, отриманих потерпілим під час ДТП.

Стверджує, що суд першої інстанції, оцінюючи розмір відшкодування моральної шкоди, не дотримався принципів розумності і справедливості та переоцінив глибину фізичних та моральних страждань позивача.

В письмових поясненнях на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що рішення Київського районного суду м. Харкова від 12.09.2019 є законним, обґрунтованим, належним чином вмотивованим, ухваленим із додержанням вимог матеріального й процесуального права, а доводи апеляційної скарги відповідача комунальне підприємство «Жовтневе трамвайне депо» не містять підстав для його скасування.

Зазначає, що задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідно до ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили є обов`язковим для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, дійшов до правильного висновку про солідарне стягнення з відповідачів матеріальної шкоди в розмірі 13326, 00 гривень, оскільки саме такий розмір шкоди було підтверджено наданими письмовими доказами. Стягуючи з відповідачів на його користь 89352,00 гривень у відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції обґрунтовано розрахував суму моральної шкоди за період з моменту скоєння кримінального правопорушення, а саме з 24.08.2017 року до винесення рішення по справі, врахував характер правопорушення та виходив з вимог розумності і справедливості.

Зважуючи на положення ч. 13 ст. 7, ч.ч. 4-6 ст.19, ст.ст.274, 353, 368, ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що ОСОБА_2 , працюючи водієм трамваю КП «Жовтневе трамвайне депо», керуючи 24.08.2017 року технічно справним трамваєм, поблизу будинку АДРЕСА_1 внаслідок порушення п.10.1 правил дорожнього руху після висадки/посадки пасажирів, не переконавшись в тому, що пасажир ОСОБА_1 , який знаходився на нижній сходинці вагону, закінчив вихід з вагону, передчасно закрила двері вагону і розпочала рух трамваю, внаслідок чого відбулося падіння ОСОБА_1 на опорну платформу трамвайної зупинки з одночасним розвертанням навколо точки опори (правої нижньої кінцівки) та потраплянням правої стопи під переднє праве колесо переднього візка вагону з переїздом стопи. Внаслідок цих дій пасажиру трамваю ОСОБА_1 заподіяна травма правої нижньої кінцівки у вигляді травматичної ампутації правої стопи на рівні дистальної третини плеснових кісток, що відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм стійкої втрати працездатності.

Вироком Київського районного суду м.Харкова від 06.02.2018 року, який набрав законної сили, у справі №640/19295/17 водія КП «Жовтневе трамвайне депо» ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на два роки і звільнено від відбуття призначеного покарання, згідно п. «в» ст.1 та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році»

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення втраченого заробітку в розмірі 38400 грн. та стягненні витрат на правову допомогу, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували його доводи про втрату професійної чи загальної працездатності внаслідок отриманих 24.08.2017 року травм та не надав у передбаченому законом порядку і обсягах доказів вказаних ним витрат на правову допомогу.

Рішення суду в цій частині обґрунтоване, постановлене у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, позивачем не оскаржено.

Ухвалюючи рішення про солідарне стягнення з відповідачів 13326 грн. у якості відшкодування матеріальної шкоди, яка складається з витрат на придбання потерпілим ОСОБА_1 ліків та лікарських препаратів, а також про стягнення 89325 грн. у якості відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що на підтвердження вказана сума витрат на ліки і лікарські препарати позивачем надано відповідні платіжні документи, а сума відшкодування моральних страждань відповідає обсягу тих страждань і негативних змін у житті позивача, які він змушений був винести у зв`язку із заподіянням зазначених травм, невідновлювальною втратою частини правої кінцівки (стопи).

Висновки суду щодо розміру присудженої на користь позивача компенсації матеріальної та моральної шкоди здійснено у відповідності із нормами матеріального і процесуального закону і ґрунтується на належній оцінці наданих суду доказів та встановлених обставин справи.

