ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 683/1837/20
Провадження № 22-ц/4820/1717/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Управління поліції охорони в Хмельницькій області на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 7 вересня 2020 року (суддя Сагайдак І.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Хмельницькій області, з участю третіх осіб на стороні відповідача без самостійних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра», ОСОБА_2 , про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У серпні 2020 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначав, що 22 жовтня 2019 року о 17 год. 30 хв. по вул. Закузьминській, 37/1 м. Старокостянтинів з вини водія ОСОБА_2 , який під час виконання трудових обов`язків керував службовим автомобілем з номерним знаком НОМЕР_1 , що належить Управлінню поліції охорони в Хмельницькій області, сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено належний позивачу автомобіль марки ВАЗ2115540, номерний знак НОМЕР_2 , який стояв припаркований на узбіччі дороги.

Постановою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 4 листопада 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачу було завдано матеріальної шкоди в розмірі 57 979 грн. 09 коп., яка була йому відшкодована ПрАТ «СК «Саламандра».

Вказує, що окрім матеріальної шкоди, неправомірними діями ОСОБА_2 йому було завдано також і моральної шкоди.

Так, ринкова вартість належного йому автомобіля на момент дорожньо-транспортної пригоди становила 95 996,25 грн., а сума страхового відшкодування склала половину ринкової вартості автомобіля та є явно недостатньою для відновлення транспортного засобу, а власних коштів у нього немає, оскільки його доходи це невелика пенсія.

Зазначає, що з 22 жовтня 2019 року він позбавлений можливості користуватись автомобілем й через відсутність заощаджень немає змоги його відремонтувати, що завдало йому та його сім`ї багато незручностей. Крім того, момент наїзду на автомобіль бачила його мати, що стало для неї психологічною травмою, через що її здоров`я різко погіршилось і ІНФОРМАЦІЯ_1 вона померла. Вказував, що він все життя працював та заробляв на вказаний автомобіль, а коли в один момент автомобіля не стало, він зазнав потрясіння, його життя змінилось.

Розмір заподіяної пошкодженням автомобіля моральної шкоди позивач визначив у 30 000 грн., які просить стягнути з Управління поліції охорони в Хмельницькій області, оскільки шкода заподіяна його працівником.

Ухвалою місцевого суду Хмельницької області від 5 серпня 2020 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, залучено ОСОБА_2 .

У зв`язку з цим позивач просив суд стягнути на його користь з Управління поліції охорони в Хмельницькій області 30 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 7 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Управління поліції охорони в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 10 000 грн. моральної шкоди.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з Управління поліції охорони в Хмельницькій області на користь держави 840 грн. 80 грн. судового збору.

Не погоджуючись з цим рішенням, Управління поліції охорони в Хмельницькій області в апеляційній скарзі просить його змінити, зменшивши розмір відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 до 5000 грн., здійснити розподіл судових витрат.

Вважає вказане рішення необґрунтованим та незаконним.

Посилається на те, що суд неповно встановив обставини, які мають значення для справи, не врахував характер правопорушення, ненавмисне заподіяння шкоди автомобілю позивача, і що з моменту заподіяння шкоди (22.10.2019) пройшло достатньо часу для згладжування моральних втрат.

Управління зазначає, що при визначенні розміру відшкодування не взято до уваги вимоги розумності і справедливості, тому, на думку апелянта, розмір моральної шкоди 10 000 грн. є завищеним, а належним є відшкодування моральної шкоди у сумі 5000 грн.

Крім того, судом порушено ч. 1 ст. 141 ЦПК України при розподілі судових витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 7 вересня 2020 року залишити без змін.

Зазначає, що судом першої інстанції враховано усі обставини спричинення позивачу моральної шкоди, з прийнятим рішенням погоджується.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За змістом ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В силу ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

У зазначеній нормі встановлюються загальні правила відшкодування юридичною або фізичною особою потерпілій стороні шкоди, завданої їхнім працівником або іншою особою під час виконання трудових обов`язків. Це є одним з випадків, коли суб`єктом деліктної відповідальності є юридична або фізична особа, яка шкоди потерпілій стороні безпосередньо не завдавала.

Тобто особливістю цих зобов`язань є те, що закон відмежовує особу, яка безпосередньо завдала потерпілій стороні шкоди, від особи, яка повинна цю шкоду відшкодувати. У цивільному праві під діями юридичної особи визнаються: дії органу, її представників, а також її членів або інших учасників (працівників і службовців). Покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності за наведеною нормою права пояснюється тим, що безпосередній заподіювач шкоди (працівник) юридично втілює волю осіб, з якими він пов`язаний трудовим договором (контрактом), а тому його вина визнається виною роботодавця.

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами, протягом усього робочого дня.

Стаття 1187 ЦК України відносить до джерела підвищеної небезпеки діяльність, яка пов`язана з використанням транспортних засобів.

Як встановлено у частині другій цієї статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 6 і 8 постанови від 1 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК України.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що з постанови Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 4 листопада 2019 року, яка набрала законної сили, вбачається, що 22 жовтня 2019 року о 17 годині 30 хвилин ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Polo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Закузьминська,37/1 в м. Старокостянтинів Хмельницької області порушив вимоги п.12.1, п.13.1 Правил дорожнього руху, а саме: не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв наїзд на припаркований автомобіль марки ВАЗ211540, реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а. с. 13).

Цією ж постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 власником автомобіля марки ВАЗ211540, реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 (а. с. 10).

Власником автомобіля марки «Volkswagen Polo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , є Управління поліції охорони в Хмельницькій області.

На момент дорожньо-транспортної пригоди, а також на момент розгляду справи в суді винуватець дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах із Управлінням поліції охорони у Хмельницькій області, де працює на посаді водія.

24 лютого 2020 року ПрАТ «СК «Саламандра» виплатила ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 57 979 грн. 09 коп., що становить вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням належного йому автомобіля, що підтверджується платіжним дорученням №4174 (а. с. 28).

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із пошкодженням належного йому майна автомобіля.

На час дорожньо-транспортної пригоди винуватець дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 працював водієм в Управлінні поліції охорони в Хмельницькій області, про що підтвердив як сам ОСОБА_2 , так і представник Управління поліції охорони в Хмельницькій області.

Частково задовольняючи позов, суд виходив з того, що за наслідками дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 зазнав пошкодження свого майна автомобіля. У зв`язку з цим, він пережив емоційний стрес, хвилювався, у нього порушився звичний ритм життя, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, він не міг протягом тривалого часу використовувати автомобіль за цільовим призначенням та змушений був витрачати час та зусилля для відновлення свого майна, а також для отримання відповідної матеріальної компенсації від страховика. Окрім того, суд враховував, що позивач є пенсіонером та постійно використовував автомобіль для задоволення своїх побутових потреб.

З урахуванням вимог розумності та справедливості суд першої інстанції визначив розмір моральної шкоди, завданої позивачу пошкодженням його майна, у розмірі 10000 грн.

З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд.

Посилання апелянта на те, що суд неповно встановив обставини, які мають значення для справи, не врахував характер правопорушення, ненавмисне заподіяння шкоди автомобілю позивача, і що з моменту заподіяння шкоди (22.10.2019) пройшло достатньо часу для згладжування моральних втрат, не є підставою для зміни рішення. Місцевим судом встановлено обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, встановлено характер спірних правовідносин, досліджено докази та пояснення сторін. Судом застосована правова норма, що підлягає застосуванню до цих правовідносин. Крім того, суперечить обставинам справи та не береться до уваги судом посилання апелянта, що з моменту заподіяння шкоди пройшло достатньо часу для згладжування моральних втрат.

Твердження апелянта про те, що при визначенні розміру відшкодування не взято до уваги вимоги розумності і справедливості, тому розмір моральної шкоди 10 000 грн. завищений, є безпідставним. Розмір моральної шкоди місцевим судом визначено з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Суд з`ясував чинники, які враховуються під час визначення розміру відшкодування, а саме: негативні наслідки, які продовжувалися для позивача після знищення його транспортного засобу та неможливості відновлення, та дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог, визначивши розмір такого відшкодування з урахуванням засад розумності та справедливості.

Щодо посилання апелянта на те, що місцевим судом порушено ч. 1 ст. 141 ЦПК України при розподілі судових витрат, слід зазначити наступне.

Розподіляючи судові витрати у даній справі, судом першої інстанції зазначено, що при подачі позову ОСОБА_1 мав сплатити 840 грн. 80 коп. судового збору, однак в силу п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, а тому згідно ст.141 ЦПК України зазначений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

З таким висновком Хмельницький апеляційний суд також погоджується.

Так, відповідно до п. 1 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судові витрати передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.

Так, відповідно до ст. 1 ЗУ «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

За приписами ч. 8 ст. 6 вказаного Закону розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства.

В силу ч. 6 згаданої статті якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відтак, з врахуванням того, позивач ОСОБА_1 як учасник бойових дій звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви, суд першої інстанції, частково задовольнивши позовні вимоги, правомірно стягнув з Управління поліції охорони в Хмельницькій області на користь держави в визначеному мінімальному розмірі, 840 грн. 80 коп. судового збору як за вимогу майнового характеру.

Доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки судове рішення правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Управління поліції охорони в Хмельницькій області залишити без задоволення.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 7 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне судове рішення складено 10 листопада 2020 року.

Судді А.В. Купельський

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк