Справа № 202/7265/18
Провадження № 2/202/154/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря - Дмитрієва Р.С.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Довгаля С.М.,

представника третьої особи - Садиленка О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Дніпрокомунтранс», третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги, на стороні відповідача ОСОБА_3 , про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач у листопаді 2018 року звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська до відповідача ОСОБА_3 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 14.07.2016 року у м. Дніпропетровську на вул. Холодильній, 4 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу автомобіля СITROEN C4, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , власником якого є ОСОБА_2 та транспортного засобу автомобіля (сміттєвоза) КАМАЗ 4925 САК 338254, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП автомобілі зазнали механічних пошкоджень. Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2016 року (справа №202/6240/16-п) ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. на користь держави. Згідно з висновком експертного дослідження по вартості матеріального збитку КТЗ №4439/1 від 15 лютого 2017 року, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля СITROEN C4, реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП, становить 86 963,07 грн. 24 січня 2017 року позивач отримала від ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» страхове відшкодування у розмірі 49 500,00 грн. Компенсацію залишку матеріальної шкоди у розмірі 37 463,07 грн. позивач просить стягнути з відповідача, як винної особи. З вини відповідача позивачем понесені додаткові витрати: 2200,00 грн. витрати на експертне дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку; 1350,72 грн. витрати на автотехнічне дослідження; 500,00 грн. витрати на посвідчення нотаріальних довіреностей. Таким чином з відповідача підлягає стягненню грошова сума у розмірі 41 513,07 грн., як різниця між загальною сумою матеріальної шкоди та розміром страхового відшкодування, яке позивач отримала від Страхової компанії. Крім того діями відповідача було спричинено моральну шкоду, оскільки автомобіль є єдиним засобом пересування сім`ї, на купівлю якого були витрачені чималі кошти, які довгий час накопичувалися. Під час ДТП позивач була пасажиркою пошкодженого автомобіля, сиділа позаду з правої сторони та дуже сильно злякалась. Автомобіль, який наразі виведено з ладу, суттєво допомагав сім`ї як у зароблені коштів, так й у вирішенні суто сімейних побутових питань. Пошкодженням автомобіля позивачу було завдано моральних страждань та психічних навантажень і хвилювань. Вона на тривалий час втратила нормальний сон та душевний спокій. Моральну шкоду позивачем оцінено в 5000,00 грн.

Просила суд: стягнути з ОСОБА_3 на її користь 47 793,79 грн.: 37463,07грн. матеріальний збиток нанесений автомобілю марки СITROENC4, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; 500,00 грн. витрати на оформлення нотаріально-посвідченої довіреності на представника, який має вести всі справи, пов`язані із фактом вищевказаної ДТП, у тому числі, у суді, оскільки позивач не має юридичної освіти; 2200,00 грн. витрати на експертне дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку; 1350,72 грн. витрати на автотехнічне дослідження; 5000,00 грн. моральної шкоди; 1280,00 грн. судового збору.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 листопада 2018 року справа розподілена судді Слюсар Л.П., ухвалою якої від 30 листопада 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2019 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на стороні відповідача Товариство з додатковою відповідальністю «Дніпрокомунтранс».

04 липня 2019 року відповідачем подано апеляційну скаргу на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2018 року про відкриття провадження у справі.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2018 року залишено без змін.

11 листопада 2019 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якій вказав, що дійсно 14.07.2016 року у м. Дніпро по вул. Холодильній, 4 відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої дістали механічні ушкодження автомобіль КАМАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 та автомобіль СITROEN C4, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1

ОСОБА_3 не є власником та/або володільцем автомобіля КАМАЗ, вказаний транспортний засіб є власністю Товариства з додатковою відповідальністю «Дніпрокомунтранс». ОСОБА_3 працює на вказаному підприємстві водієм з 25.12.2010 року. Отже, ОСОБА_3 не є володільцем джерела підвищеної небезпеки, водночас він є працівником, який, керуючи автомобілем КАМАЗ, виконував свої трудові обов`язки. Просив в позові відмовити.

16.01.2020 року через канцелярію суду надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_2 та заява про заміну первісного неналежного відповідача ОСОБА_3 на належного відповідача Товариство з додатковою відповідальністю «Дніпрокомунтранс», оскільки із наданого відповідачем відзиву та долучених доказів вбачається, що ОСОБА_3 перебуває в трудових відносинах з Товариством з додатковою відповідальністю «Дніпрокомунтранс». Просила суд: стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Дніпрокомунтранс» на користь позивача 47 793,79 грн.: 37 463,07 грн. - матеріального збитку спричиненого в результаті дорожньо-транспортної пригоди; 500,00 грн. витрати на оформлення нотаріально-посвідченої довіреності на представника; 2200,00 грн. витрати на експертне дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку; 1350,72 грн. витрати на автотехнічне дослідження; 5000,00 грн. моральної шкоди; 1280,00 судового збору.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2020 року прийнято до провадження уточнену позовну заяву ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Дніпрокомунтранс», третя особа ОСОБА_3 , про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди.

10.03.2020 року від представника відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Дніпрокомунтранс» надійшов відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги не визнали. Вважають, що позивач могла бути обізнана про те, що належним відповідачем є Товариство з додатковою відповідальністю «Дніпрокомунтранс», а ОСОБА_3 є водієм на вказаному підприємстві, з періоду розгляду судом адміністративної справи щодо встановлення винуватості учасників ДТП, що відбулася 14 липня 2016 року відповідно до Протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 №086275, в якому зазначено, що автомобіль (сміттєвоз) КАМАЗ 4925 САК 338254 реєстраційний номер НОМЕР_2 належить вказаному підприємству, так як саме ОСОБА_2 була свідком даної події та потерпілою в даній дорожньо-транспортній пригоді.

Вважають, що позивачем було пропущено строк позовної давності зі зверненням до суду та просили в позові відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

04 травня 2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив. Вказала, що первісну позовну заяву подано в межах строку позовної давності. Жодних документів на місці ДТП, що ОСОБА_3 заходиться у трудових відносинах з Товариством з додатковою відповідальністю «Дніпрокомунтранс» їй надано не було.

06 травня 2020 року представником відповідача надано заперечення на відповідь позивача на відзив в якому вказав, що позивач надала суду свідомо завідомо недостовірні відомості про те, що їй стало відомо про місце роботи відповідача ОСОБА_3 тільки з довідки ТДВ «Дніпрокомунтранс» №1109 від 04.11.2019 року, а насправді їй про це стало відомо значно раніше, з протоколу про адміністративне правопорушення складеного 27.09.2016 року, де в графі «місце роботи» написано ТВД «Дніпрокомунтранс» водій. Сплив позовної давності є самостійною підставою для відмови в позові.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2020 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів по справі.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2020 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів по справі. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з наведених в позові підстав та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача ТДВ «Дніпрокомунтранс» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Просив в позові відмовити з підстав наведених в відзиві на позов та запереченнях.

Представник третьої особи Кусика О.В. просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав наведених у відзиві на позовну заяву.

Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.07.2016 року о 08 год. 40 хв. по вулиці Холодильній, 4 в м. Дніпро сталася ДТП за участю транспортного засобу автомобіля СITROEN C4, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 є ОСОБА_2 та транспортного засобу автомобіля (сміттєвоза) КАМАЗ 4925 САК 338254, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 .

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2016 року (справа №202/6240/16-ц) ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. на користь держави.

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 серпня 2016 року (справа №202/4746/16-ц) провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого за ст.124 КУпАП закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ 5374758 від 10.12.2015 року, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу автомобіля КАМАЗ 4925 НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_2 застрахована у ДОУ ПРАТ «Українська Пожежна -Страхова компанія» (станом на дату скоєння ДТП, 14 липня 2016 року, поліс є діючим) з лімітом відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну 50 000 грн., з франшизою 500 грн. Страхувальник ТДВ «Дніпрокомунтранс» ( т.1 а.с.241).

Згідно з довідкою регіонального Сервісного центру в Дніпропетровській області від 10.05.2019 року за 331/4-1876 транспортний засіб марки «КАМАЗ 4925» з номерним знаком НОМЕР_2 , згідно зі свідоцтвом про реєстрацію НОМЕР_4 зареєстровано за Товариством з додатковою відповідальністю «Дніпрокомунтранс» ( ).

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди, належному позивачу ОСОБА_2 автомобілю СITROEN C4, реєстраційний номер НОМЕР_1 , відповідно до висновку експертного дослідження експерта автотоварознавця ОСОБА_4 по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ № 3917 від 27.07.2016 року, була спричинена матеріальна шкода на суму 75 490 гривень 57 копійки, без врахування ВТВ та 83 885 гривень 03 копійок з урахуванням втрати товарної вартості.

Відповідно до Довідки ПрАТ «УПСК» від 06.10.2020 року за №3082/17, ПрАТ, як страховик за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Полісом №АЕ/5374758 від 10.12.2015 р. у межах страхової суми здійснила виплату страхового відшкодування ОСОБА_2 у розмірі 49 500,00 грн. 50000,00 грн. (ліміт відповідальності) -500,00 грн. (безумовна франшиза).

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 на час дорожньо-транспортної пригоди перебував в трудових відносинах з ТДВ «Дніпрокомунтранс», що підтверджується довідкою Товариства з додатковою відповідальністю «Дніпрокомунстранс» №1109 від 04.11.2019 р., так ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 прийнятий в Закрите акціонерне товариство «Дніпрокомунтранс» на посаду водія автотранспортних засобів з 25 грудня 2010 року (наказ №224-к від 24.12.2010 р.) і працює по даний час. ЗАТ «Дніпрокомунтранс» реорганізовано шляхом його перетворення у Товариство з додатковою відповідальністю «Дніпрокомунтранс» на підставі наказу №1 від 07.06.2011р.; Подорожнім листом № 93582845 від 14.07.2016 року (а.с.а.с.131,132).

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 зі змінами: шкода заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок, а у випадку, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно з п. 4 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 не вважаються володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальність за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки у зв`язку з трудовими відносинами з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо). Така особа може бути притягнена до відповідальності лише самим володільцем джерела підвищеної небезпеки в регресному порядку, враховуючи характер відносин, які між ними склалися.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно з п. 32.7 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхових не відшкодовує шкоду, пов`язану з втратою товарної вартості транспортного засобу.

Системний аналіз пункту 32.7 статті 32 указаного Закону, статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 Цивільного кодексу України, пунктів1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженій наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11. 2003 № 142/5/2092, зареєстрованій у Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за № 1074/8395, дає можливість дійти висновків, відповідно до яких власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку (правова позиція Верховного Суду України, висловлена у справі 6-49 цс14).

Згідно з висновком експертного дослідження автотоварознавця № 3917 від 27.07.2016 року, складеного експертом автотоварознавцем ОСОБА_4 , вартість матеріальної шкоди завданої власнику автомобіля СITROENC4, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 , складає 75490, 57 грн. вартість матеріального збитку без урахування втрати товарної вартості, 83 885,03 грн. - матеріальні збитки з втратою товарної вартості. Оплачено страховою компанією 49 500,00 грн.

Таким чином, різниця між матеріальними збитками з втратою товарної вартості та виплатою страхової компанії становить 34 385,03 грн. (83 885,03 грн. 49 500,00 грн. = 34 385,03 грн.).

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем до позовної заяви було долучено висновок експертного дослідження автотоварознавця № 4439/1 від 15 лютого 2017 року складеного експертом автотоварознавцем ОСОБА_4 , який суд не бере до уваги, оскільки виплата страхового відшкодування ОСОБА_2 здійснювалася саме із врахуванням еспертного дослідження експерта автотоварознавця ОСОБА_4 по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ № 3917 від 27.07.2016 року та саме неповний розрахунок за цим дослідженням є предметом даного спору.

Щодо заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності до позовних вимог позивача, оскільки позивач подала уточнену позовну заяву 16 січня 2020 року, а дорожньо-транспортна пригода відбулася 14 липня 2016 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з приписами ст. 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості у судовому порядку захистити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

Суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина п`ята статті 267 ЦК України).

Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього (пункт 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14).

Таким чином, підставами для відмови в позові у зв`язку з пропуском позовної давності є наступні факти: доведеність порушення цивільного права або інтересу, за захистом якого особа звернулася до суду, закінчення перебігу встановленого законодавством строку звернення до суду, відсутність поважних причин його пропуску, заява сторони у справі про застосування позовної давності.

Отже, наслідки спливу позовної давності застосовується до обґрунтованого позову за наявності заяви відповідача.

Відповідно до ст.264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як вбачається із матеріалів справи, дорожньо-транспортна пригода відбулася 14 липня 2016 року, з позовною заявою позивач звернулася до ОСОБА_3 про стягнення матеріальних збитків і моральної шкоди 16 листопада 2018 року, в межах строку, та позовна давність перервалася, а тому суд не вбачає законних підстав для застосування строку позовної давності.

Виходячи із вищевикладеного, із відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Дніпрокомунтранс» підлягає стягненню на користь позивача ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріального збитку спричиненого в результаті дорожньо-транспортної пригоди - 34 385,03 грн.

Щодо відшкодування витрат, понесених на проведення автотехнічного дослідження в розмірі 1350,72 грн., то суд виходить з наступного. Як вбачається із матеріалів справи, зазначені витрати були здійснені позивачем на проведення автотехнічного дослідження - Висновок від 04.08.2016 року за №18/10.1-41 та проведений висновок в рамках розгляду справи №202/4746/16-п про адміністративне правопорушення.

Позивач просить стягнути із відповідача витрати на проведення експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку від 15 лютого 2017 року в розмірі 2200,00 грн., оскільки зазначений судом висновок не прийнятий судом, то суд не вбачає законних підстав для стягнення зазначених витрат із відповідача.

Щодо заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на оформлення нотаріально-посвідченої довіреності на представника в розмірі 500,00 грн., то зазначені витрати не підлягають відшкодування оскільки не відносяться до витрат, які підлягають відшкодуванню.

Крім завданої матеріальної шкоди, позивач також просила стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн., спричинену їй в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України: моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

На підставі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України).

За правилами ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з відповідними змінами, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Посилаючись на спричинення позивачу моральної шкоди внаслідок пошкодження його майна - автомобіля з вини ОСОБА_3 , у позовній заяві та в судовому засіданні не зазначено із яких міркувань позивач виходила, визначаючи розмір шкоди, не надала ніяких доказів причинно-наслідкового зв`язку між поведінкою Товариства з додатковою відповідальністю «Дніпрокомунтранс» та її моральними стражданнями. З огляду на вказане, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині позову у зв`язку з недоведеністю.

За змістом ч.ч.1, 2, 3 ст. 12, ч.ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та їх обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтями 77, 78 ЦПК України визначено поняття належності та допустимості доказів.

Відповідно до правил статті 78 ЦПК про допустимість доказів обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтями 81, 82 ЦПК України встановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу обов`язків по доказуванню між сторонами.

За загальним правилом, встановленим ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України.

Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Виходячи із вищевикладеного та оцінюючи докази в їх сукупності, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача в частині відшкодування матеріального збитку спричиненого в результаті дорожньо-транспортної пригоди в розмірі - 34 385,03 грн. та не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині відшкодування витрат: на експертне дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку, авто технічне дослідження; оформлення нотаріально посвідченої довіреності та відшкодування моральної шкоди.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами ст.141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, в порядку відшкодування судових витрат із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Керуючись: Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", ст. ст.22,1166, 1172, 1187 ЦК України

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) до Товариства з додатковою відповідальністю «Дніпрокомунтранс» (49107, м. Дніпро, вул. Запорізьке шосе, 26, ЄДРПОУ: 0212858), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги, на стороні відповідача ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 ), про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Дніпрокомунтранс» ( 49107, м. Дніпро, вул. Запорізьке шосе, 26, ЄДРПОУ: 0212858) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) у відшкодування матеріального збитку спричиненого в результаті дорожньо-транспортної пригоди - 34 385,03 грн. (тридцять чотири тисячі триста вісімдесят п`ять гривень 03 коп.).

В задоволенні позовних вимог в частині відшкодування витрат: на експертне дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку, автотехнічне дослідження; оформлення нотаріально посвідченої довіреності та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Дніпрокомунтранс» (49107, м. Дніпро, вул. Запорізьке шосе,26, ЄДРПОУ: 0212858) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) судові витрати по справі в розмірі 704 грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 09 листопада 2020 року.

Суддя Л.П. Слюсар