У Х В А Л А

16 листопада 2020 року

м. Київ

справа №754/9059/16-ц

провадження № 22-ц/824/13968/20

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Кравець В.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді-доповідача Кравець В.А., -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Київського апеляційного суду перебуває цивільна справа за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Черухи О.М., заінтересовані особи: директор Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва Лимар Юрій Вікторович, заступник директора Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва Сиротинкіна Катерина Генадіївна, Комунальне некомерційне підприємство «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського районум. Києваза апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2020 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року справу призначено судді-доповідачу Кравець В.А.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору та залишено апеляційну скаргу без руху.

29 жовтня 2020 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про відвід судді-доповідача Кравець В.А.

Заява обґрунтована тим, що у суду були відсутні підстави для відмови у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору та залишення апеляційної скарги без руху, що, на думку ОСОБА_1 , свідчить про наявність обставин, що викликають сумнів у неупередженості та об`єктивності судді, а також є підставою для відводу головуючого судді.

Частиною другою та третьою статті 40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Суддя не може розглядати справу і підлягає відводу з підстав, передбачених статтею 36 ЦПК України.

Відповідно до положень статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Європейський суд з прав людини вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (Білуха проти України, N 33949/02, § 49-52, від 9 листопада 2006 року).

Обґрунтовуючи заяву про відвід ОСОБА_1 посилається на те, що суддя-доповідач Кравець В.А. безпідставно залишила без руху подану останньою апеляційну скаргу з підстав несплати судового збору, що фактично зводиться до незгоди з рішенням судді.

Окрім того, ОСОБА_1 , надаючи особисту характеристику діям судді Кравець В.А. та оцінку її професійній діяльності, використовує образливі та лайливі слова, що не може використовуватися у заяві про відвід.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до пунктів 2, 11 частини третьої статті 2 ЦПК України повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом і неприпустимість зловживання процесуальними правами віднесено до основних засад (принципів) цивільного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу.

Використання учасниками судового процесу та їхніми представниками нецензурної лексики, образливих і лайливих слів, символів у поданих до суду документах і у спілкуванні з судом, з іншими учасниками процесу, їхніми представниками, а також вчинення інших аналогічних дій свідчать про очевидну неповагу до честі, гідності цих осіб з боку осіб, які такі дії вчиняють. Ці дії суперечать основним засадам (принципам) цивільного судочинства, а також його завданню.

Отже, зухвала поведінка заявника з використанням адресованих суду висловлювань виходить за межі нормальної, коректної та легітимної критики, що в розумінні Європейського суду з прав людини, практика якого є джерелом права, констатується як зловживання правом на подання заяви. Наприклад, цей Суд, застосовуючи підпункт "а" пункту 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Зокрема, Суд вказав на зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживав образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (див. ухвали щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року, заява № 67208/01; «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 4 лютого 2003 року, заяви № 61164/00 і № 18589/02; «Guntis Apinis проти Латвії» від 20 вересня 2011 року, заява № 46549/06).

При цьому, відповідно до частини першої, другої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається; перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним.

Тому, хоча сторони і мають право коментувати процес вчинення правосуддя для того, щоб захистити свої права, їхня критика не повинна виходити за певні межі. Зокрема, потрібно розрізняти критику та образу. Якщо єдиною метою будь-якої форми вираження поглядів є образа або посягання на гідність суду або його членів, належна санкція не буде, в принципі, становити порушення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що виправдовується потребою захисту авторитету суду (див., наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Скалка проти Польщі», заява № 43425/98, § 34, від 27 травня 2003 року; «Садай проти Туреччини», заява № 32458/96, § 36, від 30 березня 2006 року, та «Жугіч проти Хорватії», заява № 3699/08, § 45, від 31 травня 2011 року).

Отже, суд доходить висновку, що у цій справі доводи заявника вийшли за межі простої критики рішення суду і звичайних сумнівів щодо його безсторонності та перетворилася на особисту критику судді, звинувачення його у неналежній поведінці всупереч його обов`язкам судді, що свідчить про явну неповагу до суду.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість заявленого відводу та необхідність вирішення питання про відвід іншим суддею, який не входить до складу суду, що розглядає дану справу.

Керуючись статтями 36, 40, 260 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Заявлений ОСОБА_1 відвід головуючому судді Кравець В.А. визнати необґрунтованим та передати питання про відвід для вирішення іншим суддею у порядку, встановленому частиною першої статті 33 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В.А. Кравець