КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 760/22241/19 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Оксюта Т.Г.

18 лютого 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

судді-доповідача - Саліхова В.В.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,

секретаря судового засідання: Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 25 листопада 2019 року за заявами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виправлення помилки у виконавчому документі в справі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення з Концерну «ТЕХВОЄНСЕРВІС» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду із заявою та просили видати судовий наказ на користь:

ОСОБА_1 нарахованої та невиплаченої заробітної плати за загальною сумою 69 590,68 грн., а також середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з часу звільнення 18.06.2019 по день постановлення рішення з розрахунку середнього заробітку у розмірі 396,78 грн.

ОСОБА_2 нарахованої та невиплаченої заробітної плати за загальною сумою 75 827,16 грн., а також середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з часу звільнення 18.06.2019 по день постановлення рішення з розрахунку середнього заробітку у розмірі 359,45 грн.

ОСОБА_3 нарахованої та невиплаченої заробітної плати за загальною сумою 66 944,75 грн., а також середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з часу звільнення 07.06.2019 по день постановлення рішення з розрахунку середнього заробітку у розмірі 352,55 грн.

12.08.2019 Солом`янським районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення з Концерну «ТЕХВОЄНСЕРВІС», на користь ОСОБА_1 , нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 69 590,68 грн. та середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати в сумі 396,78 грн.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3197/2020
Стягнуто з Концерну «ТЕХВОЄНСЕРВІС», на користь ОСОБА_2 , нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 75 827,16 грн. та середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати в сумі 359,45 грн.

Стягнуто з Концерну «ТЕХВОЄНСЕРВІС», на користь ОСОБА_3 , нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 66944,75 грн. та середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати в сумі 352,55 грн.

Стягнуто з Концерну «ТЕХВОЄНСЕРВІС» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 192,10 грн.

Стягнуто з Концерну «ТЕХВОЄНСЕРВІС» на користь ОСОБА_2 , судовий збір в сумі 192,10 грн.

Стягнуто з Концерну «ТЕХВОЄНСЕРВІС», на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 192,10 грн.

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду із заявами, в яких просили внести виправлення до виконавчого документа - судового наказу, виданого 12.08.2019 Солом`янським районним судом м. Києва, та зазначити одного боржника та одного стягувача.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25 листопада 2019 року відмовлено у задоволенні заяв.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 просять скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Посилаються на порушення судом норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування своїх доводів вказують, що така форма судового рішення, як судовий наказ має відповідати не тільки вимогам ч. 3 ст. 168 ЦПК України, а й встановленим ЦПК України вимогам до рішення суду та положенням Закону України «Про виконавче провадження» до виконавчого документу.

Зазначили, що оскаржуваною ухвалою суду унеможливлюється реалізація конституційного права заявників, гарантованих ст. 129-1 Конституції України.

Вказують, що зазначений виконавчий документ не може бути прийнятим до виконання органами ДВС України.

У судовому засіданні ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі з підстав наведених в ній та просив останню задовольнити.

Інші учасники цивільного процесу в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомили.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 № 3236/03, § 41«Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності інших учасників цивільного процесу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяв, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку наявні три стягувача, кожний з яких має право на отримання судового наказу, який пред`являється до виконання в органи державної виконавчої служби кожним стягувачем окремо та державний виконавець відкриває провадження стосовно кожного стягувача окремо.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, враховуючи наступне.

Згідно з ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Отже, наказне провадження - це особливий спрощений вид цивільного судочинства, спрямований на швидкий та ефективний захист безспірних прав особи шляхом видачі судового наказу, який одночасно є і судовим рішенням, і виконавчим документом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Встановлено, що у серпні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду із заявою та просили видати судовий наказ на користь:

ОСОБА_1 нарахованої та невиплаченої заробітної плати за загальною сумою 69 590,68 грн., а також середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з часу звільнення 18.06.2019 по день постановлення рішення з розрахунку середнього заробітку у розмірі 396,78 грн.

ОСОБА_2 нарахованої та невиплаченої заробітної плати за загальною сумою 75 827,16 грн., а також середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з часу звільнення 18.06.2019 по день постановлення рішення з розрахунку середнього заробітку у розмірі 359,45 грн.

ОСОБА_3 нарахованої та невиплаченої заробітної плати за загальною сумою 66 944,75 грн., а також середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з часу звільнення 07.06.2019 по день постановлення рішення з розрахунку середнього заробітку у розмірі 352,55 грн. (а. с. 1-8).

12.08.2019 Солом`янським районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення з Концерну «ТЕХВОЄНСЕРВІС», на користь ОСОБА_1 , нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 69 590,68 грн. та середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати в сумі 396,78 грн.

Стягнуто з Концерну «ТЕХВОЄНСЕРВІС», на користь ОСОБА_2 , нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 75 827,16 грн. та середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати в сумі 359,45 грн.

Стягнуто з Концерну «ТЕХВОЄНСЕРВІС», на користь ОСОБА_3 , нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 66944,75 грн. та середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати в сумі 352,55 грн.

Стягнуто з Концерну «ТЕХВОЄНСЕРВІС» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 192,10 грн.

Стягнуто з Концерну «ТЕХВОЄНСЕРВІС» на користь ОСОБА_2 , судовий збір в сумі 192,10 грн.

Стягнуто з Концерну «ТЕХВОЄНСЕРВІС», на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 192,10 грн. (а. с. 33).

Згідно з ч. 1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Згідно ч. 3 ст. 432 ЦПК України суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання.

Таким чином, за наявності помилки у судовому наказі, суд за заявою стягувача може її виправити.

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду із заявами, в яких просили внести виправлення до виконавчого документа - судового наказу, виданого 12.08.2019 Солом`янським районним судом м. Києва, та зазначити одного боржника та одного стягувача, посилаючись на положення ч. 2 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

Згідно з ст. 168 ЦПК України усудовому наказі зазначаються:

1) дата видачі наказу;

2) найменування суду, прізвище та ініціали судді, який видав судовий наказ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України стягувача та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків стягувача та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, а також інші дані, якщо вони відомі суду, які ідентифікують стягувача та боржника;

4) посилання на закон, на підставі якого підлягають задоволенню заявлені вимоги;

5) сума грошових коштів, які підлягають стягненню;

6) сума судових витрат, що сплачена заявником і підлягає стягненню на його користь з боржника;

7) повідомлення про те, що під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті;

8) відомості про порядок та строки подання заяви про скасування судового наказу;

9) дата набрання судовим наказом законної сили;

10) строк пред`явлення судового наказу до виконання;

11) дата видачі судового наказу стягувачу.

Зазначені у пунктах 9-11 частини першої цієї статті відомості вносяться до судового наказу у день його видачі стягувачу для пред`явлення до виконання.

Судовий наказ складається і підписується суддею у двох примірниках, один з яких залишається у суді, а другий видається під розписку або надсилається стягувачу на його офіційну електронну адресу, або рекомендованим листом із повідомленням про вручення, чи цінним листом з описом вкладеного після набрання ним законної сили у разі відсутності електронної офіційної адреси.

Враховуючи наведене, судовий наказ від 12.08.2019, виданий Солом`янським районним судом м. Києва відповідає формі та змісту зазначеної норми права та положенням Закону України «Про виконавче провадження».

Посилання в апеляційній скарзі на необхідність зазначення в судовому наказі одного боржника та одного стягувача не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

У даній справі наявні три стягувача, кожний з яких має право на отримання судового наказу, який пред`являється до виконання в органи державної виконавчої служби кожним стягувачем окремо та державний виконавець відкриває провадження стосовно кожного стягувача окремо.

Доводи апеляційної скарги про те, що зазначений виконавчий документ не може бути прийнятим до виконання органами ДВС України є необґрунтованими, враховуючи відсутність доказів на підтвердження звернення до органів виконавчої служби та відмови у відкритті виконавчого провадження за судовим наказом.

Відповідно до пункту 9 частини другоїстатті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Згідно з ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

За наведеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним дослідженням обставин справи, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 25 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 19.02.2020.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова