Справа № 523/1382/19
Провадження №2/523/1077/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2020 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Кисельова В.К.,

при секретарі судового засідання - Дзюба Г.І.

за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката - Дячук П.М.

представника відповідача адвоката - Адабаш С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 21 в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступні обставини. Так позивач ОСОБА_1 з 2007 року працює у Одеському регіональному структурному підрозділу Державного підприємства «Обслуговування повітряного руху України» за посадою авіадиспетчер/диспетчер управління повітряного руху.

Працюючи у вищевказаному підприємстві, Позивач познайомився із ОСОБА_2 , відповідачем по справі, який займав таку ж саму посаду. Через деякий час Позивач та Відповідач почали працювати в одній зміні. Згодом між Позивачем та Відповідачем виникли дружні стосунки.

На протязі дружнього спілкування Позивач дізнався, що Відповідач займається перепродажем автомобілів.

Наприкінці 2013 року Позивач захотів змінити свій автомобіль. На той час Позивач пересувався на автомобілі марки «Chevrolet» модель « Lacetti» 2006 року виробництва.

На початку 2014 року Позивач звернувся до Відповідача із проханням допомогти змінити автомобіль на інший, який є кращим.

Відповідач погодився допомогти відповідачу, та запропонував йому обміняти його автомобіль марки «Chevrolet» модель «Lacetti» 2006 року виробництва на автомобіль марки «Mitsubishi» модель «Galant» 2005 року виробництва, за умови, якщо Позивач доплатить 2 600 (дві тисячі шістсот) доларів США, при цьому автомобіль Позивача марки «Chevrolet» модель « Lacetti» 2006 року виробництва сторони оцінили у 8 000 (вісім тисяч) доларів США.

На вищевказану пропозицію Позивач погодився, у зв`язку із чим між Позивачем та Відповідачем було здійснено обмін вищезазначеними автомобілями, та Позивач доплатив Відповідачу 2 600 (дві тисячі шістсот) доларів США.

Однак, через деякий час, Позивач прийшов до висновку, що автомобіль марки «Mitsubishi» модель «Galant» 2005 року виробництва, не зовсім йому підходить, оскільки він є габаритним та некомфортним.

За цих підстав, через декілька місяців, позивач знову звернувся до Відповідача із проханням змінити автомобіль марки «Mitsubishi» модель «Galant» 2005 року виробництва на якийсь більш комфортний та малий автомобіль.

На вказане прохання Відповідач погодився та через деякий час забрав у Позивача автомобіль марки «Mitsubishi» модель «Galant» 2005 року виробництва, та надав Позивачу автомобіль марки «Toyota» модель Yaris» 2006 року виробництва.

Однак, через декілька днів виявилось, що автомобіль марки «Toyota» модель «Yaris» 2006 року виробництва перебуває у несправному стані, виявились багато проявів поганого окрасу даного автомобілю.

Перевіривши автомобіль марки «Toyota» модель «Yaris» 2006 року виробництва на спеціалізованій станції технічного обслуговування, Позивач встановив, що вищевказаний автомобіль перебував у чисельних ДТП, і ремонтувався не найкращим чином.

За цих підстав Позивач знову звернувся до Відповідача із зауваженнями про заміну транспортного засобу.

Відповідач погодився обміняти автомобіль марки «Toyota» модель «Yaris» 2006 року виробництва на автомобіль марки «Honda» модель «Accord» 2003 року виробництва.

Позивач погодився на такий обмін, однак за однієї умови, що автомобіль марки «Honda» модель «Accord» 2003 року виробництва буде одразу ж переоформлено на Позивача.

Відповідач передав позивачу автомобіль «Honda» модель «Accord» 2003 року виробництва, який також мав певні несправності. Однак відповідач дізнався, що автомобіль марки «Honda» модель «Accord» 2003 року виробництва накладено арешт в інтересах банківської установи.

Позивач звернувся з претензіями до відповідача, на що він пообіцяв вирішити питання про оформлення автомобілям найближчим часом.

За спільно домовленістю між сторонами, на протязі року Відповідач надавав Позивачу тимчасово різні автомобілі, марки «Chevrolet» модель «Aveo», 2005 року виробництва; марки «Mercedes-Benz» модель «C-Class», 1998 року виробництва, який виявився з перебитими номерами, марки «КІА» модель «Cerato», 2008 року виробництва.

Останній автомобіль, який Відповідач надав Позивачу був марки «Daewoo» модель «Lanos», 2003 року, приблизною вартістю 4 000 (чотири тисячі) доларів США, який Відповідач без попередження забрав у Позивача.

Після чого, позивач Почав просити Відповідача повернути Позивачу його колишній автомобіль марки «Chevrolet» Модель «Lacetti» 2006 року виробництва та 2 600 (дві тисячі шістсот) доларів США, які Позивач сплатив Відповідачу.

Однак Відповідач відмовив Позивачу у вказаному, посилаючись на той факт, що автомобіль марки «Chevrolet» модель «Lacetti» 2006 року виробництва вже продано іншій особі, яка оформила вказаний автомобіль на своє ім`я належним чином.

01 березня 2016 року, позивач звернувся до Відповідача із вимогою, написати розписку, в якій підтвердити факт зобов`язання Відповідача надати Позивачу автомобіль вартістю 10600 (десять тисяч шістсот) доларів США, та вказати у який строк.

Вищевказану вимогу Позивача - Відповідач виконав, написавши 01 березня 2016 року розписку, в якій зазначив, що зобов`язується на протязі трьох місяців повернути Позивачу автомобіль в справному стані на 10 600 (десять тисяч шістсот) доларів США.

Таким чином вбачається, що Відповідач повинен повернути Позивачу автомобіль вартістю 10 600 (десять тисяч шістсот) доларів США або грошові кошти.

Позивач вважає, між ним та відповідачем виникли правовідносини щодо договору міни, які відповідач не виконав.

На підставі викладеного, позивач просить стягнути:

1.Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН - невідомий) на користь ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_1 ) суму грошових коштів в розмірі 293 659 (двісті дев`яноста три тисячі юсгсот п`ятдесят дев`ять) гривень.

2.Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН - невідомий) на користь ОСОБА_1 (ПІН - НОМЕР_1 ) три відсотки річних за весь час невиконання зобов`язання в розмірі 22 754 двадцять дві тисячі сімсот п`ятдесят чотири) гривні.

3.Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН - невідомий) на користь ОСОБА_1 (ПІН - НОМЕР_1 ) відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) рівень.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, а також підтвердив обставини, які викладені в позовній заяві. Позивач також пояснив, що відповідач пообіцяв йому допомогти придбати для себе інший більше престижний автомобіль. Вони домовились, що він віддає відповідачу за довіреністю свій автомобіль Chevrolet» Модель « Lacetti» 2006 року виробництва, а також доплачує відповідачу суму у розмірі 2 600 (дві тисячі шістсот) доларів США, а взамін цього отримує інший автомобіль. Відповідач передав позивачу автомобіль «Mitsubishi» модель «Galant» 2005 року виробництва, проте автомобіль не було оформлено на ім`я позивача, оскільки він вирішив спочатку придивитися для цього автомобіля. В той же час, позивач оформив довіреність на автомобіль «Chevrolet» Модель « Lacetti» 2006 року виробництва на іншу особу.

В процесі експлуатації автомобіля «Mitsubishi» модель «Galant» 2005 року виробництва він зрозумів, що він йому не підходить, а тому попросив відповідача надати інший автомобіль. Відповідач після цього багато разів передав у користування позивача інші транспортні засоби, проте жодний на нього не було оформлено. Останній автомобіль у позивача взагалі забрали, проте жодних коштів не повернули.

Відповідач в процесі розгляду справи позовні вимоги не визнав у повному обсязі. Так, він пояснив, що він працює авіадиспетчером управління повітряного руху в Одеському регіональному структурному підрозділі Державного підприємства «Обслуговування повітряного руку України».На початку 2014 року до нього звернувся позивач, з яким він працював, з проханням допомогти йому обміняти його автомобіль марки CHEVROLET LACETTI на автомобіль класом вище. Раніше він розповідав позивачу, що у нього є знайомий, який має свій автосалон та може допомогти придбати автомобіль.

В лютому 2014 року вони приїхали на АДРЕСА_1 в автосалон «ІНФОРМАЦІЯ_1 », в якому він його познайомив зі своїм знайомим ОСОБА_3 . Той запропонував позивачу обміняти його автомобіль на автомобіль марки MITSUBISHI GALANT 2008 року випуску.Позивачеві автомобіль сподобався і вів погодився на обмін.

Відповідачу невідомо, що яким чином переоформлювалися автомобілі, оскільки він в їх оформленні участі не приймав.

Приблизно через два місяця позивач знову звернувся до відповдіача та пояснив, що автомобіль MITSUBISHI GALANT занадто великий для нього і не влаштовує його.

Відповідач запропонував знову звернутися до ОСОБА_4 з автосалону та поспілкуватися з ним. Після чого я зателефонував ОСОБА_5 і попросив допомогти. Через декілька днів відповідач побачив позивача на автомобілі марки TOYOTA YARIS.

У вересні 2014 року позивач знову звернувся до відповідача та попросив інший автомобіль, так як автомобілі TOYOTA YARIS погано працює кондиціонер. Відповідач зателефонував ОСОБА_5 в Автосалон «ІНФОРМАЦІЯ_1» та попросив його допомогти. Через декілька днів позивач вже керував автомобілем HONDA ACCORD.

На початку 2016 року позивач звернувся до позивача і повідомив про те, що на автомобілі є арешт. Відповідач зателефонував ОСОБА_5 і він повідомив, що арешт буде знятий з автомобіля найближчим часом. Однак позивач не захотів чекати, а тому ОСОБА_6 запропонував позивачу автомобіль марки KIА CERATO 2008 року. Позивач отримав автомобіль, але повідомив, що він поїздить на ньому деякій час, перед тим як оформлювати його на себе. Через деякий час позивач повідомив відповідача, що автомобіль його не влаштовує, але він йому повідомив про можливість самостійно звернутись до автосалону.

В березні 2016р. позивач підійшов до позивача з претензією про те, що в автосалоні йому запропонували автомобіль NISSAN TIIDA 2008 року випуску. Він його влаштував, але вранці позивач не зміг завести автомобіль. Відповідач зателефонував ОСОБА_4 який йому повідомив, що ОСОБА_7 просто забув вимкнути увечері світло в автомобілі, а тому розрядився акумулятор. Крім того, ОСОБА_6 повідомив відповідачу, що позивач вже достав його і нехай переоформлює на себе автомобіль. Після цього, позивач став погрожувати позивачу, і змусив написати йому розписку, яка буде у нього, доки йому не підберуть відповідний автомобіль вартістю 10600 доларів США.

Відповідач був вимушений написати йому розписку, оскільки побоювався втратити роботу. Останній раз коли позивач бачив ОСОБА_3 , він йому повідомив, що позивач вже не хоче автомобіль, а вимагає щоби йому повернути гроші.

Судом встановлені наступні обставини справи, а також відповідні правовідносини.

Так судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 працюють в управління повітряного руху в Одеському регіональному структурному підрозділі Державного підприємства «Обслуговування повітряного руку України». В процесі спільної праці між ними виникли дружні відносини, та вони довіряли один одному.

Судом також встановлено, що на початку 2014 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з проханням допомогти йому обміняти його автомобіль марки CHEVROLET LACETTI на автомобіль класом вище.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснив, що ОСОБА_2 вже допомагав іншим працівникам підприємства придбати для себе інші автомобілі, а тому він впевнений, що він, як друг, зможе йому допомогти.

В судовому засідання відповідач ОСОБА_2 не заперечував того факту, що до нього звернувся позивач ОСОБА_1 з вищевказаним проханням, однак пояснив, що він був лише посередником між позивачем та ОСОБА_3 , який володів автосалоном « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Отже єдиною обставиною, які визнали сторони в судовому засіданні є факт того, що відповідач ОСОБА_2 погодився допомогти ОСОБА_1 у придбанні іншого автомобіля.

В даному випадку, між сторонами могли б виникнути правовідносин, пов`язані із представництвом.

Відповідно до ч. 1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Згідно ч. 3 ст. 237 ЦК України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 244 ЦК України, що представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

В судовому засіданні встановлено, що між сторонами не укладався будь-який письмовий договір щодо представництва, а також жодна із сторін не надавала іншій довіреність на вчинення певних дій від його імені.

Доказів укладення письмових договорів щодо представництва, або видачі довіреності сторони не надали.

Окрім того, позивач не надав будь-якого документу, який посвідчував належність йому на праві власності автомобіля CHEVROLET LACETTI, на якій він посилався в обґрунтуванні позовних вимог.

Суду також не надано доказів того, що позивачем була оформлена довіреність на ім`я відповідача щодо право користування (розпорядження) автомобіля CHEVROLET LACETTI. В судовому засіданні позивач посилався на те, що він надав довіреність на розпорядження вищевказаним автомобілем іншій особи, проте доказів на надав.

Таким чином, суд вважає, що між сторонами не виникало правовідносини щодо представництва.

Суд також вважає, що відсутні докази того, що між сторонами був укладений договір комісії.

Так, ч. 1 ст. 1011 ЦК України встановлено, що за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Відповідно до ч. 1 ст. 1012 ЦК України договір комісії може бути укладений на визначений строк або без визначення строку, з визначенням або без визначення території його виконання, з умовою чи без умови щодо асортименту товарів, які є предметом комісії.

Згідно ч. 3 ст. 1012 ЦК України істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну.

Частиною 1 ст. 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

У відповідності до ч. 2 ст. 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно ч. 1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України встановлено, що у письмовій формі належить вчиняти: правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

В своїх позовних вимогах позивач посилається на те, що сторони оцінили належний йому автомобіль CHEVROLET LACETTI у 8 000 (вісім тисяч) доларів США, окрім того, він доплатив Відповідачу суму у розмірі 2 600 (дві тисячі шістсот) доларів США.

На підставі викладеного, суд вважає, що вищевказані відносини між сторонами повинні були оформлені відповідним письмовим договором щодо представництва або комісії, однак письмового договору між сторонами не було укладено.

Доказів професійної діяльності відповідача, як продавця транспортними засобами, зі сторони позивача не надано.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 підтвердили факт, що відповідач, поряд зі своєю професійною діяльністю, займався послугами з перепродажу автомобілів.

Однак будь-яких письмових доказів здійснення вищевказаної діяльності зі сторони позивача суду не були надані.

Отже між сторонами не виникало правовідносин щодо договору комісії, а тому неможливо застосувати відповідні норми ЦК України.

В судовому засіданні також було встановлено, позивач тимчасово користувався автомобілями «Mitsubishi» модель «Galant» 2005 року виробництва, «Toyota» модель «Yaris» 2006 року виробництва, «Honda» модель «Accord» 2003 року, марки «КІА» модель «Cerato», 2008 року виробництва, оскільки данні факти визнав відповідач.

Однак жодного документу, який посвідчував право користування даними автомобілями, а також документів, які посвідчували право власності на дані автомобілі сторони не надали.

В матеріалах справи наявна розписка ОСОБА_2 від 01.03.2016р., згідно якої ОСОБА_2 зобов`язується у термін три місяця повернути ОСОБА_1 автомобіль в справному стані на суму 10600 доларів США. (а.с. 17)

Позивач вважає, що вищевказана розписка свідчить про наявність між сторонами правовідносин щодо договору міни, а також наявності зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 715 ЦК України за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар.

Частиною 2 ст. 715 ЦК України встановлено, що кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін.

Однак, як вже було встановлено судом, доказів належності позивачу автомобіля CHEVROLET LACETTI не було надано, а так само, і належності відповідачу автомобіля MITSUBISHI GALANT.

В зв`язку з чим, правовідносини щодо договору міни між сторонами не виникали.

Вищевказана розписка може лише свідчить про наявність цивільного зобов`язання.

Так, ч. 1 ст. 509 ЦК України встановлює, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Однак з наданої розписки взагалі неможливо встановити, яке саме зобов`язання виникло у відповідача.

В даному випадку застосовується слово «повернути», однак неможливо зрозуміти до якого саме цивільно-правового договору можливо застосувати даний обов`язок, тобто, як наслідок розірвання певного договору (купівлі-продажу, міни, дарування, тощо), виконання договору підряду (ремонту автомобіля), припинення договору оренди та ін..

В розписці також «автомобіль» не визначений будь-якими індивідуальними ознаками, тобто не можливо його вирізняти з-поміж інших однорідних речей.

Єдиною ознакою «автомобіля» є встановлення його вартості у розмірі 10600 доларів США. В той же час, є незрозумілим який саме автомобіль повинен був повернути відповідачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов`язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

У відповідності до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не виконав свої зобов`язання, які визначені у розписці.

Вищевказаний факт не заперечував відповідач, проте наполягав на тому, що він був лише посередником, а розписку він написав під тиском.

Позивач вважає, що у зв`язку з невиконанням своїх обов`язків, відповідач повинен повернути суму еквіваленту 10600 доларів США, тобто суму у розмірі 293659 гривень, а також три відсотків річних у розмірі 22754 гривні.

Необхідно відзначити, що у тексті розписки не визначено наслідків невиконання відповідачем свого обв`язку, тобто обов`язкового повернення суми у розмірі 10600 доларів США. В тексті розписки також не має посилань, що відповідач отримав суму у розмірі 10600 доларів США з метою виконання своїх обов`язків.

Окрім того, текст розписки не містить жодних посилань на передачу відповідачу для реалізації автомобіля CHEVROLET LACETTI, а також коштів отримання коштів у розмірі 2600 доларів США.

Необхідно також врахувати, що згідно положень ч. 1 ст. 620 ЦК України у разі невиконання боржником обов`язку передати кредиторові у власність або у користування річ, визначену індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов зобов`язання.

Однак позивач взагалі не ставив питання щодо зобов`язання відповідача виконати свій обов`язок, хоча в даному випадку неможливості було застосувати положення даної статі, оскільки автомобіль, як річ, не був визначений індивідуальними ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

В той же час, в даному випадку взагалі неможливо встановити розмір збитків, оскільки неможливо встановити правову природу договору, який уклали сторони.

Суд також вважає, безпідставним посилання позивача на стягнення з відповідача трьох відсотків річних у розмірі 22754 гривні.

Так, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Однак відповідач не брав на себе виконання грошового зобов`язання, а тому неможливо застосувати положення ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Суд також вважає, що відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди, які передбачені ст.ст. 23, 1167 ЦК України, оскільки невиконання зобов`язання не є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи підстави позову, які були викладені позивачем у позовній заяві, докази, який надав позивач на підтвердження заявлених вимог, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В той же час, в процесі судового засідання позивач посилався на те, що відповідач під впливом обману заволодів його транспортним засобом, а також коштами.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд не має право надавати оцінку діям відповідача щодо наявності правових наслідків вчинення правочину під впливом обману, оскільки вважає, що позивач зберігає за собою право звернення з відповідним позовом.

Судові витрати по справі не відшкодуються, оскільки судом відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2,5,10,12,258,259,263-265,268,274-279 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів у розмірі 293659 гривень, три відсотків річних у розмірі 22754 гривні, моральної шкоди у розмірі 5000 гривень - залишити без задоволення у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 30 -ти денний строк з дня отримання копії повного тексту рішення.

Повний текст буде складено та підписано у п`ятиденний строк з дати проголошення рішення.

Суддя

Повний текст рішення складено та підписано 17.02.2020р.