КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/2674/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Коліснику В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2019 року (суддя Зотько Т.А.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном,

встановила:

у серпні 2018р. позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження Ѕ частиною квартири АДРЕСА_1 шляхом вселення його у вищезазначену квартиру та зобов`язання відповідачів не чинити йому перешкоди в користуванні Ѕ частиною вищезазначеної квартири.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що відповідачі були власниками квартири у рівних частинах відповідно до договору купівлі продажу квартири від 16 вересня 2013 року. 18 грудня 2017 року на електронних торгах він придбав Ѕ частину квартири, яка належала ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданим на підставі акту про реалізацію арештованого майна від 22 грудня 2017р., та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Позивач стверджував, що за згодою ОСОБА_1 . ОСОБА_3 продовжує користуватися квартирою, хоча вже не є її співвласницею та не зареєстрована в ній, відповідачі не надають йому доступу до квартири, відмовляються надати ключі від вхідних дверей, чим порушують його право користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2019 року закрито провадження в частині позовних вимог, заявлених до ОСОБА_3 , у зв`язку із відмовою позивача від цих позовних вимог.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2019 року позов задоволено частково, зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 в користуванні Ѕ частиною квартири АДРЕСА_1 . Усунуто ОСОБА_2 перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження Ѕ частиною квартири АДРЕСА_1 шляхом вселення його у квартиру АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у

розмірі 352грн 40коп.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Відповідач посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, безпідставне неприйняття судом до уваги тієї обставини, що дана квартира була придбана позивачем з прилюдних торгів, проведених в рамках виконавчого провадження при примусовому виконанні заочного рішення Деснянського районного суду міста Києва від 5 жовтня 2016 року про стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 заборгованості за договором позики від 7 серпня 2013 року у розмірі 1 020 799грн. Дане заочне рішення суду переглядається Київським апеляційним судом та результат розгляду справи № 754/10390/16 може вплинути на розгляд даної справи.

Також відповідач зазначає, що судом не звернуто увагу на ненадання позивачем належних та достатніх доказів у підтвердження факту чинення йому перешкод у користуванні квартирою.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідач, будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.160), у судове засідання не з`явилася, клопотання про його перенесення не подала, тому відповідно до ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у її відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - адвоката Андрієнка О.В., який просив залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 16 вересня 2013 року належала у рівних частинах ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Згідно акту про реалізацію арештованого майна, складеного 22 грудня 2017 року старшим державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Диких О.В., Ѕ частина зазначеної квартири, яка належала на праві власності ОСОБА_3 , реалізована на прилюдних торгах, які проведені 18 грудня 2017 року ДП «СЕТАМ».

На підставі Свідоцтва, виданого державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Мазур О.Ю. 16 січня 2018 року, ОСОБА_2 передана Ѕ частина квартири АДРЕСА_1 , що раніше належала ОСОБА_3 . Право власності ОСОБА_2 на вказану частину квартири зареєстровано 16 січня 2018 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем чиняться перешкоди позивачу у користуванні своєю власністю, які підлягають захисту.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає обставинам справи, наданим доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується,розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні квартирою, що підтверджується зверненнями ОСОБА_2 до органів поліції, вказані твердження позивача спростовані відповідачем не були, а відтак суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що перешкоди у користуванні спірною квартирою позивачу підлягають усуненню, у тому числі і шляхом його вселення у квартиру.

Доводи апеляційної скарги, що судом неправомірно не враховано оскарження заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва, на виконання якого була реалізована Ѕ частина спірної квартири, яка належала ОСОБА_3 , колегія суддів вважає безпідставними, так як суд першої інстанції зупиняв провадження у даній справі до набрання законної сили заочним рішенням від 5 жовтня 2016 року. Проте, вказана ухвала була скасована постановою Київського апеляційного суду від 18 липня 2019 року.

Крім того, на час розгляду даної справи ОСОБА_2 є власником Ѕ частини спірної квартири, його право власності у встановленому законом порядку не оспорюється, а відтак порушення його права власності на користування майном підлягає судовому захисту.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що позивачем не надано належних та достатніх доказів у підтвердження його позовних вимог, спростовуються матеріалами справи та встановленими судом обставинами, а також діями відповідача, яка заперечує проти позовних вимог.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції повно з`ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Деснянського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк