ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/905/20 Справа № 199/3996/19 Суддя у 1-й інстанції - Руденко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
УХВАЛА

18 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Бондаренка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2019 року АТ КБ Приватбанк звернулися з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог АТ КБ Приватбанк посилалися на те, що 24 липня 2017 року ФОП ОСОБА_1 через систему інтернет-клієнт банкінгу було підписано із використанням електронного цифрового підпису Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання послуг КУБ. Відповідно до цієї заяви позичальник приєднався до розділу 3.2.8 Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБПриватбанк http://privatbank.ua. Таким чином 24 липня 2017 року між відповідачем та АТ КБ Приватбанк було укладено договір № б/н, який за своєю правовою природою є договором приєднання та складається з вищевказаних: Анкети-заяви та Умов. 27 липня 2017 року, на підставі укладеного договору, банком було перераховано на поточний рахунок відповідача кредитні кошти у розмірі 80 000 грн. У порушення умов договору відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 24 квітня 2019 року заборгованість відповідача ФОП ОСОБА_1 за кредитним договором складає 65 417 грн. 37 коп., з яких: 33 856 грн. 55 коп. заборгованість за кредитом, 16 921 грн. 34 коп. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість відповідно до пунктів 3.2.8.3.3. та 3.2.8.9.1. Умов, 3 709 грн. 62 коп. заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії, нарахованої згідно з пунктами 3.2.8.3.2. та 3.2.8.9. Умов, 10 929 грн. 86 коп. заборгованість з пені, нарахованої згідно з пунктом 3.2.8.10.1 Умов, яку добровільно не погашає. На підставі викладеного, АТ КБ Приватбанк просили суд стягнути з ФОП ОСОБА_1 заборгованість за договором № б/н від 24 липня 2017 року у розмірі складає 65 417 грн. 37 коп. та судовий збір у розмірі 1 921 грн.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 10 липня 2019 року частково задоволено позовні вимоги АТ КБ Приватбанк. Стягнуто з ОСОБА_1 (місто АДРЕСА_1 , вулиця АДРЕСА_2 ,12, РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АТ КБ Приватбанк (місто Київ, вулиця Грушевського,1д, ) заборгованість за кредитним договором від 24 липня 2017 року, яка складається із тіла кредиту в розмірі 33 856 грн. 55 коп., а також судові витрати у справі, що складаються з судового збору в розмірі 1921 грн., а всього 35 777 грн. 55 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ Приватбанк просять заочне рішення суду від 10 липня 2019 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог банку та ухвалити в цій частині нове рішення, про задоволення позовних вимог АТ КБ Приватбанк, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та257 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З матеріалів справи вбачається, згідно Анкети-заяви від 24 липня 2017 року ФОП ОСОБА_1 через систему інтернет-клієнт банкінгу було підписано із використанням електронного цифрового підпису Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання послуг КУБ в АТ КБ Приватбанк, в якій відповідач виявив бажання оформити на своє ім`я кредит (а.с.10).

Клієнтом у Анкеті-заяві вказано - ФОП Дадашев М.А

Звернувшись до суду з даним позовом, АТ КБ Приватбанк просили суд стягнути з ФОП ОСОБА_1 заборгованість за договором № б/н від 24 липня 2017 року у розмірі складає 65 417 грн. 37 коп. та судовий збір у розмірі 1 921 грн. (а.с.1-4).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач ОСОБА_1 з 20 травня 2016 року був зареєстрований як фізична особа-підприємець та 04 січня 2018 року ОСОБА_1 , як фізична особа-підприємець, припинив свою діяльність (а.с.77, 78).

Таким чином, на час отримання кредиту відповідач був фізичною особою підприємцем, про що також вказано і у заяві про отримання кредиту.

Відповідно до статті 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва підприємцями.

Згідно із частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Зазначена норма кореспондується зі статтею 50 ЦК України.

За частиною першою статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (стаття 179 ГК України).

Таким чином, однією з ознак господарського договору, що дозволяє відокремити його від інших видів договорів (у тому числі цивільних), є особливий суб`єктний склад. Зокрема, договір, у якому сторонами є суб`єкти господарювання (наприклад, юридична особа та громадянин, зареєстрований на час його укладення як підприємець), є господарським, відтак і зобов`язання, що з нього виникають, є господарськими.

Зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю (стаття 609 ЦК України).

Проте до підприємницької діяльності фізичних осіб згідно зі статтею 51 ЦК України застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Частиною третьою статті 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» передбачено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до ЄДР запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП.

Відповідно до статті 52 ЦК України ФОП відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, статті 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для ФОП є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. ФОП відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Тобто, виходячи із суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились, спір належить до господарської юрисдикції.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №127/23144/18 від 09 жовтня 2019 року.

Отже, відповідачем у справі за позовом АТ КБ Приватбанк про стягнення заборгованості за кредитним договором є фізична особа-підприємець ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції на зазначене належної уваги не звернув та розглянув справу в порядку цивільного судочинства, чим порушив норми процесуального права.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19, 22 ЦПК України, є обов`язковою підставою для скасування рішення суду незалежно від доводів апеляційної скарги (ч.2 ст. 377)

За таких обставин, враховуючи викладене заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2019 року слід скасувати та провадження у справі закрити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 377 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасувати. Провадження у справі - закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді