ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 603/467/19Головуючий у 1-й інстанції Галіян І.М.
Провадження № 22-ц/817/901/20 Суддя - доповідач - Храпак Н.М.
Категорія - 351000000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Парандюк Т. С., Сташків Б. І.,

за участю секретаря - Костів Х.Ю.

та сторін: представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Бандури В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №603/467/19 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Бандури Володимира Олексійовича на ухвалу Монастириського районного суду Тернопільської області від 26 серпня 2020 року за заявою представника ОСОБА_1 адвоката Бандури Володимира Олексійовича про відмову у забезпеченні позову, ухвалену суддею Галіян І.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Державний нотаріус Монастириської державної нотаріальної контори Войташек Василь Іванович, Державний реєстратор Монастириського районного управління юстиції Тернопільської області Котелянець Галина Ярославівна про визнання недійсним свідоцтва про право власності у частині 1/2 спадкового майна, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та визнання права власності на 1/2 спадкового майна, -

В С Т А Н О В И В:

у липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , третя особа Державний нотаріус Монастириської державної нотаріальної контори Войташек Василь Іванович, Державний реєстратор Монастириського районного управління юстиції Тернопільської області Котелянець Галина Ярославівна про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14 травня 2015 року, видане на підставі рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 05 червня 2013 року; визнання Свідоцтва про право власності, видане на підставі рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 05 червня 2013 року недійсним у частині 1/2; визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/2 спадкового майна в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , а саме на: - 1/2 житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований по АДРЕСА_1 ; - земельну частку (пай) у розмірі 1,10 в умовах кадастрових гектарах, що знаходиться в спілці селян Прогрес в м. Монастириська Тернопільської області.

21 серпня 2020 року представник ОСОБА_1 адвокат Бандура Володимир Олексійович звернувся в суд із заявою про забезпечення позову заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії з приводу спадкового майна, а саме: житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований по АДРЕСА_1 та земельної частки (пай) у розмірі 2,2 в умовних кадастрових гектарах, яке знаходиться у його власності.

В обґрунтування вказаної заяви представник ОСОБА_1 адвокат Бандура В.О. зазначив, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки порушені права та законні інтереси ОСОБА_1 щодо спадкування 1/2 майна, а саме: житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований по АДРЕСА_1 та земельної частки (пай) у розмірі 2,2 в умовних кадастрових гектарах, яке знаходиться у власності ОСОБА_2 , яке прийняте ним є неправомірним.

Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 26 серпня 2020 року представнику позивача ОСОБА_4 у задоволенні заяви про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Державний нотаріус Монастириської державної нотаріальної контори Войташек Василь Іванович, Державний реєстратор Монастириського районного управління юстиції Тернопільської області Котелянець Галина Ярославівна про визнання недійсним свідоцтва про право власності у частині 1/2 спадкового майна, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та визнання права власності на 1/2 спадкового майна відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Бандура Володимир Олексійович просить скасувати ухвалу Монастириського районного суду Тернопільської області від 26 серпня 2020 року та постановити нову ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Бандури В.О., посилаючись на те, що вона є незаконною, необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню.

В обґрунтування апеляційної скарги представник ОСОБА_1 адвокат Бандура В.О. зазначив, що суд першої інстанції у повній мірі не з`ясував обставин, що мають значення для справи, зокрема те, що ОСОБА_2 розмістив оголошення у мережі Facebook про продаж житлового будинку у АДРЕСА_1 , який є предметом спору, тому, це є суттєвим доказом, щодо забезпечення позову, а саме: заборону вчинення певної дії заборона продажу, відчуження, дарування спадкового майна будинку по АДРЕСА_1 . Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення наведення відповідного обґрунтування є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви, оскільки продаж будинку є вагомою причиною для забезпечення позову.