Мотивуючи висновок в частині задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд, поміж інших доводів, посилався також на залежність розрахунку від мінімальної заробітної плати за період з 24.08.2017 року по день ухвалення рішення, що, на думку судової колегії, є помилковим з огляду на існуючі критерії визначення розміру моральної шкоди. Однак це не вплинуло на загальний висновок, оскільки головне питання щодо визначення розміру грошової компенсації за завдану потерпілому ОСОБА_1 моральної шкоди судом вирішено у відповідності із законом, його висновок в цій частині рішення є обґрунтованим.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про недоведеність позовних вимог щодо витрат на лікування та надання копій чеків на придбання ліків, які, на думку представника відповідача, не обумовлені характером заподіяних травм позивачу, оскільки ці доводи є лише суб`єктивною думкою представника відповідача, який не є фахівцем у галузі медицини та фармації.

Разом з тим, представник відповідача, якому суд першої інстанції забезпечив можливість реалізації процесуальних прав та обов`язків, не скористався цим, і, усупереч вимог ст.ст.12, 43, 81 ЦПК України не надав доказів, які б спростовували доводи позивача (висновки лікарів, висновки судово-медичної експертизи, тощо) та свідчили про неналежність, недопустимість чи недостовірність наданих позивачем письмових доказів та виключали б залежність та будь-який зв`язок між заподіяною 24.08.2017 року шкодою здоров`ю потерпілого ОСОБА_1 і лікарськими препаратами, на які посилається апелянт.

Врахувавши, що позивач внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав тяжкі тілесні ушкодження, тривалий час проходив лікування, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про заподіяння потерпілому матеріальної та моральної шкоди.

При визначенні розміру моральної шкоди суд врахував стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках. При цьому суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Доводи апеляційної скарги висновок суду першої інстанції в цій частині не спростовують, а зводяться тільки до непогодження з висновком суду.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з рішенням суду в частині його висновку про солідарне стягнення грошових коштів у якості відшкодування матеріальної і моральної шкоди з обох відповідачів, оскільки судом неправильно застосовані норми матеріального права.

Згідно з частиною 1 статті 1166, частиною 1 статті 1167 ЦК України майнова та моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (частина 1 статті 1172 ЦК України).

Частина 2 статті 1187 ЦК України передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується його законним власником, тобто особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В пункті 6 своєї постанови від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завданням шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України). Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальність за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може буди притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК України.

У постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Таким чином за матеріальну та моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу, якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого.

Як встановлено вироком Київського районного суду м. Харкова від 06.02.2018 на час ДТП ОСОБА_2 працювала водієм трамваю КП «Жовтневе трамвайне депо», тобто перебувала у трудових відносинах з відповідачем та не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальність за шкоду перед потерпілим.

Дійшовши правильного висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди підлягають до задоволення, суд першої інстанції безпідставно стягнув матеріальну та моральну шкоду солідарно з ОСОБА_2 та КП «Жовтневе трамвайне депо», тоді як в даних спірних правовідносинах тягар відповідальності за заподіяну шкоду покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, працівник якого заподіяв шкоду при здійсненні трудових обов`язків, тобто КП «Жовтнева трамвайне депо».

Враховуючи наведене апеляційний суд прийшов до висновку, що у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди необхідно відмовити

Судові витрати понесені відповідачем КП «Жовтневе трамвайне депо» за подання апеляційної скарги, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», апеляційний суд залишає за скаржником.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.381, 382-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Жовтневе трамвайне депо»задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2019 року змінити.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Комунального підприємства «Жовтневе трамвайне депо» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Жовтневе трамвайне депо» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) матеріальну шкоду в розмірі 13326 (тринадцять тисяч триста двадцять шість) грн.

Стягнути з Комунального підприємства «Жовтневе трамвайне депо» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду в розмірі 89 352 (вісімдесят дев`ять тисяч триста п`ятдесят дві) грн.

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства «Жовтневе трамвайне депо» () на користь держави судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 1026 (одна тисяча двадцять шість) грн..78 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 17.02.2020 року.

Головуючий: П.В. Кісь

Судді : О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина