справа № 373/2303/18-ц головуючий у суді І інстанції Опанасюк І.О.
провадження № 22-з/824/70/2020 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
14 лютого 2020 року м. Київ
Київський апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
розглянувши заяву ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , про розподіл судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, про визнання шлюбу фіктивним, -
Заочним рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Постановою Київського апеляційного суду від 04 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2019 рокузалишено без змін.
13 грудня 2019 року до Київського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 , подана представником ОСОБА_2 , про розподіл судових витрат, в якому позивач просить відшкодувати судові витрати на професійну правничу допомогу. Позивач надала суду розрахунок суми судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу.
У своїй заяві ОСОБА_1 фактично просить ухвалити додаткове судове рішення.
Згідно з підпунктом 15.9 пункту 15 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України якщо на момент надходження заяви про ухвалення додаткового рішення справа у відповідному суді відсутня, суд витребовує справу із суду нижчої інстанції протягом п`яти днів з дня надходження відповідної заяви, а суд нижчої інстанції направляє справу до суду, який її витребував, не пізніше наступного дня з дня надходження відповідної вимоги суду. У такому випадкуподана заява розглядається протягом десяти днів з дня надходження справи до суду, який має її розглядати.
Дана цивільна справа надійшла до суду апеляційної інстанції 21 січня 2020 року.
27 січня 2020 року відповідачу та його представнику було направлено копію заяви про розподіл судових витрат з доданими до неї матеріалами.
11 лютого 2020 року на адресу апеляційного суду надійшли заперечення представника відповідача ОСОБА_4 , у яких зазначено, що у судових рішеннях, ухвалених у даній справі, не вказано, які витрати повинен відшкодувати відповідач. Представник позивача зазначив, що витрати поніс ОСОБА_5 , але яким чином цей чоловік відноситься до справи - невідомо. До заяви долучено незавірені копії документів, а тому вони не являються доказами і не можуть бути враховані судом як підтвердження факту оплати за юридичні послуги. Докази понесених витрат подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умов, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до вимог ст. 270 ЦПК України додаткове рішення, у разі якщо судом не вирішено питання про судові витрати, ухвалюється судом, що ухвалив рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Норми вказаної статті не встановлюють для суду обов`язку викликати учасників справи у судове засідання, а такі виклики суд здійснює у разі необхідності. Апеляційний суд не вбачає підстав для виклику учасників справи для розгляду заяви.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до вимог ч. 2, 8 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 . ОСОБА_2 просив вирішити питання про розподіл судових витрат. Однак, постанова Київського апеляційного суду від 04 грудня 2019 року у даній справі не містить висновків щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат апеляційний суд не може прийняти до уваги платіжне доручення від 12 червня 2019 року на суму 5 151 грн., оскільки платником за даним платіжним документом являвся ОСОБА_5 , який не є учасником даної справи, а, відтак, стягнення з відповідача витрат на правову допомогу на особу, яка не є стороною у справі та інтереси якої представник ОСОБА_2 не представляв у суді, не відповідатиме вимогам чинного цивільного процесуального законодавства.
Крім того, згідно з наданим суду детальним розрахунком кошти у сумі 5 151 грн. були сплачені за надання юридичних послуг у суді першої інстанції у ході розгляду заяви про перегляд заочного рішення.
Апеляційний суд у силу вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України змінює розподіл судових витрат лише у разі зміни рішення або ухвалення нового рішення. У даному випадку суд апеляційної інстанції наділений повноваженнями розподілити судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, оскільки рішення суду першої інстанції він не змінював та своє рішення не ухвалював.
Що стосується доказів щодо понесення витрат ОСОБА_1 на суму 7 000 грн. та на суму 6 100 грн., апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Стороні відповідача була надана можливість подати свої заперечення щодо розподілу судових витрат та ставити клопотання про їх зменшення. Однак, у своїх запереченнях представник відповідача просив відмовити у задоволенні заяви, вказуючи, зокрема, на те, що до заяви долучено незавірені копії документів, а тому вони не є належними доказами та не можуть враховуватися судом як підтвердження факту оплати за юридичні послуги.
У судовому засіданні під час розгляду справи по суті представник відповідача ОСОБА_4 не ставив під сумнів відповідність наданих у копіях квитанцій про здійснення оплати витрат на професійну правничу допомогу їх оригіналу та у зв`язку з цим не просив суд оглянути відповідні оригінали.
Разом з тим, додані до заяви документи завірені представником ОСОБА_2 .
Відповідно до вимог ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, посвідчувати копії документів у справах, які він веде, крім випадків, якщо законом установлено інший обов`язковий спосіб посвідчення копій документів.
Представник відповідача ОСОБА_4 не ставив питання про зменшення витрат на правову допомогу через їх не співмірність зі складністю справи та наданих адвокатом послуг; часом, витраченим адвокатом на надання послуг; обсягом наданих адвокатом послуг; значенням справи для сторони.
Правові висновки щодо можливості зменшення витрат на правову допомогу лише у разі наявності клопотання сторони про їх зменшення внаслідок не співмірності містяться у постанові Верховного Суду від 18 грудня 2018 року (справа № 910/4881/18).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви про розподіл судових витрат та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, які остання понесла у зв`язку з розглядом справи в апеляційному суді.
На підставі викладеного та керуючись ст. 133, 137, 141, 246, 270, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Заяву ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , про розподіл судових витрат задовольнити частково.
Прийняти у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, про визнання шлюбу фіктивним додаткову постанову.
Стягнути з ОСОБА_3 , проживаючого по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , проживаючої по АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13 100 (тринадцять тисяч сто) гривень.
У задоволенні іншої частини вимог заяви відмовити.
Додаткова постанова набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повне судове рішення складено 14 лютого 2020 року.
Судді Фінагеєв В.О.