Ухвала

Іменем України

13 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 2-2709/11

провадження № 61-2752ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 04 червня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 16 січня 2020 року в справі за позовом прокурора Комінтернівського району Одеської області в інтересах держави в особі Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан шляхом знесення існуючих будівель та споруд,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Комінтернівського району Одеської області звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив зобов`язати ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0,0135 га, розташовану на території Новодофінівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області (далі - Новодофінівська сільська рада) в межах прибережної захисної смуги Чорного моря біля земельної ділянки, наданої в користування дачному кооперативу «Сонячний», а також - за власний рахунок привести вказану земельну ділянку у придатний для використання стан шляхом знесення збудованих на ній будівель та споруд.

Позов обґрунтовано тим, що проведеною прокуратурою Комінтернівського району перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 самовільно займає земельну ділянку, розташовану на території Новодофінівської сільської ради (поза межами населених пунктів) біля земельної ділянки, наданої в користування дачному кооперативу «Сонячний». Документів, які б підтверджували право користування або право власності відповідача на земельну ділянку, немає, що свідчить про самовільне зайняття ним цієї земельної ділянки.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 07 серпня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 22 травня 2014 року позов задоволено. Зобов`язано ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0,0135 га, розташовану на території Новодофінівської сільської ради в межах прибережної захисної смуги Чорного моря біля земельної ділянки, наданої в користування дачному кооперативу «Сонячний». Зобов`язано ОСОБА_1 за власний рахунок привести земельну ділянку у придатний для використання стан шляхом знесення збудованих на ній будівель та споруд. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судові рішення мотивовані тим, що ОСОБА_1 не надав правовстановлюючі документи на право користування або право власності на спірну земельну ділянку, рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про виділення йому цієї земельної ділянки, що свідчить про її самовільне зайняття.

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження за виконавчим листом № 505/2709/11, виданим 23 вересня 2014 року Комінтернівським районним судом Одеської області на підставі рішення цього суду від 07 серпня 2013 року, посилаючись на те, що власником спірної земельної ділянки є Новодофінівська сільська рада, оскільки рішенням Комінтернівської районної ради Одеської області від 18 серпня 2014 року № 601-VI змінено межі населеного пункту села Вапнярка Новодофінівської сільської ради загальною площею 207,8052 га, до яких увійшли всі ділянки дачного кооперативу «Сонячний», зокрема і спірна земельна ділянка, тобто відбулася зміна статусу власника земельної ділянки, яку він займає.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 04 червня 2019 року в задоволенні заяви відмовлено.

Судове рішення місцевого суду мотивоване тим, що заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача. Матеріали справи не містять доказів, що Новодофінівська сільська рада є правонаступником Комінтернівської (Лиманської) районної державної адміністрації, а тому вона не може бути стороною виконавчого провадження шляхом подання заяви про заміну стягувача.

Постановою Одеського апеляційного суду від 16 січня 2020 року (повний текст якої складено 17 січня 2020 року) апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 04 червня 2019 року - без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження є правильними, доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

06 лютого 2020 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 04 червня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 16 січня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про задоволення заяви.

Касаційна скарга ОСОБА_1 обґрунтована тим, що місцевий суд впродовж п`яти років не хоче залучати до розгляду спірного земельного питання Новодофінівську сільську раду, яка є власником спірної земельної ділянки з 2014 року, порушуючи цим її права - як власника, та його права - як суборендатора. Прокурор продовжує представляти інтереси недійсного власника спірної земельної ділянки, ігноруючи дійсного власника і земельне законодавство. Суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми статті 55 ЦПК України та частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки в цій справі необхідно застосувати не повне, а часткове правонаступництво, за якого від одного до іншого суб`єкта переходять лише окремі права і обов`язки (право володіння чи право користування).

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ». Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частинами першою, другою та абзацом 1 частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Таким чином, виконавче провадження є однією зі стадій судового провадження, яка завершує його. Ця стадія розпочинається з набранням судовим рішення законної сили або за інших умов, встановлених законом. Сторони судового провадження на стадії виконавчого провадження набувають відповідної процесуальної якості, користуються правами та несуть певні обов`язки, зумовлені статусом сторони. За законом на стадії виконавчого провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження. Така заміна є прийнятною, зокрема у правовідносинах, що допускають правонаступництво.

Відповідно до пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) і правонаступництва.

Частинами першою та другою статті 442 ЦПК України визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Вищевикладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.

Судами встановлено, що рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 07 серпня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 22 травня 2014 року позов задоволено. Зобов`язано ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0,0135 га, розташовану на території Новодофінівської сільської ради в межах прибережної захисної смуги Чорного моря біля земельної ділянки наданої в користування дачному кооперативу «Сонячний». Зобов`язано ОСОБА_1 за власний рахунок, привести земельну ділянку у придатний для використання стан, шляхом знесення збудованих на ній будівель та споруд. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що Новодофінівська сільська рада є правонаступником Комінтернівської (Лиманської) районної державної адміністрації щодо спірної земельної ділянки.

23 вересня 2014 року Комінтернівський районний суд Одеської області видав виконавчий лист № 505/2709/11, яким зобов`язав ОСОБА_1 за власний рахунок привести земельну ділянку у придатний для використання стан шляхом знесення збудованих на ній будівель і споруд.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).

Встановивши, що заявник не надав доказів того, що Новодофінівська сільська рада є правонаступником Комінтернівської (Лиманської) районної державної адміністрації, суди дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні його заяви про заміну сторони виконавчого провадження на підставі частини першої статті 55 ЦПК України та частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Доводи касаційної скарги не спростовують зроблених судами висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скарги, суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скарги визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38 рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомесде ла Торре проти Іспанії»).

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скарги, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягає окремому розгляду клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконавчого провадження у справі за виконавчим листом № 505/2709/11 до закінчення касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 04 червня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 16 січня 2020 року в справі за позовом прокурора Комінтернівського району Одеської області в інтересах держави в особі Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан, шляхом знесення існуючих будівель та споруд.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

М. Ю. Тітов