Постанова

Іменем України

05 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 534/711/16-ц

провадження № 61-11080св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

Шиповича В. В. (судді-доповідача),

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство «Правекс-Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 22 лютого 2019 року, ухвалене у складі

судді Куц Т. О., та постанову Полтавського апеляційного суду від 07 травня

2019 року, прийняту колегією у складі суддів: Хіль Л. М., Обідіної О. І., Прядкіної О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року акціонерне товариство «Правекс-Банк»

(далі - АТ «Правекс-Банк», банк) звернулось до суду з позовом до

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 27 лютого 2006 року між акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк» (далі - АКБ «Правекс-Банк»), правонаступником якого є АТ «Правекс-Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1966-002/06Р, відповідно до умов якого останньому надано кредит в сумі 27 000 доларів США на строк до 27 лютого 2021 року зі сплатою 12% річних за користування кредитом. За вказаним договором позичальник зобов`язався щомісячно до 10 числа здійснювати повернення кредиту, сплачувати комісію за обслуговування кредиту та проценти за користування кредитом.

В забезпечення зобов`язань за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 1966-002/06

від 27 лютого 2006 року, за яким остання зобов`язалася перед банком відповідати за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором № 1966-002/06Р від 27 лютого 2006 року.

Проте, в порушення умов кредитного договору взяті зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за користування ним позичальник не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість.

За таких обставин банк просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 44 134,54 доларів США.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 22 лютого

2019 року позов АТ «Правекс-Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором № 1966-002/06Р від 27 лютого 2006 року в сумі

39 959,98 доларів США.

У задоволенні іншої частини позовних вимог банку до ОСОБА_1 та у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 відмовлено.

Задовольняючи позов в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь АТ «Правекс-Банк» у розмірі 39 959,98 доларів США, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання згідно умов кредитного договору, а саме в строки, встановлені кредитним договором кошти не повертав, тому у банка виникло право на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості.

При цьому суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з позичальника процентів за користування кредитом у період

з 01 квітня 2014 року по 01 березня 2015 року в розмірі

4 174,56 доларів США, оскільки ОСОБА_1 брав безпосередню участь в антитерористичній операції, а згідно статтею 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості

з ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив зі збільшення обсягу відповідальності останньої внаслідок укладення між банком та

ОСОБА_1 додаткової угоди до кредитного договору від 27 лютого

2006 року і ненадання позивачем доказів повідомлення поручителя про вказану угоду та згоди поручителя на збільшення її відповідальності.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Полтавського апеляційного суду від 07 травня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 22 лютого 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Правекс-Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 39959,98 доларів США і ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором № 1966-002/06Р від 27 лютого 2006 року в сумі 22 331,79 доларів США.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В іншій частині рішення Комсомольського міського суду Полтавської області

від 22 лютого 2019 року залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, апеляційний суд не погодився з висновками про існування у ОСОБА_1 заборгованості за процентами у визначеному судом розмірі. При цьому, зазначив, що банк не повідомляв позичальника про зміну процентної ставки, чим порушив умови кредитного договору, тому процентна ставка за користування кредитом повинна складати 12% річних протягом усього часу нарахування процентів.

Врахувавши, що ОСОБА_1 з 25 березня 2014 року по 18 березня 2015 року та з 20 липня 2015 року по 11 жовтня 2016 року був призваний до Збройних Сил України і приймав участь у антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, апеляційний суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість за процентами нарахованими за період

з 30 березня 2013 року по 20 травня 2014 року в сумі 2 686,79 доларів США.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги про закінчення строку кредитування на підставі пункту 4.4 кредитного договору, апеляційний суд зазначив, що

АТ «Правекс-Банк» вимоги цього пункту договору щодо направлення позичальнику повідомлення про припинення строку користування кредитом не виконував, а тому строк кредитування не припинився.

Короткий зміст вимог касаційної скарг

У касаційній скарзі, поданій у червні 2019 року до Верховного Суду,

ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 22 лютого 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 07 травня 2019 року в частині задоволених позовних вимог і ухвалити нове цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 21 червня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано її матеріали з Комсомольського міського суду Полтавської області, зупинено виконання рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 22 лютого 2019 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 07 травня 2019 року до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.

У липні 2019 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 27 січня 2020 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України

(далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована помилковим незастосуванням судами попередніх інстанцій наслідків спливу позовної давності про застосування яких заявлено до ухвалення рішення у справі.

Заявник вказує, що 11 травня 2006 року він прострочив сплату платежів за договором. Відповідно до пункту 4.4 кредитного договору в разі виникнення заборгованості строк дії кредитного договору вказаний у пункту 1.2 припиняється достроково на 10 день місяця, наступного за місяцем, в якому виник факт прострочення заборгованість. Про припинення строку користування кредитом банк письмово повідомляє позичальника.