Відповідач та треті особи не скористалися своїм правом на відзив.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Бандура В.О. апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Пеляк А.М., державний нотаріус Монастириської державної нотаріальної контори Войташек В.І., Державний реєстратор Монастириського районного управління юстиції Тернопільської області Котелянець Г.Я. в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час, дату і місце проведення судового засідання.

У відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Бандури В.О., ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у заяві про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що мотивуючи свою заяву заявник послався винятково на загальні підстави щодо необхідності забезпечити позов, втім, жодних відомостей про те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду в заяві не відобразив. Посилання на загальні підстави для заборони вчиняти будь які дії, для суду не є переконливими. Більше того, до заяви не долучено жодного доказу на підставі якого можна обґрунтовано припустити про реальну загрозу знищення, відчуження, зменшення чи погіршення спірного майна. Окрім цього, заявник не звернув увагу на положення статті 150 ЦПК України (Види забезпечення позову) у якій мовиться про те, що одним із видів забезпечення позову є заборона вчинення певної дії, тобто конкретно визначеної дії, а не будь-якої. Заборона на вчинення будь-якої дії щодо спірного майна, порушуватиме принцип пропорційності (співмірності), оскільки між метою яку прагне досягти заявник та засобами, які просить застосувати - відсутнє розумне співвідношення. Крім цього, як випливає із змісту позовної заяви, спірним є лише 1/2 спадкового майна, а не усе майно щодо якого заявник просить заборонити вчиняти будь-які дії. Отже, враховуючи те, що заявником до суду не надані достатні докази існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, а також з метою недопущення невиправданого надмірного тягаря для відповідача.

Колегія суддів, з даними висновками суду першої інстанції повністю погоджується, оскільки вони відповідають встановленим обставинам, нормам процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі Пантелеєнко проти України зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Як зазначено в частинах 1-2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно із п.п.4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Пункт 6 передбачає, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При встановленні відповідності заходів забезпечення позову позовним вимогам слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Отже, мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Судом встановлено, що між сторонами дійсно існує спір щодо спадкового нерухомого майна, зокрема 1/2 житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований по АДРЕСА_1 та 1/2 земельної частки (паю) у розмірі 2,2 в умовних кадастрових гектарах.

Проте, заява про забезпечення позову не містить посилання на обставини щодо вчинення відповідачем у справі дій, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, і до заяви не долучено доказів на їх підтвердження.

Мотивуючи заяву представник послався винятково на загальні підстави щодо необхідності забезпечити позов, втім, жодних відомостей про те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду в заяві не відобразив і доказів не подав.

Оголошення про продаж житлового будинку в АДРЕСА_1 долучене лише до апеляційної скарги, датоване 04 вереснем 2020 року і предметом розгляду в суді першої інстанції не було. Посилання заявника на те, що вказане оголошення було розміщено в інернет мережі, а тому про нього всі повинні були б знати, колегія суддів вважає необґрунтованим.

Окрім цього, заявник не звернув увагу на положення статті 150 ЦПК України (Види забезпечення позову) у якій передбачено, що одним із видів забезпечення позову є заборона вчинення певної дії, тобто конкретно визначеної дії, а не будь-якої, як це представник зазначив у заяві. Заборона на вчинення будь-якої дії щодо спірного майна, порушуватиме принцип пропорційності (співмірності), оскільки між метою яку прагне досягти заявник та засобами, які просить застосувати відсутнє розумне співвідношення.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бандури Володимира Олексійовича слід залишити без задоволення, а ухвалу Монастириського районного суду Тернопільської області від 26 серпня 2020 року за заявою представника ОСОБА_1 адвоката Бандури Володимира Олексійовича про відмову у забезпеченні позову залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах них понесених.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бандури Володимира Олексійовича залишити без задоволення.

Ухвалу Монастириського районного суду Тернопільської області від 26 серпня 2020 року за заявою представника ОСОБА_1 адвоката Бандури Володимира Олексійовича про відмову у забезпеченні позову залишити без змін.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах них понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 12 листопада 2020 року.

Головуючий

Судді