Ухвала

Іменем України

12 лютого 2020 року

місто Київ

справа № 338/988/17

провадження № 61-39514св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Усика Г. І., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Приватне підприємство «Ольва», Богородчанська селищна рада,

третя особа - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра»,

розглянув заяву ОСОБА_1 про відмову від позову та закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Ольва», Богородчанської селищної ради, третя особа - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра», про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання укладеним договору купівлі-продажу від 20 січня 2011 року щодо квартири АДРЕСА_1 .

Позивач в обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 20 січня 2011 року між ним та Приватним підприємством «Ольва» (далі - ПП «Ольва») укладено попередній договір купівлі-продажу зазначеної квартири. Відповідно до умов договору сторони зобов`язалися укласти у майбутньому основний договір купівлі-продажу квартири, але не пізніше IVкварталу 2011 року. Предметом цього та основного договору є такі умови: ПП «Ольва» продає ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 ; ОСОБА_1 зобов`язався придбати зазначену квартиру на умовах, визначених договором, та за ціною у 320 000, 00 грн. Позивач свої зобов`язання за попереднім договором виконав, оплативши вартість квартири. Відповідач, всупереч умовам договору, відмовився укласти з позивачем основний договір, тому позивач відповідно до частини третьої статті 635 ЦК України у 2011 році та 2012 році направив на юридичну адресу відповідача письмову пропозицію укласти основний договір, проте відповіді не отримав. Позивач вважав придбане майно за попереднім договором купівлі-продажу своїм власним, а дії відповідача незаконними.

Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 17 січня 2018 року позов задоволено. Визнано дійсним договір купівлі-продажу від 20 січня 2011 року квартири АДРЕСА_1 , що укладений між ОСОБА_1 та ПП «Ольва».

Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 червня 2018 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Надра» задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову відмовлено. Здійснено розподіл судових витрат.

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтовувалася тим, що на момент укладення між сторонами попереднього договору сторонами правочину визначено усі істотні умови купівлі-продажу об`єкта нерухомості, зокрема, намір укласти договір купівлі-продажу, поетапність оплати позивачем вартості зазначеного об`єкта та його технічні характеристики. Заявник вважає, що суд апеляційної інстанції не врахував, що позивачем виконано умови попереднього договору у повному обсязі, сплачено вартість об`єкта нерухомості на рахунок відповідача. З вини відповідача між сторонами не укладено основний договір купівлі-продажу квартири. Оскільки власник ПП «Ольва» ОСОБА_2 у 2013 році помер, спадщина після його смерті не прийнята, відумерлою не визнавалася, зазначене підприємство господарську діяльність не здійснює, а тому, на переконання заявника, є підстави вважати наявність безповоротної втрати стороною можливості нотаріально посвідчити правочин. За наведених обставин, відповідно до частини другої статті 220 ЦК України такий правочин підлягає визнанню дійсним у судовому порядку.

Щодо скасування рішення суду першої інстанції з підстав наявності іпотеки на спірну квартиру заявник зазначає, що така квартира є окремим об`єктом, право власності на яку у 2010 році зареєстровано за ПП «Ольва» і будь-яких обтяжень у Державному реєстрі іпотек на таке приміщення не зареєстровано.

Ухвалою Верховного Суду від 19 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 не надходив.

29 січня 2020 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про відмову від позову. У заяві просить визнати нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, скасувати заходи забезпечення позову, вжиті відповідно до ухвали Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 20 вересня 2017 року, провадження у справі закрити.

Ухвалою Верховного Суду від 31 січня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до статті 408 ЦПК України незалежно від того, за касаційною скаргою кого з учасників справи було відкрито касаційне провадження, у суді касаційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони мають право укласти між собою мирову угоду з додержанням правил цього Кодексу, що регулюють порядок і наслідки вчинення цих процесуальних дій. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206 і 207 цього Кодексу, суд визнає нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно закриває провадження у справі.

Згідно з частинами першою-третьою статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Враховуючи, що позивач подав заяву про відмову від позову, яка відповідає вимогам статті 206 ЦПК України, наслідки відмови від позову та закриття провадження у справі ОСОБА_1 відомі та зрозумілі, така заява підлягає задоволенню, провадження у справі закриттю, а рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 17 січня 2018 року та постанова Апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 червня 2018 року підлягають визнанню нечинними.

Щодо питання про скасування заходів забезпечення позову

Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 20 вересня 2017 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

За загальним правилом частини другої статті 158 ЦПК України клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні.

Відповідно до частини дев`ятої статті 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Системний аналіз правил наведеної статті, з урахуванням особливостей порядку перегляду рішень на стадії касаційного розгляду, дає підстави для висновку, що вирішення такого клопотання Верховним Судом не відповідатиме його повноваженням та процесуальній функції як суду права, який виключно здійснює оцінку рішень судів першої та апеляційної інстанцій і не наділений повноваженнями самостійно досліджувати докази та давати їм власну оцінку. Зазначене є необхідним для вирішення такого роду клопотань.

Отже, межі повноважень суду касаційної інстанції визначаються метою здійснення перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права в оскаржуваних в такому порядку судових рішеннях. Перелік судових рішень, що підлягають касаційному перегляду, також є вичерпним та міститься у статті 389 ЦПК України. Вирішення питання про скасування заходів забезпечення позову правилами Глави 2 Розділу V ЦПК України «Касаційне провадження» не передбачено та до компетенції Верховного Суду не відноситься.

Керуючись статтями 158, 206, 400, 408 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Прийняти відмову ОСОБА_1 від позову до Приватного підприємства «Ольва», Богородчанської селищної ради, третя особа - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра», про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири.

Визнати нечинними рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 17 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 червня 2018 року.

Закрити провадження у цивільній справі № 338/988/17 за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Ольва», Богородчанської селищної ради, третя особа - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра», про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири.

З моменту постановлення ухвали судом касаційної інстанції визнані нечинними рішення судів першої та апеляційної інстанцій втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих відповідно до ухвали Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 20 вересня 2017 року.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко