Постанова

Іменем України

11 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 405/1467/18-ц

провадження № 61-22982 св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Воробйової І. А.,

Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

представник позивача - ОСОБА_2 ;

відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ;

представник відповідачів - ОСОБА_6 ;

третя особа - ОСОБА_7 ;

представник третьої особи - ОСОБА_8 ;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда

від 06 червня 2019 року у складі судді Драного В. В. та постанову Кропивницького апеляційного суду від 07 листопада 2019 року у складі колегії суддів: Дуковського О. Л., Письменного О. А., Чельник О. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - ОСОБА_7 , про визнання права власності на 3/8 частини квартири за набувальною давністю.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_9 , після смерті якого відкрилась спадщина, яку прийняла її мати - ОСОБА_10

28 серпня 2001 року її мати отримала свідоцтво про право на спадщину

за законом на квартиру

АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 її мати померла, після смерті якої вона прийняла спадкове майно та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом

на вищезазначену квартиру.

Зазначала, що після отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом їй стало відомо про успадкування лише 2/5 частин вказаної квартири, оскільки, як роз`яснив нотаріус, 3/5 частин приватизували її сестра - ОСОБА_3 разом

зі своїми дітьми: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Вказувала, що у 1994 році її сестра ОСОБА_3 разом зі своїми дітьми переїхали на постійне місце проживання до держави Ізраїль, а через рік вона дізналась,

що вони переїхали до Сполучених Штатів Америкиі з того часу зв`язки втрачено, місце їх проживання невідомо. З 1994 року вони не приїжджали

до України, не цікавились станом спірного нерухового майна, не сплачували

за комунальні послуги, не робили ремонт та не підтримували майно

у належному стані.

З 1994 року до теперішнього часу вона відкрито, добросовісно та безперервно проживає у зазначеній квартирі, користується нею та сплачує комунальні послуги, підтримує майно у належному стані.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на 3/5 частин квартири

АДРЕСА_1 , що належать відповідачам на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14 жовтня 1993 року.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06 червня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю

на 3/5 частини квартири

АДРЕСА_1 , які належали ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14 жовтня 1993 року.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 31 серпня 2018 року заяву ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06 червня 2018 року задоволено.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06 червня

2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на 3/8 частини квартири за набувальною давністюскасовано, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Останнім рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06 червня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано недоведеністю та необґрунтованістю заявлених позовних вимог, а також відсутністю підстав, передбачених статтею 344 ЦК України, для визнання за ОСОБА_1 права власності

за набувальною давністю на спірне нерухоме майно.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 07 листопада 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда

від 06 червня 2019 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи повно та всебічно з`ясовно обставини справи, перевірено доводи та заперечення сторін, досліджено надані сторонами докази та ухвалено законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Позивач не довела факт відкритого

та безперервного володіння спірною частиною квартири протягом 10 років.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати, прийняти нову постанову про задоволення позову ОСОБА_1 .

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду

від 26 грудня 2019 року касаційне провадження у зазначеній справі відкрито

та витребувано її з суду першої інстанції.

У січні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 мотивована тим, що висновки судів про те, що позивач не довела безперервності

та добросовісності володіння чужим майном не відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на законі. З часу виїзду до держави Ізраїль відповідачі з батьками не спілкувались, ніколи не приїздили до України, не телефонували, майном не цікавились і документів на спірне майно не отримували та не знали про існування у них права власності на частку у квартирі до 2018 року. 19 квітня 2014 року ОСОБА_1 прийняла спадщину та вступила у володіння спадковим майном. Отже, з часу смерті ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач набула усі права, які належали померлій на день смерті, у тому числі прийняла

у власність, користування та утримання квартири АДРЕСА_1 і про те, що квартира має інших, крім неї, власників не знала та знати не могла.

Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу

У січні 2020 року представник ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - ОСОБА_6 подав відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 -

ОСОБА_2 , у якому просив відмовити у її задоволенні та залишити без змін оскаржувані судові рішення, як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, оскільки суди, встановивши всі обставини справи, надавши їм належну правову оцінку, дійшли правильного висновку про відсутністть підстав для задоволення позову.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 14 жовтня

1993 року, виданого органом приватизації Кіровоградської міської ради народних депутатів, ОСОБА_9 та членам його сім`ї: ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 належить квартира

АДРЕСА_1 , на праві приватної спільної (сумісної або часткової) власності (том 1, а. с. 4).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого

28 серпня 2001 року державним нотаріусом Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори Звіздун Н. К., зареєстрованим у реєстрі

за № 2-3365, спадкоємцем майна ОСОБА_9 , померлого

ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дружина - ОСОБА_10 , що мешкає у

АДРЕСА_1 . Спадкове майно складається з 1/5 частин квартири за вказаною адресою (том 1, а. с. 5).

Згідно з архівною довідкою обласного комунального підприємства «Кіровоградського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації»

від 19 лютого 2018 року право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , станом до 01 січня 2013 року, зареєстровано за ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - 4/5 частин. (приватна спільна сумісна), ОСОБА_10 - 1/5 частин (приватна спільна часткова) (том 1, а. с. 8).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01 грудня

2016 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори Биковим С. Є., зареєстрованим у реєстрі

за № 1-843, ОСОБА_1 успадкувала після смерті матері - ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , 2/5 часток квартири АДРЕСА_1 (том 1, а. с. 6).

Згідно з випискою будинкової книги за адресою:

АДРЕСА_1 , дочка власника - ОСОБА_3 , вибула у 1994 році до країни Ізраїль , онуки власника: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виписались разом зі своєю матір`ю.

Як убачається із вищевказаної виписки ОСОБА_1 не зареєстрована

за вказаною адресою (том 1, а. с. 7).

Відповідно до договору дарування частки квартири від 02 грудня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Бєлінським І. Д., ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянка Російської Федерації, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , подарувала у власність ОСОБА_7 , громадянину Ізраїля, 2/5 частин квартири, яка знаходиться

за адресою: АДРЕСА_1

(том 1, а. с. 147).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження

у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції

до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним

і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається

в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Аналогічне положення міститься й у статті 321 ЦК України.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У частині першій статті 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Судові рішення відповідають роз`ясненням, наданим судам у пунктах 9,

11 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику

в справах про захист права власності та інших речових прав».

Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише

за наявності всіх вказаних умов у сукупності.

Безтитульне володіння - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно,

що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Встановлені судами обставини справи свідчать про те, що позивач була обізнана відносно того, що власником 3/8 часток квартири, яка є предметом спору та на яку вона просить визнати право власності за набувальною давністю, є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а тому не можна вважати володіння позивачем частиною квартири добросовісним.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, у зв`язку із чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. Давність володіння могла вважатись добросовісною, якщо позивач при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав на набуття права власності.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_1 , після смерті своєї матері, продовжувала сплачувати комунальні послуги та надала дозвіл на проживання у квартирі дочці своїх знайомих, яка мешкає у ній по теперішній час,

не підтверджує давність та відкритість володіння чужим майном та не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлені з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів,

що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального

і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06 червня 2019 року

та постанову Кропивницького апеляційного суду від 07 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

І. А. Воробйова

Д. Д. Луспеник