П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2020 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 360/1417/15-ц

Номер провадження 22-ц/824/557/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В. В., Соколової В. В.,

за участю секретаря судового засідання - Примушка О. В.,

вивчивши апеляційну скаргу Козинцівської сільської ради Бородянського району Київської області на рішення Бородянського районного суду Київської області від 07 грудня 2015 року, ухвалене під головуванням судді Міланіч А. М., у справі за позовом прокурора Бородянського району в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Київській області до Козинцівської сільської ради Бородянського району Київської області, ОСОБА_1 про скасування рішення сільської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки,

в с т а н о в и в :

У червні 2015 року Прокурор Бородянського району в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Київській області звернувся до Бородянського районного суду Київської області з позовом, з урахуванням подальшого уточнення, до Козинцівської сільської ради Бородянського району Київської області, ОСОБА_1 про скасування рішення Козинцівської сільської ради від 16 січня 2009 року про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,15 га в АДРЕСА_1 , визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 894997, виданого ОСОБА_2 , зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 87 від 27 травня 2010 року, та скасування реєстрації права власності на земельну ділянку, витребування на користь держави в особі Головного управління Держземагенства у Київській області з незаконного володіння ОСОБА_1 земельної ділянки, площею 0,15 га, кадастровий номер :04:003:0228, розташованої на території Козятивської сільської ради Бородянського району Київської області, вартістю 213 700 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що прокуратурою Бородянського району Київської області за результатами опрацювання інформації про стан законності на території району встановлено, що рішенням Козинцівської сільської ради від 16 січня 2009 року в супереч порядку, встановленого нормами земельного законодавства, надано дозвіл на передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_2 та виготовлення державних актів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,15 га в АДРЕСА_1 .

Разом з тим, Козинцівською сільською радою не приймались рішення про надання дозволу на розроблення та затвердження технічної документації щодо відведення в приватну власність ОСОБА_2 спірної земельної ділянки.

У подальшому ОСОБА_2 отримала державний акт на право власності на спірну земельну ділянку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 13 жовтня 2010 року визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 0,15 га, яка розташована по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті дружини - ОСОБА_2 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , спадкоємцем всього майна якого стала ОСОБА_1 відповідно до заповіту від 19 березня 2008 року.

Відповідно до Проекту формування території та встановлення меж Козинцівської сільської ради і населених пунктів села Козинці та Діброво-Ленінське Бородянського району Київської області від 1993 року спірна земельна ділянка з кадастровим номером :04:003:0228 знаходиться за межами населеного пункту, відносилась до земель Інституту картоплярства НААН України на праві постійного користування та належала до земель сільськогосподарського призначення.

Розпорядженням Бородянської районної державної адміністрації № 223 «Про вилучення земельних ділянок із користування Інституту картоплярства НААН» вилучено із користування Інституту земельні ділянки, загальною площею 11,0 га, з них 7,8 га земель водного фонду та 3,2 га сільськогосподарських угідь на території Козинцівської сільської ради Бородянського району, переведено вилучені земельні ділянки до земель запасу Козинцівської сільської ради Бородянського району.

Позивач зазначає, що Козинцівська сільська рада не є органом, уповноваженим розпоряджатись землями, які розташовані за межами населеного пункту, а тому рішення, прийняте останньою, щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_4 суперечить нормам земельного законодавства.

Крім того, було фактично змінено цільове призначення спірної земельної ділянки без прийняття відповідного рішення та розроблення проектної документації.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 07 грудня 2015 року (том І а.с. 102 - 106) позов задоволено, визнано рішення Козинцівської сільської ради від 16 січня 2009 року про передачу у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,15 га в АДРЕСА_1 , незаконним та скасовано його.

Визнано недійсним державний акт серії ЯК № 894997 на право власності на земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер :04:003:0228, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована в АДРЕСА_1 , виданий на ім`я ОСОБА_2 та зареєстрований 27 травня 2010 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 87 і скасовано його державну реєстрацію.

