ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10» листопада 2020 року

м. Харків

справа № 644/7040/20

провадження № 22ц/818/5408/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Котелевець А.В., Яцини В.Б.

за участю секретаря - Колосовської А.Р.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - начальник Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області Ачкасов В.М., заступник начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області Баєва Г.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 вересня 2020 року в складі судді Бабенко Ю.П.

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області Ачкасова Віктора Миколайовича, заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області Баєвої Галини Олександрівни про захист прав споживачів та просив:

визнати незаконними дії начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області Ачкасова В.М. та заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області Баєвої Г.О. щодо не розгляду його заяв від 06 лютого 2020 року, 06 квітня 2020 року та 02 травня 2020 року та такими, що грубо порушують його непорушні права, закріплені за ним Законом України «Про захист прав споживачів» та статтею 40 Конституції України;

зобов`язати начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області Ачкасова В.М. у п`ятиденний строк видати йому на руки у письмовому вигляді детальні та обґрунтовані відповіді на всі три питання, поставлені ним у заяві від 02 травня 2020 року;

зобов`язати начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області Ачкасова В.М. у відповідності до вимог пункту 2 статті 22 та пункту 9 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» виплатити йому спричинену моральну шкоду клієнту споживачу послуг ТВБВ № 10020/0314 філії Харківського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» у розмірі 50 000,00 грн протягом місяця;

зобов`язати заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області Баєву Г.О. у відповідності до вимог пункту 2 статті 22 та пункту 9 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» виплатити йому спричинену моральну шкоду клієнту споживачу послуг ТВБВ № 10020/0314 філії Харківського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» у розмірі 50 000,00 грн;

згідно вимог глави 8 розділу 1 ЦПК України стягнути на його користь з Ачкасова В.М. 17,00 грн за пересилання поштою рекомендованим листом заяви від 02 травня 2020 року на його ім`я.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 вересня 2020 року у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою судді про відмову у відкритті провадження у справі ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу судді - скасувати на направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що постановою суду апеляційної інстанції у справі № 644/3597/20 за його аналогічним позовом справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду, однак судове рішення судом першої інстанції не виконано, у відкритті провадження неправомірно відмовлено.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

В судове засідання учасники справи не з`явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи. 02 листопада 2020 року до суду апеляційної інстанції від відповідачів надійшли заяви про розгляд справи без їхньої участі.

Заяв про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, ухвалу судді - скасувати.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виник публічно-правовий спір, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а не спір про захист прав споживачів.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом норм, які регулюють його діяльність. У рішенні в справі «Занд проти Австрії» («Zand v. Austria», заява № 7360/76) Європейська комісія з прав людини висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів» («Sokurenko and Strygun v. Ukraine», заяви № 29458/04 та № 29465/04, § 24). Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 22 грудня 2009 року у справі «Безимянная проти Росії» (заява № 21851/03) наголосив, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту.

Згідно із статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини 1 статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Частиною 1 статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Як вбачається з змісту позову позивача його позовні вимоги стосуються захисту прав споживачів, пов`язаних з ненаданням йому детальної відповіді на питання, що пов`язані з неотриманням ним пенсії, на його думку, з вини банку, оскільки пенсія надходить на картковий рахунок, а він не бажає отримувати пенсійну картку. Проте, відповіді на ці питання повинні надати посадовці Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Виходячи з змісту позову позивача, зазначених норм матеріального права, судова колегія вважає, що спір не є публічно - правовим. Він пов`язаний з захистом його прав як споживача банку.

За таких обставин, судова колегія вважає, що суд першої інстанції передчасно постановив оскаржувану ухвалу. При цьому, судова колегія звертає увагу на наявність у провадженні суду першої інстанції численних позовів позивача до банку з цього ж питання, зокрема, позову між тими самими сторонами, про той самий предмет, з тих самих підстав (справа № 644/3597/20 ), що є можливою підставою для їх об`єднання в одне провадження, якщо це відповідає вимогам статті 188 ЦПК України або відмови у відкритті провадження у справі на підставі пункту 3 частини 1 статті 186 ЦПК України.

Отже, постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження у цій справі.

Оскільки ухвалу суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, вона підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ч. 1 ст.379, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 вересня 2020 року - скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді А.В. Котелевець

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 16 листопада 2020 року.