ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 599/2328/19Головуючий у 1-й інстанції Чорна В.Г.
Провадження № 22-ц/817/152/20 Доповідач - Сташків Б.І.
Категорія - 304090000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Сташків Б.І.

суддів - Хома М. В., Щавурська Н. Б.,

за участю секретаря Сович Н.А.

та сторінпредставника Головного управління пенсійного фонду України в Тернопільській області Смільської В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу № 599/2328/19 за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 18 листопада 2019 року,ухваленого суддею Чорна В.Г.,повний текст рішення виготовлено 18 листопада 2019 року, у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що мають юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про встановлення факту, що мають юридичне значення. У поданій заяві заявник просила встановити факт належності їй довідки про заробітну плату для обчислення пенсій №717 від 31 жовтня 2019року, виданої на ім`я ОСОБА_1 та довідки № 717 від 31 жовтня 2019року про роботу в колгоспі ім.Б.Хмельницького за періоди 01 травня 1990 року по 31 грудня 1993року та з 01 січня 1995року по 31 грудня 1997року з відомістю про кількість вироблених трудоднів(людиноднів), трудову участь в колгоспному виробництві, виданої на ім`я ОСОБА_1 , посилаючись на те, що дана розбіжність перешкоджає у майбутньому отримувати пенсію у більшому розмірі.

Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 18 листопада 2019 року заяву задоволено. Встановлено факт належності ОСОБА_1 - довідки про заробітну плату для обчислення пенсій №717 від 31 жовтня 2019 року та довідки № 717 від 31 жовтня 2019року про роботу в колгоспі ім.Б.Хмельницького за періоди 01 травня 1990 року по 31 грудня 1993 року та 01 січня 1995 року по 31 грудня 1997 року з відомістю про кількість вироблених трудоднів (людиноднів), трудову участь в колгоспному виробництві, виданих на ім`я ОСОБА_1 .

Не погодившись із вказаним рішенням суду, Головне управління пенсійного фонду України в Тернопільській області подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні вимоги заявника, мотивуючи тим, що судом неправильно застосовані норми матеріального права та порушення норм процесуального права.

Зокрема вказує, що судом першої інстанції не враховано того, що архівні довідки не є правовстановлюючими документами. Зазначає, що у випадку відмови Пенсійним фондом у зарахуванні стажу роботи на підставі наданих заявником довідок, такі дії Пенсійного фонду заявник вправі оскаржити в адміністративному судочинстві. Вважає, що у заяві ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення міститься спір про право, а саме: право на пенсію, у зв`язку з чим дана заява повинна бути залишена без розгляду , а заявнику повинно бути роз`яснено, що вона має право звернутися з позовом на загальних підставах.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Вказує, що встановлення факту належності правовстановлюючих документів необхідно для підтвердження трудового стажу для перерахунку пенсії. Зазначає, що в справі відсутній спір про право, так як письмову відмову від працівників пенсійного фонду вона не отримувала, а тому вважає, що відсутні правові підстави для оскарження таких дій в судовому порядку.

У судовому засіданні представник Головного управління пенсійного фонду України в Тернопільській області Смільська В.М. підтримала подану апеляційну скаргу, просила її задовольнити, посилаючись на доводи викладені в ній.

Заявник ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, просила оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Згідно із частиною 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Під час розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що згідно паспорта громадянина серія НОМЕР_1 , виданого 29 жовтня 2011 року Зборівським РВ УМВС України в Тернопільській області, прізвище заявника вказано « ОСОБА_2 ».

Відповідно до довідки про заробітну плату для обчислення пенсій №717 від 31 жовтня 2019 року та довідки № 717 від 31 жовтня 2019 року про роботу в колгоспі ім.Б.Хмельницького за періоди 01 травня 1990 року по 31 грудня 1993 року та з 01 січня 1995 року по 31 грудня 1997 року з відомістю про кількість вироблених трудоднів (людиноднів), трудову участь в колгоспному виробництві, зазначено прізвище « ОСОБА_3 ».

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення , суд першої інстанції виходив з того, що з метою захисту прав заявника, слід встановити факт, що довідка про заробітну плату для обчислення пенсій №717 від 31 жовтня 2019 року, видана на ім`я ОСОБА_1 та довідка № 717 від 31 жовтня 2019року про роботу в колгоспі ім.Б.Хмельницького за періоди 01 травня 1990 року по 31 грудня 1993 року та 01 січня 1995 року по 31 грудня 1997 року з відомістю про кількість вироблених трудоднів (людиноднів), трудову участь в колгоспному виробництві, видана на ім`я « ОСОБА_1 », належать заявнику ОСОБА_1 .

Проте такий висновок суду першої інстанції не ґрунтується на нормах процесуального права.

Порядок розгляду в окремому провадженні справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визначений главами 1 і 6 розділу ІV ЦПК України.

Відповідно до статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.Перелік фактів, що встановлюються судом при розгляді справи визначено частиною першою статті 315 ЦПК України, який не є вичерпним. Так, згідно з частиною другою даної статті ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки - виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Отже, визначальною обставиною при розгляді заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право.

У частині четвертій статті 315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заявник ОСОБА_1 просила встановити факт належності їй довідки про заробітну плату для обчислення пенсій №717 від 31 жовтня 2019року, виданої на ім`я ОСОБА_1 та довідки № 717 від 31 жовтня 2019року про роботу в колгоспі ім.Б.Хмельницького за періоди 01 травня 1990 року по 31 грудня 1993року та з 01 січня 1995року по 31 грудня 1997року з відомістю про кількість вироблених трудоднів(людиноднів), трудову участь в колгоспному виробництві, виданої на ім`я ОСОБА_1 , зазначивши при цьому мету встановлення такого факту - отримання пенсії у більшому розмірі.

Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами ПФУ.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно пункту 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

У судовому порядку відповідно до пункту 26 зазначеного Порядку встановлюється лише факт приналежності документа, що підтверджує трудовий стаж, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження.

Із оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції встановлюючи приналежність заявниці довідок про трудовий стаж, також вказав періоди за які він нараховується та кількість відпрацьованих днів, що відповідно до Закону повинно здійснюватися УПФ. Вказані доводи відповідають викладеним висновкам у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2019 у справі № 198/623/18 .

Аргументи заявника ОСОБА_1 про те, що у даному випадку відсутній спір про право, оскільки їй необхідно встановити лише факт належності правовстановлюючих документів, суд апеляційної інстанції не може взяти до уваги, оскільки із поданої заяви вбачається, що дані довідки, у яких вказується трудовий стаж впливають на розрахунок пенсії, про що зазначає у поданій апеляційній сказі апелянт. Окрім того, як вбачається із поданої заяви заявника, нею заявлено вимоги про встановлено факт належності довідки про заробітну плату для обчислення пенсій про роботу в колгоспі із зазначенням конкретних періодів та з відомістю про кількість вироблених трудоднів (людиноднів), а також трудову участь в колгоспному виробництві, що також свідчить про наявність предмету спору про право.

Колегія суддів вважає, що у даній справі не вбачається спору про право цивільне, разом з тим законодавством передбачено інший, позасудовий порядок встановлення факту, щодо якого міститься вимога у заяві у даній справі, оскільки відповідні повноваження щодо даного питання надані органам Пенсійного фонду України. У судовому порядку може бути встановлено лише факт належності правовстановлюючих документів особі, без зазначення періодів перебування на підприємстві та кількістю відпрацьованих днів, у випадку, якщо персональні дані заявника не збігаються із даними, вказаними у правовстановлюючому документі.

За приведених обставин колегія суддів вважає, що заява щодо встановлення юридичного факту, який просить встановити заявниця, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки для вирішення таких питань компетентним державним органом встановлено інший порядок, у разі незгоди з його рішенням відповідна особа може подати позов у порядку адміністративного судочинства.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Оскільки допущені судом порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про закриття провадження у справі з роз`ясненням права на звернення до належного органу.

Керуючись ст.ст. 315, 374, 382-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області задовольнити.

Рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 18 листопада 2019 року скасувати, провадження у справі закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд таких питань віднесено до органів Пенсійного фонду України, у разі незгоди з рішенням відповідного органу вона може звернутися з позовом до суду адміністративної юрисдикції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного тексту постанови -18 лютого 2020 року.

Головуючий: Сташків Б.І.

Хома М.В.

Судді: Щавурська Н.Б.