Витребувано на користь держави з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер :04:003:0228, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована в АДРЕСА_1 .

Стягнуто з Козинцівської сільської ради Бородянського району Київської області в дохід бюджету судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, у січні 2016 року Козинцівська сільська рада направила апеляційну скаргу, в якій просила рішення Бородянського районного суду Київської області від 07 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована, зокрема, тим, що судом першої інстанції не з`ясовано фактичних обставин справи, визнано встановленими обставини, які не підтверджені доказами, суд дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи, розглянув спір з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, спір щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень при реалізації ними управлінських функцій у сфері земельних правовідносин, який виникає зі змісту заявленого позову, не підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, а справа з розгляду цього спору не підсудна Бородянському районному суду Київської області.

Крім того, той факт, що спірна земельна ділянка розташована за межами населеного пункту не створює підстав для обмеження в розпорядженні нею Козинцівською сільською радою, до складу земель якої передані землі, вилучені у НААН України «Інститут картоплярства». Разом з тим, суд першої інстанції не прийняв до уваги зазначені обставини, витребував земельну ділянку та повернув її не до земель комунальної власності Козинцівської сільської ради, а до земель державної власності, що вказує на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Також, прокурор Бородянського району Київської області не має повноважень позивача у справі.

Крім того, перебіг строку позовної давності на вимоги щодо скасування рішення сільської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки розпочався з дати виготовлення Акту на право власності на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_2 , а отже строк позовної давності з такими вимогами сплинув, оскільки Акт виготовлено в травні 2010 року.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 08 червня 2016 року (том І а.с. 186 - 190) апеляційну скаргу Козинцівської сільської ради задоволено частково, рішення Бородянського районного суду Київської області від 07 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове, яким відмовлено в задоволенні позову.

Постановою Верховного Суду від 12 червня 2019 року (том І а.с. 238 - 247) касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області задоволено частково, рішення Апеляційного суду Київської області від 08 червня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 липня 2019 року дану цивільну справу прийнято до розгляду та призначено у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні представник скаржника - Меть С . І. підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, та просив суд її задовольнити.

Прокурор Буцмак А. Ю. заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідач ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, у зв`язку з чим керуючись ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розпочати та завершити розгляд справи за відсутності останньої.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи прокурора та заперечення представника відповідача-1, які з`явились у судове засідання, з`ясувавши обставини справи, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірна земельна ділянка, яка була передана у власність ОСОБА_2 розташована поза межами населеного пункту села Козинці Бородянського району, то згідно пункту 12 Перехідних положень ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) Козинцівська сільська рада Бородянського району не мала права розпоряджатися нею, що є підставою для визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та визнання недійсним та скасування державного акту.

Крім того, було фактично змінено цільове призначення спірної земельної ділянки, а саме з земель сільськогосподарського призначення на землі для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд без попереднього прийняття відповідного рішення.

Враховуючи, що власником спірної земельної ділянки є відповідач ОСОБА_1 , яка успадкувала дану земельну ділянку після смерті ОСОБА_3 , а останній у свою чергу - після смерті ОСОБА_2 , суд першої інстанції зробив вірний висновок про витребування на користь держави з незаконного володіння ОСОБА_1 вказаної земельної ділянки.

Судом встановлено, що рішенням Козинцівської сільської ради Бородянського району від 16 січня 2009 року «Про надання дозволу на приватизацію земельних ділянок» передано ОСОБА_2 у приватну власність земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (т. І а.с. 96).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла (т. І а.с. 59) і на її ім`я 27 травня 2010 року було виготовлено, але не видано, державний акт серії ЯК № 894997 на право власності на земельну ділянку, площею 0,15 га, кадастровий номер :04:003:0228, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд ( т. І а.с.9).

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 13 грудня 2010 року визнано за ОСОБА_3 право власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті дружини - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та якій вказана земельна ділянка належала на праві власності. (т. І а.с.60).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер (т. І а.с. 65).

Відповідно до заповіту від 19 березня 2008 року ОСОБА_3 все своє майно, зокрема і спірну земельну ділянку, заповів ОСОБА_6 , а оскільки остання постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою Козинцівської сільської ради від 19 жовтня 2015 року (т. І а.с.97), то на підставі ч.3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 та відповідно успадкувала вищевказану земельну ділянку.

Як вбачається з листа Управління Держземагентства у Бородянському районі Київської області від 04 червня 2015 року, відповідно до проекту формування території та встановлення меж Козинцівської сільської ради і населених пунктів села Козинці та села Діброво-Ленінське Бородянського району Київської області від 1993 року спірна земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту, відносилась до земель Інституту картоплярства та належала до категорії земель сільськогосподарського призначення, інформація щодо зміни її цільового призначення відсутня ( т. І а.с.29).

Розташування спірної земельної ділянки поза межами населеного пункту села Козинці підтверджується також планом складу земель Козинцівської сільської ради ( т. І. а.с.67).

Розпорядженням Бородянської РДА Київської області № 233 від 21 квітня 2004 року «Про вилучення земельних ділянок із користування Інституту картоплярства УААН» на підставі клопотання Інституту картоплярства УААН, вилучено із користування Інституту земельні ділянки загальною площею 11,0 га, з них 7,8 га земель водного фонду та 3,2 га сільськогосподарських угідь (рілля) на території Козинцівської сільської ради Бородянського району; переведено вилучені земельні ділянки до земель запасу Козинцівської сільської ради Бородянського району ( т. І а.с.27-28).

З листа Інституту картоплярства № 58 від 05 березня 2015 року вбачається,що земельні ділянки, серед яких і спірна земельна ділянка, на території Козинцівської сільської ради, незаконно передані у власність (т. І а.с.30).

Відповідно до п.12 Перехідних положень земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, та земель, на яких розташовані державні, в тому числі казенні, підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки (акції, паї), об`єкти незавершеного будівництва та законсервовані об`єкти, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 20 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Відповідно до ст. 38 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), землі придатні для потреб сільського господарства, повинні надаватися насамперед для сільськогосподарського використання.

Згідно ч. 2,3 ст. 116 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається впорядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Як вбачається з приписів ст.. 173 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що межа району, села, селища, міста, району у місті - це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій.

Відповідно пункту «б» частини першої статті 12 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Як вбачається з п. 10 розділу X «Перехідні положення» ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), рішення про розмежування земель державної і комунальної власності в межах населених пунктів приймають відповідні сільські, селищні, міські ради за погодженням з органами виконавчої влади, а за межами населених пунктів - органи виконавчої влади за погодженням з відповідними органами місцевого самоврядування.

Згідно ст. 152 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що земельна ділянка з кадастровим номером :04:003:0228, яка була передана у власність ОСОБА_2 , розташована поза межами населеного пункту села Козинці Бородянського району Київської області в зв`язку з чим Козинцівська сільська рада Бородянського району, не мала права нею розпоряджатися. Крім того, вищевказана земельна ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення, разом з тим, була передана у власність ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, чим змінено її цільове призначення без попереднього прийняття відповідного рішення та розроблення проектної документації.

Разом з тим, колегія суддів дійшла висновку про перевищення Козинцівською сільською радою Бородянського району своїх повноважень щодо розпорядження землями, оскільки суду не надана документація, якою б установлювались межі села Козинці Бородянського району Київської області на час прийняття сільською радою рішень про передачу у власність ОСОБА_2 спірної земельної ділянки, та яка б підтверджувала, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах населеного пункту села Козинці.

Оскільки, державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку виготовлений на ім`я ОСОБА_2 з порушенням норм чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності визнання його недійсним та скасування державної реєстрації, а так як на даний час власницею зазначеної земельної ділянки являється відповідачка ОСОБА_1 , яка успадкувала дану земельну ділянку після смерті ОСОБА_3 , а той в свою чергу після смерті ОСОБА_2 , то необхідно витребувати на користь держави з незаконного володіння ОСОБА_7 вищевказану земельну ділянку.

