Справа №242/4602/19
Провадження №2/242/75/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року Селидівський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Капітонова В.І., секретар судового засідання Нарижна О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Селидове в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Військово - цивільної адміністрації м.Авдіївка Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 . Після її смерті залишилося спадкове майно у виді житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_2 спадщину отримав її чоловік ОСОБА_3 , але не встиг оформити свідоцтво про право на спадщину після смерті дружини та ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 за життя залишив заповіт на ім`я позивача, згідно якого заповідав зазначений житловий будинок позивачу. Позивач є спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 за заповітом. Приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із неможливістю виконати вимоги абз. 1 п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Просила суд визнати за нею право власності на спадкове майно за заповітом, а саме на житловий будинок АДРЕСА_1 , що залишилося після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач та його представник належним чином повідомлені про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з`явилися, надали суду заяви, в яких просили задовольнити позов та розглянути справу без їх участі.

Представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з`явився. Надав заяву про розгляд справи без його участі, просили вирішити справу нас розсуд суду.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 09 вересня 2019 року відкрито провадження по справі, зобов`язано приватного нотаріуса Авдіївського міського нотаріального округу Василенко Володимира Анатолійовича надати копію спадкової справи, зведеної після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та приватного нотаріуса Кам`янського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Красношлик Віктора Вікторовича надати копію спадкової справи, зведеної після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 26 грудня 2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 серпня 1985 року, що підтверджує свідоцтво про шлюб видане 17 серпня 1985 року серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 16 жовтня 2014 року.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 26 березня 2015 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У зв`язку із повторною реєстрацією шлюбу ОСОБА_2 змінювала прізвища з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_2 », потім з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_2 », та після з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_2 », про що свідчать надані позивачем копії свідоцтв про укладення шлюбу та розірвання серії НОМЕР_4 від 22.01.1962 року, серії НОМЕР_5 від 12.06.1984 року, серії НОМЕР_6 від 17.08.1985 року.

За життя ОСОБА_2 належав будинок АДРЕСА_1 з належними до нього господарськими спорудами та будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджує договір купівлі - продажу, посвідченого державним нотаріусом Другої ясинуватської державної нотаріальної контори 19.01.1979 року, зареєстрованого в реєстрі за №60.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, до складу якої входив будинок АДРЕСА_1 з належними до нього господарськими спорудами та будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Авдіївського міського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини, що вбачається з матеріалів спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_2 .

Відповідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

З матеріалів спадкової справи вбачається, що ОСОБА_3 заявив про намір прийняття спадщини після смерті дружини. Інших спадкоємців після її смерті немає.

Статтею 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті своєї дружини та володів спадковим майном, а саме будинком АДРЕСА_1 , але не отримав свідоцтво про право на спадщину.

Також, після смерті дружини ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Авдіївського міського нотаріального округу 31.10.2014 року, на ім`я ОСОБА_1 та заповідав житловий будинок АДРЕСА_1 .

Позивач звернулася до приватного нотаріуса Кам`янського міського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини за заповітом та ним заведено спадкову справу, але позивач позбавлений можливості отримати свідоцтва про право на спадщину за законом через неможливість виконати нотаріусом вимоги абз. 1 п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Зазначені дії, що свідчать про намір спадкоємця прийняти спадщину, повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. (ст.1270 Цивільного кодексу України)

Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов`язок спадкоємців, а їх право.

Судом встановлено, що 10.04.2015 року ОСОБА_1 , дошлюбне прізвище « ОСОБА_1 », звернулася до приватного нотаріуса Кам`янського міського нотаріального округу із заявою про намір прийняти спадщину за заповітом після смерті - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , до складу якої входить майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 з належними до нього господарськими спорудами та будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що вбачається з матеріалів спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_3 .

Постановою приватного нотаріуса Кам`янського міського нотаріального округу від 11.09.2018 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1 з належними до нього господарськими спорудами та будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу вищезазначеного будинку був посвідчений Другою ясинуватською державною нотаріальною конторою 19.01.1979 за №60 та зареєстрований 07.04.1988 року Бюро технічної інвентаризації м.Донецька за №3895 та БТІ на даний час знаходиться на непідконтрольній Україні території, що унеможливлює виконати вимоги абз. 1 п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Згідно із ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: зокрема, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Право власності відповідно до ст.328 ЦК України набувається на підставах, що не заборонені законом.

Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що за життя ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом належав будинок АДРЕСА_1 з належними до нього господарськими спорудами та будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на спадкове майно перейшло в порядку спадкування за заповітом спадкоємцю - ОСОБА_1 , яка у встановленому порядку заявила про намір прийняти спадкове майно, однак не отримала свідоцтво про право власності на спадкове майно, через неможливість здійснення перевірки державної реєстрації та виконати вимоги абз. 1 п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нотаріусом. В той же час обставин, які б вказували, що спадкодавець ОСОБА_3 за життя набув або володів нерухомим майном, що входить до спадкової маси, неправомірно, або на вказане майно, окрім позивача, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, судом не встановлено.

Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно.

Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права.

Відповідно до частини третьої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 цього ж Кодексу визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 76,77,78,258,259,265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Військово - цивільної адміністрації м.Авдіївка Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Авдіївка Донецької області, (РНОКПП НОМЕР_7 ) право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 з належними до нього господарськими спорудами та будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 61,2 кв.м, в порядку спадкування за заповітом, що залишилося після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Селидівський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а після її функціонування, безпосередньо до Донецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І.Капітонов