Номер провадження: 22-ц/813/125/20
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л.М.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі - Сороколет Ю.С.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

відповідача прокуратури Одеської області, представника відповідача Нерубащенко А.В.,

відповідача Головного управління Національної поліції в Одеській області, представника відповідача Алексєєнко Р.І.,

від позивача ОСОБА_1 не з`явились,

від відповідача Міністерства внутрішніх справ України не з`явились,

від відповідача Державного казначейської служби України не з`явились,

переглянувши справу №522/11491/18 за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Одеської області, Головного управління Національної поліції в Одеській області, Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2019 року у складі судді Чернявської Л.М., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 2 липня 2018 року до суду з вищеназваним позовом, вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 вчинив наїзд на її сина ОСОБА_3 , завдавши останньому тілесні ушкодження, від яких син помер 7 січня 2018 року. За фактом дорожньо-транспортної пригоди 22 червня 2014 року в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань внесене кримінальне провадження №0000676 за частиною 2 статті 286 КК України, яке знаходиться в провадженні слідчого відділу ГУ НП в Одеській області. Незаконне, упереджене ведення слідства мало наслідком закриття 26 грудня 2014 року слідчим кримінального провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення, що в подальшому було скасоване. 2 лютого 2015 року інспектором ВДАІ м. Одеси за листом слідчого незаконно складено протокол про адміністративне правопорушення серія АПІ №541323, який мав бути складений відразу після ДТП, як наслідок Суворовським районним судом м. Одеси 12 березня 2015 року провадження у справі про адміністративне правопорушення було закрите у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Працівники прокуратури всупереч положенням частини 2 статті 305, статті 308 КПК України, не зважаючи на її численні скарги на бездіяльність слідчого, імітують свою роботу та не реагують на бездіяльність слідчих, її клопотання про проведення слідчих дій і скарги на дії слідчих не розглядають. З огляду на вказані обставини, позивач просила відшкодувати їй майнову шкоду в сумі 382391,00 грн., що є витратами на лікування сина, та моральну шкоду в розмірі 1000000,00 грн., завдану тривалими стражданнями сина та його смертю.

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 26 липня 2018 року відкрито провадження у справі.

Відповідач прокуратура Одеської області позов не визнав, зазначивши, що позивач не є особою, яка вправі вимагати відшкодування коштів в порядку норм Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», з позовних вимог фактів спричинення їй шкоди органами прокуратури не вбачається.

Відповідач Головне управління Національної поліції в Одеській області позов не визнав, зазначивши що управлінням як відповідачем права позивача не порушені, що станом на 2014 рік Головне управління Національної поліції в Одеській області не існувало, відповідно таке не є правонаступником Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, яке займалося розслідуванням.

Відповідач Міністерство внутрішніх справ України позов не визнав, зазначивши, що Міністерство не є суб`єктом правовідносин з позивачем, позивач не є особою, яка вправі вимагати відшкодування коштів в порядку норм Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідач Державна казначейська служба України позов не визнав, зазначивши що не відповідає за зобов`язаннями держави, а лише здійснює казначейське обслуговування Державного бюджету України та не може приймати рішення щодо самостійного списання коштів з державного бюджету. Позивач не є особою, яка вправі вимагати відшкодування коштів в порядку норм Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2019 року в задоволенні позову відмовлено (т.2 а.с.127-129).

Висновок суду мотивовано відсутністю підстав для застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду» та статті 1176 ЦК України, так як в зазначених відносинах позивач не є суб`єктом у розумінні даних норм законодавства. Щодо розміру майнової шкоди в сумі 382391,00 грн., то розрахунок такої відсутній. Постанова суду, на яку посилається позивач, не є вироком суду, а тому не може бути застосована як судове рішення, обставини якого не підлягають доказуванню з урахуванням статті 82 ЦПК України. В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Позивач не довела доказами наявність моральної шкоди, причинний зв`язок між шкодою і протиправними діями та бездіяльністю заподіювача та вини відповідачів в її заподіянні, через що відсутні підстави для задоволення позову.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12 липня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про задоволення позову, стягнення солідарно з відповідачів за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України за рахунок держави заподіяну незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури майнову шкоду (матеріальні збитки) в розмірі 382391,00 грн., моральну шкоду в розмірі 1000000,00 грн. (т.2 а.с.140-153).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає в тому, що порушення відповідачів прокуратури Одеської області, Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції в Одеській області мають місце, про порушення вказано в позові. Це факти ведення досудового слідства тривалий час, неповно, не об`єктивно, односторонньо, органи досудового слідства, прокуратури діють не на підставі та не в спосіб, передбачений Конституцією та законами України, що є прямим порушенням вимог частини 2 статті 19 Конституції України. Замість розгляду по суті її скарг направляються формальні відписки, клопотання про проведення слідчих дій не розглядаються, кримінальне провадження №0000676 за частиною 2 статті 286 КК України постановою слідчого від 26 грудня 2014 року закрито безпідставно. Право на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди має на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року №266/94-ВР, шкода підлягає відшкодуванню незалежно від вини відповідних посадових осіб за рахунок коштів державного бюджету. Оскаржуване рішення постановлено з порушенням принципу пропорційності.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Національної поліції в Одеській області заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги обґрунтовує безпідставністю скарги та зазначає, що у провадженні відділу СУ ГУНП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000675 від 22 червня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України. По вказаному кримінальному провадженню було проведено низку процесуальних дій та прийнято рішень відповідно до чинного законодавства. 26 грудня 2014 року кримінальне провадження на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України закрито, в той же день зацікавлені сторони повідомлені про прийняття рішення шляхом надіслання поштою відповідних повідомлень. 8 квітня 2015 року за зверненням потерпілої сторони ухвалою слідчого судді постанова про закриття кримінального провадження скасована, дані письмові вказівки, які виконані в повному обсязі з урахуванням клопотань потерпілого ОСОБА_3 . З 13 липня 2018 року матеріали кримінального провадження перебувають в провадженні СВ Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області, процесуальне керівництво здійснює Одеська місцева прокуратура №4. Рентгенівські знімки у кількості 5 одиниць були надані ОСОБА_1 особисто до експертної установи та орган досудового розслідування після закінчення експертизи знімки не отримував. З боку ГУНП в Одеській області права та законні інтереси ОСОБА_1 не порушено. Крім того, обставини, за якими було відкрито кримінальне провадження №0000676 відбулися у 2014 році, ГУНП в Одеській області створено відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року та Постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року №730, тобто створено після відкриття кримінального провадження. ГУНП в Одеській області не є правонаступником ГУ МВД України в Одеській області та, відповідно, не є стороною правовідносин, щодо яких висуваються позовні вимоги. Підстави для застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відсутні. Щодо відшкодування шкоди на загальних підставах, то суд може прийняти рішення про відшкодування моральної шкоди лише за умови наявності рішення, яким дії суб`єктів владних повноважень визнані протиправними, таке рішення відсутнє, рівно як те, що на час ухвалення рішення досудове розслідування ще тривало (т.2 а.с.179-183).

У відзиві на апеляційну скаргу Міністерство внутрішніх справ заперечення щодо змісту та вимог апеляційної скарги обґрунтовує безпідставністю та зазначає, що МВС України не є правонаступником органів внутрішніх справ, є самостійною юридичною особою, що перебуває у стані припинення. ОСОБА_1 заявляючи вимоги про солідарне стягнення шкоди з усіх відповідачів, фактично без будь-яких підстав ототожнює державні органи (прокуратуру Одеської області, ГУНП в Одеській області, МВС України) з державою України в цілому, яка відповідно до статті 2 ЦК України є самостійним суб`єктом цивільно-правових відносин. ОСОБА_1 звернулась до суду за поновленням права, яке Міністерством внутрішніх справ України не було порушено. У ОСОБА_1 не виникло права на відшкодування шкоди відповідно до положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки мають місце обставини, які не підпадають під жодну з підстав, визначених у статті 2 Закону. У кримінальному провадженні №0000676 здійснюється досудове розслідування слідчим підрозділом ГУНП в Одеській області і остаточне рішення по зазначеному кримінальному провадженню не прийнято (т.2 а.с.186-191).

У відзиві на апеляційну скаргу прокуратура Одеської області заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги обґрунтовує безпідставністю та зазначає, що ОСОБА_1 не є суб`єктом застосування положень статті 1176 та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Якщо розглядати відшкодування шкоди з урахуванням приписів частини 1 статті 1167 та частини 6 статті 1176 ЦК України, то шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Фактами, з якими матеріальний закон пов`язує настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння моральної шкоди, є наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду, деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. ОСОБА_1 не надано доказів, які підтверджували б те, що прокуратурою області як відповідачем у цій справі вчинено дію або допущено бездіяльність, яка може слугувати підставою для відшкодування моральної шкоди. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує про недотримання розумних строків під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000676 від 23 червня 2014 року за фактом дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 21 червня 2014 року, через що, на її думку, слідчим недотримано забезпечення швидкого та неупередженого розслідування цього кримінального провадження. Вказані твердження не заслуговують на увагу, оскільки, як зазначено Європейським судом з прав людини в рішенні «Ігнаткіна проти України» від 21 травня 2015 року «розумність» тривалості провадження має оцінюватися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливість предмета спору для заявника. Крім того, згідно практики Європейського суду щодо тлумачення положення «розумний строк» в рішенні у справі «Броуган та інші проти Сполученого Королівства» строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродним встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для всіх випадків; у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (т.2 а.с.199-203).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, судового рішення без змін з огляду на наступне.

Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

21 червня 2014 року біля 22:15 годин на вул. Сегедській в м. Одесі сталася дорожньо-транспортна пригода, де мав місце наїзд на пішохода ОСОБА_3 транспортним засобом автомобілем «Mercedes Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , керованим водієм ОСОБА_2 ; пішоходом ОСОБА_3 отримано тяжкі тілесні ушкодження.

За фактом дорожньо-транспортної пригоди до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 червня 2014 року внесене кримінальне провадження за №0000676.

Постановою старшого слідчого ВР ДТП СУ ГУМВС України в Одеській області Омельченка З.В. від 26 грудня 2014 року кримінальне провадження №0000676 закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 8 квітня 2015 року в справі №520/4449/15-к за результатами розгляду скарги ОСОБА_3 постанову старшого слідчого ВР ДТП СУ ГУМВС України в Одеській області Омельченка З.В. від 26 грудня 2014 року про закриття кримінального провадження №0000676 скасовано.

Станом на 20 травня 2019 року (дату ухвалення рішення судом першої інстанції) у кримінальному провадженні №0000676 проводилось досудове розслідування.

21 листопада 2014 року ОСОБА_3 встановлено інвалідність 1-ї групи строком до 1 грудня 2015 року, вказано, що потребує стороннього догляду.

ОСОБА_3 , 1979 року народження, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 .

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про відшкодування шкоди 2 липня 2018 року.

Порядок відшкодування шкоди, завданої органами оперативно-розшукової діяльності, досудового розслідування, прокуратурою і судом регулюється частинами 1, 2, 7 статті 1176 Цивільного кодексу України, Законом України від 1 грудня 1994 року №266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та Положенням про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду, затвердженим наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 4 березня 1996 року №6/5/3/41.

Протиправними діями правоохоронних і судових органів, за вчинення яких передбачається відшкодування шкоди у вищевказаному порядку є:

незаконне засудження, незаконне повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконне взяття і тримання під вартою, незаконне проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконне накладення арешту на майно, незаконне відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

незаконне застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконна конфіскація майна, незаконне накладення штрафу;

незаконне проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

Підставами для відшкодування шкоди згідно вказаного Закону №266/94-ВР від 1 грудня 1994 року є:

постановлення виправдувального вироку суду або встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні (крім ухвали про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведеності винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;

закриття справи про адміністративне правопорушення.

ОСОБА_1 не є суб`єктом права на відшкодування шкоди, передбаченого частинами 1, 2, 7 статті 1176 ЦК України Закону України від 1 грудня 1994 року №266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки щодо неї не були вчинені відповідні незаконні дії, передбачені вказаними спеціальними нормами матеріального права. Суд першої інстанції з цим визначився правильно, доводи апеляційної скарги в цій частині безпідставні, оскільки такі не ґрунтуються на законі.

Відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, врегульовано частиною 6 статті 1176 ЦК України, яка відносить відшкодування шкоди з цих підстав до відшкодування на загальних підставах. Загальні підстави відшкодування шкоди, завданої органом державної влади та посадовою або службовою особою органу державної влади, передбачені статтями 1173, 1174 ЦК України.

Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади чи відповідно його посадової чи службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом шкодою.

Наразі відсутні рішення, які б визнавали незаконність тих чи інших рішень, дій чи бездіяльності прокуратури Одеської області, Головного управління Національної поліції в Одеській області, Міністерства внутрішніх справ України, їх посадових чи службових осіб щодо ОСОБА_1 .

Відповідно до положень статті 1207 ЦК України шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю внаслідок злочину, відшкодовується потерпілому або особам, визначеним статтею 1200 цього Кодексу, державою, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною.

Наразі обставини, з якими закон пов`язує застосування положень статей 1200, 1207 ЦК України, для ОСОБА_1 відсутні, так як особа, яка керувала транспортним засобом, що здійснив 22 червня 2014 року наїзд на сина позивача ОСОБА_3 , є встановленою, досудове розслідування на час ухвалення рішення судом першої інстанції у кримінальному провадженні №0000676 тривало.

Суд першої інстанції встановив обставини, що мають значення для справи, визначився зі спірними правовідносинами та нормами матеріального права, що такі регулюють, та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові із заявлених правових підстав.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Одеської області, Головного управління Національної поліції в Одеській області, Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 листопада 2020 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Г.Я.Колесніков

Є.С.Сєвєрова