З апеляційної скарги вбачається, що на думку скаржника позовна вимога про скасування рішення Козинцівської сільської ради та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, оскільки виникає з публічно-правового спору.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дії чи бездіяльності.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Враховуючи те, що прокурором оскаржується рішення Козинцівської сільської ради, яким ОСОБА_2 було передано у власність земельну ділянку і на підставі якого видано державний акт на право власності на земельну ділянку, тобто наявний спір про право власності на земельну ділянку, колегія суддів приходить до висновку, що даний спір відноситься до категорії цивільних справ а отже підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що прокурор Бородянського району Київської області не мав повноважень для подання позовної заяви в інтересах Головного управління Держземагенства у Київській області, крім того, звертаючись до суду, останній не обґрунтував поважність причин пропуску строку встановленого для звернення з позовною заявою.

Так, в позовній заяві прокурор зазначив про те, що спірна земельна ділянка вибула з державної власності в супереч законодавству та волі держави в особі уповноваженого на те органу, а виданням державного акту на право власності на земельну ділянку порушено інтереси держави, оскільки земельна ділянка протиправно вибула з її власності.

Відповідно до п. 2 ст. 121 Конституції України (у редакції, чинній на час звернення прокурора до суду) на прокуратуру покладено представництво інтересів держави у випадках, визначених законом.

З аналізу ст. 45 ЦПК України та ст.. 311 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції, чинній на час звернення прокурора до суду) вбачається, що у випадках встановлених законом, прокурор може звертатись до суду із заявами та брати участь у цих справах. Підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позовну заяву в інтересах Головного управління Держземагенства у Київській області було подано уповноваженою на це особою, а саме - прокурором Бородянського району Київської області.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

З ч. 1 ст. 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Оскільки держава зобов`язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинно ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

У позовній заяві прокурор Бородянського району Київської області посилався на те, що про вищевказані порушення земельного законодавства органу прокуратури стало відомо при опрацюванні інформації про стан законності на території району, яка надійшла від Інституту картоплярства НААН за вих.. № 58 від 05 березня 2015 року, враховуючи вищенаведене, просив поновити строк позовної давності.

Крім того, прокурор зазначає про те, що Головне управління Держземагенства у Київській області, правонаступником якого є Головне управління Держгеокадастру у Київській області не знало про допущені порушення вимог земельного законодавства при відведенні спірної земельної ділянки у власність, доказів зворотного матеріали справи не містять. Отже, оскільки порушення земельного законодавства були виявлені в березні 2015 року під час проведення інвентаризації, а з даним позовом прокурор звернувся до суду у червні 2015 року, колегія суддів вважає, що строк звернення до суду з даним позовом прокурором пропущено не було.

Відповідно до ст.. 22 ЗК України (в редакції від 06 квітня 1999 року), право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі на (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Доводи скаржника про те, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах села Козинці, оскільки рішенням 6 сесії 23 скликання Бородянської районної ради від 03 червня 1999 року межі села було змінено, не приймається колегією суддів, оскільки спростовується листом Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 05 серпня 2019 року, відповідно до якого, за інформацією, наданою міськрайонним управлінням у Бородянському районі та місті Бучі Головного управління Держгеокадастру у Київській області, відомості щодо внесення до Державного земельного кадастру меж села Козинці Козинцівської сільської ради в Управлінні відсутні. До місцевого фонду документації із землеустрою Управління не надходила документація із землеустрою «Про встановлення меж сільських рад та сіл Бородянського району» відповідно до рішення 6 сесії 23 скликання Бородянської районної ради Київської області від 03 червня 1999 року. Інформацією чи виносились межі села Козинці в натуру на підставі вищезгаданого рішення Управління не володіє.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Козинцівської сільської ради Бородянського району Київської області - залишити без задоволення.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 07 грудня 2015 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 17 лютого 2020 року

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: В. В. Саліхов

В. В. Соколова