Єдиний унікальний номер: 223/998/19
Провадження номер: 2/223/48/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2020 р. м. Вугледар

Вугледарський міський суд Донецької області в складі: головуючого - судді Дочинець С.І., при секретарі Лифенко Н.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Вугледарского міського суду Донецької області, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Вугледарської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до відповідача Вугледарської міської ради про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що квартира АДРЕСА_1 належала: батькові позивача - ОСОБА_2 , матері позивача - ОСОБА_3 , бабці позивача - ОСОБА_4 , без визначення часток у власності. Мати позивача ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , бабця позивача ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а батько позивача ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після смерті батька ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак йому було відмовлено з підстав не визначення часток власників квартири. Приймаючи до уваги, що власниками вищезазначеної квартири на праві спільної сумісної власності за життя володіли ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , розмір часток даних співвласників майна є рівними та становлять по 1/3 частки квартири кожному. Після смерті ОСОБА_3 її чоловік - ОСОБА_2 та її мати - ОСОБА_4 успадкували частину спадщини у рівних долях, а після смерті бабці позивача - ОСОБА_4 , батько позивача успадкував частку спадщини, яка належала останній. Таким чином ОСОБА_2 є спадкодавцем спадщини, а саме: квартири АДРЕСА_1 .

Пізніше на адресу суду від позивача надійшла уточнена позовна заява, згідно з якою останній просить суд визнати, що частка в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , померлих ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , становила по 1/3 рівних часток, а також просив суд визнати за ним право власності на зазначену квартиру.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_7 в судове засідання не з`явились, про місце, дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується довідкою про доставку СМС-повідомлення щодо документу «Судова повістка про виклик до суду» та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 50, 52). Від представника позивача ОСОБА_7 на адресу суду надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутності (а.с. 55).

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки про виклик до суду (а.с. 51). Від представника відповідача на адресу суду надійшло письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с. 53, 54).

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно свідоцтва про право власності на квартира (будинок) № НОМЕР_1 від 19 лютого 1997 року квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с. 7).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 22 грудня 1997 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану м. Вугледара Донецької області, ОСОБА_3 у віці 54 років померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 27 липня 1999 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану м. Вугледар Донецької області, ОСОБА_4 у віці 82 років померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 23 травня 2019 року, виданого Вугледарським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 10).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України №3 від 31 серпня 2019 року батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є: батько - ОСОБА_9 ; мати - ОСОБА_4 , що також підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 від 02 серпня 1950 року (а.с. 11, 40).

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №1 від 30 серпня 2019 року ОСОБА_3 16 серпня 1966 року, укладаючи шлюб з ОСОБА_2 , змінила дівоче прізвище « ОСОБА_3 » на шлюбне прізвище « ОСОБА_3 », що також підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_6 від 16 серпня 1966 року (а.с. 12, 41).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 від 12 вересня 1966 року батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є: батько - ОСОБА_2 ; мати - ОСОБА_3 (а.с. 13).

Відповідно до довідки №243 від 04 вересня 2019 року, виданої Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Лідер-Вугледар», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , проживали разом однією сім`єю з 04 липня 1974 року по день смерті за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №305/01-16 від 20 серпня 2019 року приватним нотаріусом Ігнатенко Олександром Володимировичем Вугледарського міського нотаріального округу Донецької області відмовлено ОСОБА_1 у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, що залишилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 його батька - ОСОБА_2 , у зв`язку з тим, що не визначені частки співвласників у справі власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 14).

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №57278557 від 20 серпня 2019 року до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис щодо спадкової справи №45/2019 від 20 серпня 2019 року, спадкодавцем є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 15).

Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 368 та ч. 2 ст. 372 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» частка учасника спільної сумісної власності визначається, зокрема, при виділі частки з спільного майна. Оскільки праця є основою створення і примноження власності громадян, розмір частки учасника спільної сумісної власності визначається ступенем його трудової участі, якщо інше не випливає із законодавства України.

При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Згідно п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.

Судом встановлено, що квартира розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належала на праві приватної спільної сумісної власності: батьку позивача - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ; матері позивача - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; бабці позивача - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги, що ідеальна частка - це частка у праві на річ, а зважаючи, що згідно свідоцтва про право власності на квартира (будинок) №00668 від 19 лютого 1997 року право власності на спірну квартиру належала ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , між якими не існувало домовленості щодо розміру часток на квартиру, виходячи з рівності часток кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності на майно, суд приходить до висновку про доцільність задоволення вимог позову в частині визначення розміру ідеальних часток у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , - по 1/3 частці за кожним.

Вирішуючи питання щодо визнання за позивачем права власності на нерухоме майно суд виходить з наступного.

Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщоінше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Главою 24 «Набуття права власності» Цивільного кодексу України визначено підставами виникнення (набуття) права власності, зокрема, набуття права власності на новостворене майно та об`єкти незавершеного будівництва; набуття права власності на перероблену річ; набуття права власності за договором (правочином); набуття права власності на безхазяйну річ; набуття права власності за набувальною давністю, тощо.

Як вбачається з вимог позову позивач ОСОБА_1 не визначає на якій саме підставі він має набути/набув право власності на спірне нерухоме майно, однак, як вбачається зі змісту позовної заяви, останній обґрунтовуючи вимоги позову посилається на положення статей, які містяться у Главі 84 «Загальні положення про спадкування» та Главі 86 «Спадкування за законом» Цивільного кодексу України, зазначаючи при цьому, що будучи спадкоємцем першої черги після смерті батька - ОСОБА_2 , до спадкового майна якого входить квартира АДРЕСА_1 , до нього переходять всі права та обов`язки померлого спадкодавця.

Так, за загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Згідно з частиною 3 статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

При вирішенні спорів, які пов`язані з пропуском спадкоємцями строку на прийняття спадщини слід звертати увагу на час відкриття спадщини та дію актів цивільного законодавства відповідно до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

Судам необхідно розмежовувати пропуск строку для прийняття спадщини, прийняття спадщини особами, які постійно проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (стаття 549 ЦК Української РСР).

Якщо спадщина відкрилась після 1 січня 2004 року , суди не повинні задовольняти вимоги про встановлення факту прийняття спадщини шляхом вступу в управління чи володіння спадковим майном або задовольняти позови про визнання права власності на спадкове майно із зазначених підстав.

Суди також не повинні задовольняти позови про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті спадкодавців, які померли до 1 січня 2004 року, і спадщина прийнята кимось із спадкоємців, у тому числі шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном (стаття 549 ЦК Української РСР) або перейшла до держави на підставі статті 555 ЦК Української РСР.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 2-815/2006 (провадження № 61-34774св/18).

З огляду на викладене, розглядаючи справу не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, враховуючи, що позивачем не визначено підстав за яких він має набути/набув право власності на спірне нерухоме майно, а чинним на теперішній час Цивільним кодексом України не передбачено можливості встановлення факту прийняття спадщини, а тому суд не знаходить будь-яких правових підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про доцільність задоволення вимог позову щодо визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності, а в решті вимог позову вважає необхідним відмовити.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 317, 328, 355-357, 368, 370, 372, 1220, 1222, 1268, 1269, 1270, 1272 Цивільного кодексу України, ст. ст. 12, 13, 76, 77, 223, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Вугледарської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, - задовольнити частково.

Визначити розмір ідеальних часток у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , - по 1/3 частці за кожною особою.

В задоволенні іншої частини вимог позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Вугледарський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Вугледарського

міського суду Донецької області Дочинець С.І.