ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7736/20 Справа № 175/3052/19 Суддя у 1-й інстанції - Ребров С.О. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Деркач Н.М., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Солома» на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2020 року по справі за скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Солома» на бездіяльність приватного виконавця Бурхан-Крутоус Лілії Анатоліївни та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю «Солома» звернулося до суду із скаргою на бездіяльність приватного виконавця Бурхан-Крутоус Л.А. та зобов`язання вчинити певні дії.

Скарга товариства мотивована тим, що приватним виконавцем Бурхан-Крутоус Л.А. здійснюється виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Солома» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку - 25 вересня 2019 року, у сумі 58 097,82 грн. без утримання податків та обов`язкових платежів. 23 березня 2020 року ТОВ «Солома» подано заяву приватному виконавцю про закінчення виконавчого провадження у зв`язку перерахуванням коштів в повному обсязі (46 768,74 грн. - сума до виплати, яка перераховується приватному виконавцю, 10 457,61 грн. податок на дохід фізичних осіб, 871,47 грн. військовий збір). У відповідь на заяву про закінчення виконавчого провадження скаржником було отримано лист приватного виконавця про відсутність підстав для закінчення виконавчого провадження у зв`язку з тим, що сума сплачена не у повному обсязі.

Враховуючи викладене, скаржник вважає, що така бездіяльність приватного виконавця порушує його законні права та інтереси як учасника виконавчого провадження та є протиправною. У зв`язку з чим, просив суд визнати дії приватного виконавця незаконними та зобов`язати приватного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження №61400158 від 26 лютого .2020 року.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2020 року відмовлено у задоволенні скарги.

Ухвала суду мотивована тим, що твердження скаржника про те, що ним було виконано рішення суду на підставі якого було видано виконавчий лист не відповідає обставинам справи, оскільки виконавчим документом передбачено стягнення у сумі 58097,82 грн., а боржник сплатив 46768,74 грн..

В апеляційній скарзі товариства з обмеженою відповідальністю «Солома» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило скасувати ухвалу та ухвалити нове судове рішення, яким його скаргу задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що товариством виконане виконавче провадження від 26 лютого 2020 року, а тому дії державного виконавця щодо відмови в закритті провадження є неправомірними, виконавче провадження підлягає закриттю. При цьому, апелянт зазначає, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, розраховуються без віднімання сум податків і зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку повинен нараховувати роботодавець під час виконання відповідного судового рішення Тобто, сума призначена судом, зменшується на суму податків і зборів.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю «Солома» на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2020 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з недоведеності скаржником факту виконання судового рішення, оскільки виконавчим документом передбачено стягнення у сумі 58097,82 грн., а боржник сплатив лише 46768,74 грн..

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Солома» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку - 25 вересня 2019 року, у сумі 58 097,82 грн. без утримання податків та обов`язкових платежів.

Встановлено, що 16 грудня 2019 року за вказаним рішенням виданий виконавчий лист №175/3052/19 на підставі якого приватним виконавцем відкрито виконавче провадження (постанова від 26 лютого 2020 року, (реєстраційний номер виконавчого провадження 61400158).

23 березня 2020 року Товариство подало заяву приватному виконавцю про закінчення виконавчого провадження у зв`язку перерахуванням коштів в повному обсязі (46 768,74 грн. - сума до виплати, яка перераховується приватному виконавцю, 10 457,61 грн. податок на дохід фізичних осіб, 871,47 грн. військовий збір), що підтверджується платіжними дорученнями № 118, 119, 410 від 29 січня 2020 року та 10 березня 2020 року.

Листом від 30 березня 2020 року №1585 приватним виконавцем повідомлено ТОВ «Солома», що сума була сплачена не у повному обсязі.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ст. 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Статтею 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону, а також рішеннями, які відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про виконавче провадження» виданий судом виконавчий лист є документом, на підставі якого державна виконавча служба здійснює примусове виконання.

При цьому, ч.ч. 1, 2 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії та здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно п.9 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавчепровадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться в Постанові Пленуму № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» передбачено, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця суд у разі встановлення обґрунтованості скарги визнає оскаржувані рішення,дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. При цьому суд не має права зобов`язати зазначених осіб до вчинення тих дій,які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Встановивши, що Товариством було сплачено 46768,74 грн., тоді як виконавчим документом передбачено до стягнення 58097,82 грн., суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги, так як боржник не в повному обсязі виконав рішення суду.

Доводи апелянта в скарзі про те, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, розраховуються без віднімання сум податків і зборів, тобто, сума призначена судом, зменшується на суму податків і зборів, колегія суддів вважає безпідставними, так як суд в резолютивній частині рішення чітко вказав, що сума, яка підлягає до стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Солома» підлягає стягненню без утримання податків та обов`язкових платежів.

Інші твердження колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваної ухвали

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказів того, що Товариство в повному обсязі виконало рішення суду, скаржником ні в суду першої інстанції, ні в апеляційній інстанції надано не було.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи вказану скаргу, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні скарги.

Оскаржувана ухвала як така, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинна бути залишена без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Солома» залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

Т.Р. Куценко