На думку заявника, суди попередніх інстанцій здійснили невірне тлумачення

пункту 4.4 кредитного договору, який хоча і передбачає направлення банком письмового повідомлення, проте не пов`язує припинення строку кредитування із датою направлення банком такого повідомлення або отримання його позичальником.

Заявник вказує, що здійснивши невірне тлумачення вказаного пункту кредитного договору, суди попередніх інстанцій не врахували, що 11 травня 2006 року позичальник прострочив сплату платежів за кредитним договором, тому строк користування кредитом припинився достроково на

10 день наступного місяця від цієї дати, а звернувшись із позовом до суду

в квітні 2016 року банк пропустив строк позовної давності.

У випадку відхилення доводів касаційної скарги щодо припинення строку користування кредитом у 2006 році, заявник просив врахувати, що банк пропустив позовну давність в частині щомісячних платежів, зобов`язання з повернення яких виникло до 30 березня 2013 року

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У поданому в липні 2019 року відзиві на касаційну скаргу представник

АТ «Правекс-Банк» - адвокат Радченко В. Ю. вважала, що касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, оскільки мотиви та підстави, зазначені у ній, є необґрунтованими, а оскаржені судові рішення ухвалені відповідно до вимог чинного законодавства.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 27 лютого 2006 року між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є АТ «Правекс-Банк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 1966-002/06Р відповідно до умов якого останньому надано кредит в сумі 27 000 доларів США на строк до 27 лютого 2021 року зі сплатою 12 процентів річних за користування кредитом. За вказаним договором позичальник зобов`язався щомісячно до 10 числа здійснювати повернення суми кредиту, сплачувати комісію за обслуговування кредиту та проценти за користування кредитом.

В забезпечення зобов`язань за вказаним кредитним договором було між

АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є АТ «Правекс-Банк», та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 1966-002/06 від 27 лютого

2006 року, за яким ОСОБА_2 зобов`язалася перед банком відповідати за виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором

№ 1966-002/06Р від 27 лютого 2006 року.

Судами встановлено, що відповідно до додаткової угоди до кредитного договору від 27 лютого 2006 року сторони дійшли згоди про доповнення до розділу № 6 пункту 6.3, яким передбачено обов`язок позичальника «Протягом двох тижнів з моменту укладання вказаного договору відкрити рахунок в АКБ «Правекс-Банк» ПТП «Амулет» та проводити по рахунку не менше 4 000 грн на місяць та а також до пункту 9.11, яким передбачено, що у випадку неналежного виконання позичальником умов пункту 6.3 кредитного договору № 1966-002/06Р від 27 лютого 2006 року розмір процентної ставки за користування кредитними коштами збільшується на 3 проценти річних.

Згідно пункту 4.1 кредитного договору позичальник зобов`язується здійснювати погашення кредиту рівними частинами у розмірі 150 доларів США щомісячно до 10 числа наступного місяця.

Із наданого банком розрахунку заборгованості суди встановили, що

ОСОБА_1 11 травня 2006 року вперше прострочив сплату платежів за кредитним договором.

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилом статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Встановивши, що ОСОБА_1 належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання згідно умов кредитного договору, а саме в строки, встановлені кредитним договором кошти не повертав та проценти не сплачував, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про існування правових підстав для часткового задоволення позову.

Доводи касаційної скарги про невірне тлумачення апеляційним судом

пункту 4.4 кредитного договору, яким визначено припинення строку кредитування внаслідок неналежного виконання зобов`язань є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Пунктом 4.4 кредитного договору передбачено, що шляхом підписання даного договору сторони дійшли згоди проте, що у разі виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом або/та сплати процентів за користування кредитом, строк користування кредитом, зазначений в пункті 1.2 даного договору, припиняється достроково

на 10 день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування кредитом банк письмово повідомляє позичальника.

Надаючи оцінку вказаним доводам заявника, апеляційний суд встановив, що АТ «Правекс-Банк» вимоги пункту 4.4 кредитного договору щодо направлення позичальнику повідомлення про припинення строку користування кредитом не виконував, а таке повідомлення складено банком лише у серпні 2018 року.

За таких обставин апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що строк користування кредитом за пунктом 4.4 кредитного договору вважається припиненим, у випадку прострочення погашення заборгованості за кредитом або/та сплати процентів за користування кредитом та за наявності письмового повідомлення банком позичальника про припинення такого строку, тому дійшов правильного висновку про те, що у 2006 році строк користування кредитом, за укладеним сторонами договором не припинився.

Вказаний висновок також узгоджується зі змістом пункту 6.1.7 кредитного договору, який покладає на позичальника обов`язок достроково погасити заборгованість за кредитом та процентами у повному обсязі, а також сплатити пеню та штраф, у випадку настання подій, вказаних

в пункті 4.4 кредитного договору, який серед іншого передбачає наявність письмового повідомлення банку позичальнику про припинення строку користування кредитом.

Допустивши у травні 2006 року прострочення платежів передбачених кредитним договором та не отримавши від банку письмового повідомлення про припинення строку користування кредитом, ОСОБА_1 протягом тривалого часу (до квітня 2010 року) продовжував виконувати свої зобов`язання передбачені кредитним договором, а банк не вимагав дострокового повернення суми кредиту.

Отже ні банк ні позичальник, не вважали, що строк користування кредитом за договором від 27 лютого 2006 року припинився у червні 2006 року.

Доводи касаційної скарги в цій частині є аналогічними доводам апеляційної скарги, яким апеляційним судом надана належна оцінка. Судовим рішенням апеляційного суду обґрунтовано відхилено ці доводи заявника та наведено мотиви на їх спростування, з якими погоджується і касаційний суд.

За змістом статті 400 ЦПК України Верховний Суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Європейський суд з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі

Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Разом з тим, при визначенні розміру належної до стягнення заборгованості суд апеляційної інстанції не в повній мірі врахував вимоги статей 256, 259, 260, 261, 264 ЦК України щодо перебігу позовної давності та помилково вважав, що наявні правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у розмірі 19 645 доларів США, яка розрахована банком за період з 01 березня 2006 року, та, в результаті, неправильно визначив розмір такої заборгованості.

За правилами статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з частиною першою статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Стаття 261 ЦК України визначає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Укладений сторонами кредитний договір встановлював окремі зобов`язання, які деталізували обов`язок ОСОБА_1 повернути борг частинами та передбачали самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку.

За таких обставин незалежно від визначеного у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання позичальником обов`язку з його внесення і обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Відповідні висновки щодо застосування норм матеріального права викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня

2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

За умовами договору ОСОБА_1 зобов`язався здійснювати погашення по кредиту рівними частинами у розмірі 150 доларів США щомісячно до

10 числа наступного місяця, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним зі щомісячних платежів починався з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Оскільки АТ «Правекс-банк» пред`явив даний позов до суду

31 березня 2016 року (дата подачі документів на пошту), позовна давність щодо платежів, обов`язок зі сплати яких виник у позичальника

до 31 березня 2013 року, спливла.

Враховуючи викладене, з відповідача на користь банку підлягає стягненню заборгованість за кредитом, розрахована виходячи із щомісячних платежів за період з 31 березня 2013 року до 27 лютого 2021 року у розмірі

15 750 доларів США (105 місяців*150 доларів США).

Позовні вимоги про стягнення заборгованості за щомісячними платежами, що підлягали внесенню ОСОБА_1 до 31 березня 2013 року задоволенню не підлягають у зв`язку із пропуском строку позовної давності, про застосування якої заявлено представником відповідача в суді першої інстанції (т. 1 а.с. 200-201).

Враховуючи застосування наслідків спливу позовної давності до частини щомісячних платежів, заборгованість за процентами за користування кредитом у період, визначений апеляційним судом та не оспорений сторонами, складатиме 2 154,08 доларів США (із розрахунку 15 750 доларів США (сума боргу) *12% (процентна ставка за договором)/365 *416 (кількість днів нарахування процентів).

При цьому, касаційним судом враховано відсутність заперечень сторін щодо визначених апеляційним судом періоду нарахування процентів та розміру процентної ставки.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, касаційний суд змінює постанову апеляційного суду і зменшує суму стягненої з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту із 19 645 доларів США до 15 750 доларів США, а за процентами із 2 686,79 доларів США до 2 154,08 доларів США.

У іншій частині, яка є предметом касаційного перегляду, оскаржені судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 410 ЦПК України є підставою для залишення рішення суду першої інстанції, в нескасованій апеляційним судом частині, та постанови апеляційного суду залишенню без змін.

Вирішення судами попередніх інстанцій позовних вимог банку до

ОСОБА_2 , як поручителя за кредитним договором № 1966-002/06Р

від 27 лютого 2006 року, не є предметом касаційного перегляду судових рішень за касаційною скаргою ОСОБА_1 ..

Враховуючи те, що ухвалою Верховного Суду від 21 червня 2019 року було зупинено виконання рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 22 лютого 2019 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 07 травня 2019 року до закінчення їх перегляду у касаційному порядку, тому виконання вказаних судових рішень у нескасованій та незміненій частині необхідно поновити на підставі частини третьої

статті 436 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416, 418, 419, 436 ЦПК України,

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 07 травня 2019 року в частині вирішення позовних вимог акціонерного товариства «Правекс-Банк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором змінити, зменшивши стягнуту з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором № 1966-002/06Р від 27 лютого 2006 року із

22 331, 79 доларів США до 17 904, 08 доларів США.

В іншій частині постанову Полтавського апеляційного суду від 07 травня 2019 року, а також у нескасованій апеляційним судом частинірішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 22 лютого

2019 року залишити без змін.

Поновити у нескасованій та незміненій частині виконання рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 22 лютого 2019 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 07 травня 2019 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта В. В. Шипович