Справа № 567/327/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2020 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Василевич О.В.

секретар - Ковальчук Л.М.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачки ОСОБА_3

представника відповідачки ОСОБА_4

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Острозі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Острозького міського нотаріального округу Сержант Наталія Миколаївна про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, -

встановив:

В Острозький районний суд звернулася адвокат Шминдрук О.Ф. в інтересах ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , мотивуючи позовні вимоги тим, що після смерті останньої відкрилась спадщина, яка складається з 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло від 07.04.1993 р.

За життя ОСОБА_6 склала заповіт від 04.01.1996 р., який було нотаріально посвідчено, відповідно до якого усе належне їй майно заповіла ОСОБА_1 . Спадкова справа після смерті ОСОБА_6 не заводилась. При зверненні позивача до приватного нотаріуса з метою оформлення спадкового майна, що залишилось після смерті ОСОБА_6 , йому було повідомлено про те, що ним було пропущено встановлений чинним законодавством шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, який закінчився 26 січня 2013 року.

Зазначає, що строк для прийняття спадщини був пропущений позивачем з поважної причини, оскільки йому нічого не було відомо про наявність заповіту, складеного ОСОБА_6 на його користь.

Вказує, що у 90-х роках минулого століття батько позивача ОСОБА_7 , який на даний час помер, опікувався та допомагав при житті ОСОБА_6 та її сім`ї, у відповідь на що ОСОБА_6 повідомляла, що на знак вдячності заповість свою частку у належному їй майні для позивача. Однак, ні ОСОБА_6 , ні її донька ОСОБА_8 про складений заповіт не повідомляли позивача чи його батька. З часом сім`я позивача перестала спілкуватись з ОСОБА_6 та її донькою. Зазначає, що про смерть ОСОБА_6 та про смерть її доньки - ОСОБА_8 , а також про наявність заповіту, складеного ОСОБА_6 на ім`я позивача, останній дізнався лише в березні 2020 р. від приватного нотаріуса Острозького міського нотаріального округу Сержант Н.М., якій дана інформація стала відома під час оформлення спадкової справи, заведеної після смерті доньки ОСОБА_6 - ОСОБА_8 .

Після повідомлення нотаріусом про складений ОСОБА_6 на ім`я позивача заповіт, останній звернувся до нотаріуса із відповідною заявою про прийняття спадщини, на що 12.03.2020р. отримав постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із пропуском шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Вказує, що з огляду на те, що з кінця 90-х років минулого століття по день смерті ОСОБА_6 позивач з нею не спілкувався, а тому не знав та не міг знати про наявність складеного на його ім`я заповіту.

Вказує, що строк для прийняття спадщини був пропущений позивачем з поважних причин, що й спонукало його звернутися до суду з вищевказаним позовом.

Ухвалою суду від 31.03.2020 року було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання, сторонам та третій особі визначено строк для подання заяв по суті справи.

В ході підготовчого провадження вирішено клопотання представника позивача про витребування з Рівненського обласного нотаріального архіву засвідченої копії заповіту ОСОБА_6 від 04.01.2000р., про витребування у третьої особи копії спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , про витребування з відділу ЦНАП Острозької міської ради відомостей про реєстрацію ОСОБА_6 та зареєстрованих з нею осіб на день смерті останньої.

Позивач ОСОБА_1 в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_3 у підготовче засідання не з`явилась, в поданій до суду заяві підготовче засідання просила проводити у її відсутності. У визначений судом строк подала до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого заявлені позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити у задоволенні позову, вказуючи на його безпідставність та обгрунтовуючи тим, що незнання позивача про наявність заповіту не є поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Водночас у відзиві на позовну заяву відповідачка визнала, що саме під час оформлення нею у приватного нотаріуса Сержант Н.М. спадкової справи після смерті ОСОБА_8 (доньки ОСОБА_6 ) було встановлено про наявність заповіту ОСОБА_6 , складеного 04.01.1996р. на ім`я позивача ОСОБА_1 , про що останнього нотаріус повідомив у її присутності у телефонному режимі, та якби не дана обставина позивач ОСОБА_1 у березні 2020 р. так і не звернувся б із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Сержант Н.М. у підготовче засідання не з`явилась, в поданій до суду заяві просила проводити підготовче засіданні у її відсутності, вказуючи на те, що не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Ухвалою суду від 23.06.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду, вирішено клопотання сторін про виклик свідків.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що в 90-х роках минулого століття його батьки та він навідувалися до ОСОБА_6 та її сім`ї, допомагали та підтримували її матеріально. Зокрема, він на прохання свого батька ОСОБА_7 приносив по місцю проживання ОСОБА_6 продукти харчування, та його батько надавав для ОСОБА_6 різноманітну допомогу, якої вона потребувала та здійснював опіку над її сім`єю. Про дату смерті ОСОБА_6 та складений нею на його ім`я заповіт йому нічого не було відомо та про такий заповіт він дізнався у березні 2020р. від приватного нотаріуса Сержант Н.М., яка повідомила його про дану обставину у телефонній розмові. Зазначив, що із ОСОБА_6 та її донькою ОСОБА_8 востаннє спілкувався наприкінці 90-х років минулого століття, та з того часу не підтримував з ними зв`язок.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник в судовому засіданні заперечили проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та пояснили, що ОСОБА_6 на день смерті проживала разом з донькою ОСОБА_8 . Так як остання була одинокою та потребувала сторонньої допомоги, відповідачка разом з своєю матір`ю здійснювали за нею догляд та піклувалися про неї. Після смерті ОСОБА_8 відповідачка здійснила її поховання. За життя ОСОБА_8 склала заповіт, який було посвідчено приватним нотаріусом Сержант Н.М., відповідно до якого ОСОБА_8 все належне їй майно заповіла на користь відповідачки ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 померла та ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 звернулась до приватного нотаріуса Сержант Н.М. з метою оформлення спадщини та під час оформлення спадкової справи з`ясувалося про наявність заповіту, складеного матір`ю ОСОБА_8 ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 .

Вказали, що ОСОБА_8 , проживаючи разом з матір`ю на день смерті останньої, фактично прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті матері, та ОСОБА_8 , як рідна донька ОСОБА_6 , має право на спадкування за законом як спадкоємець першої черги, водночас позивач ОСОБА_1 у відповідності до ст.1272 ЦК України вважається таким, що не прийняв спадщини.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову приватний нотаріус Сержант Н.М. в судовому засіданні пояснила, що 26.02.2020р. до неї звернулась відповідачка ОСОБА_9 з метою оформлення спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_8 . При відкритті спадкової справи після смерті ОСОБА_8 нею було здійснено перевірку по Спадковому реєстру на предмет наявності складеного за життя ОСОБА_8 заповіту та встановлено, що спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_8 є відповідачка ОСОБА_3

ОСОБА_3 надала їй правовстановлюючі документи на спадкове майно - квартиру, при ознайомленні з якими було з`ясовано, що були інші співвласники квартири та при подальшій перевірці наявності інших потенційних спадкоємців після смерті ОСОБА_10 в електронній базі Спадкового реєстру було встановлено наявність заповіту, складеного матір`ю ОСОБА_8 ОСОБА_6 , водночас ні змісту, ні імені спадкоємця за таким заповітом не було відомо.

В подальшому з відповіді обласного нотаріального архіву та копії наданого заповіту вона з`ясувала зміст такого заповіту, відповідно до якого ОСОБА_6 заповіла все своє майно на користь ОСОБА_1 . В подальшому на виконання вимог ст.63 Закону України «Про нотаріат» вона після з`ясування спадкоємця за заповітом зобов`язана була повідомити такого спадкоємця про дану обставину, що вона і зробила, повідомивши ОСОБА_1 в телефонній розмові про складений ОСОБА_6 на його ім`я заповіт.

В подальшому ОСОБА_1 звернувся до неї із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/3 частину квартири, що належала померлій ОСОБА_6 , однак вона відмовила йому у вчиненні нотаріальної дії, про що винесла відповідну постанову, мотивуючи тим, що він пропустив строк для прийняття спадщини.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_6 була її рідною тіткою та при житті останньої батько позивача - ОСОБА_7 часто навідувався до сім`ї ОСОБА_6 , допомагав їм та опікувався ними, та на знак вдячності ОСОБА_6 мала намір скласти заповіт на когось із родини ОСОБА_12 . Пояснила, що про факт складення ОСОБА_6 заповіту їй було відомо, однак на чиє ім`я він був складений їй відомо не було. Зазначила, що про складений ОСОБА_6 заповіт вона позивача не повідомляла, оскільки їй достовірно не було відомо про зміст такого заповіту.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що відповідачка ОСОБА_3 є її рідною донькою та з позивачем ОСОБА_1 вона не знайома. Про складений на користь позивача заповіт від імені ОСОБА_6 їй нічого не відомо. Зазначила, що на момент смерті ОСОБА_6 з нею проживала донька ОСОБА_8 , за якою вона зі своєю донькою ОСОБА_3 здійснювали догляд до дня смерті.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що з позивачем та відповідачкою не знайомий. Зазначив, що ОСОБА_6 потребувала допомоги та він час від часу таку допомогу їй надавав. З приводу складеного ОСОБА_6 заповіту йому нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що тривалий час працює соціальним працівником та знала ОСОБА_6 та її сім`ю, які з 1988 року проживали в АДРЕСА_2 . Вказала, що про складений ОСОБА_6 заповіт їй нічого не відомо та вона переважно спілкувалася з донькою ОСОБА_6 ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснила, що працює листоношою разом з матір`ю відповідачки. Зазначила, що відповідачка ОСОБА_3 та її матір здійснювали догляд за ОСОБА_8 . Із ОСОБА_6 вона не знайома, як і нічого невідомо їй про складений останньою заповіт.

Суд, перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши покази свідків, вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 26.07.2012р. (а.с.13), та після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається з 1/3 частини квартири, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_3 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 07.04.1993 р. (а.с.16).

Відповідно до заповіту, посвідченого 04.01.1996 р. в реєстрі за №2-2 державним нотаріусом Острозької державної нотаріальної контори Лозюк Ж.Я., ОСОБА_6 на випадок своєї смерті заповіла все належне їй майно ОСОБА_1 . Згідно вказаного заповіту, його за дорученням ОСОБА_6 було підписано ОСОБА_8 , так як заповідачка не вміла писати.

З пояснень сторін та матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_17 була рідною донькою ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 27.08.1948р. (а.с.48).

У зв`язку із встановленим судом фактом підписання ОСОБА_8 заповіту, замість її матері ОСОБА_6 через не писемність останньої, суд приходить до висновку, що для ОСОБА_8 , яка була спадкоємницею першої черги після смерті ОСОБА_6 , достовірно було відомо як про факт складення її матір`ю заповіту, так і про його зміст, та вказаний заповіт нею оспорений не був, і такий заповіт залишається чинним на даний час. Дійсніть заповіту ОСОБА_6 від 04.01.1996р. об`єктивно підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 59601331 від 26.02.2020р. (а.с.14).

Встановлені обставини, на переконання суду, свідчать про те, що у спадкодавця ОСОБА_6 за життя існували дійсні підстави (мотиви та внутрішнє переконання) скласти заповіт на користь ОСОБА_1 .

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 59601325 від 26.02.2020р. спадкова справа після смерті ОСОБА_6 не відкривалась (а.с.15).

З пояснень сторін та матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_6 на день смерті проживала з донькою ОСОБА_8 , що підтверджується довідкою про спільне проживання громадян на день смерті одного з них від 22.05.2020р. (а.с.113).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 24.02.2020р. (а.с.42).

Після смерті ОСОБА_8 , її спадкоємцем за заповітом є відповідачка ОСОБА_3 , що підтверджується матеріалами спадкової справи №4/2020, заведеної після смерті ОСОБА_8 , зокрема, заповітом ОСОБА_8 від 31.03.2014р., Витягом про реєстрацію заповіту в Спадковому реєстрі від 31.03.2014р. (а.с.40).

З пояснень сторін та третьої особи судом встановлено, що при оформленні спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_8 та при встановлені кола її спадкоємців приватним нотаріусом Острозького міського нотаріального округу Сержант Н.М. було встановлено факт складення заповіту ОСОБА_6 та після отримання витребуваного примірника такого заповіту з Рівненського обласного нотаріального архіву стало відомо про зміст заповіту ОСОБА_6 , посвідченого 04.01.1996р. за реєстровим №2-2, відповідно до якого все належне їй майно вона заповіла на користь ОСОБА_1 (а.с.99, 100).

Як пояснила третя особа - приватний нотаріус Сержант Н.М., вона у відповідності до вимог чинного законодавства після ознайомлення із змістом заповіту ОСОБА_6 та встановленням особи спадкоємця, вказаної у такому заповіті, зобов`язана була повідомити такого спадкоємця про даний заповіт та відкриття спадщини, що вона і зробила, повідомивши у присутності відповідачки ОСОБА_3 з використанням засобів телефонного зв`язку позивача ОСОБА_1 , так як раніше була з останнім знайома в силу виконання службових обов`язків.

Відповідно до постанови приватного нотаріуса Острозького міського нотаріального округу від 12.03.2020р. ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за вищевказаним заповітом, оскільки спадщину він не приймав та пропустив встановлений законом шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.17).

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1, 2 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Таким чином, строк для прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_6 закінчився 26.01.2013р., та позивач в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини у строк, визначений ст.1270 ЦК України не звертався, таким чином пропустив строк для прийняття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила ч.3 ст.1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі №450/1383/18 (провадження № 61-21447св19), від 26 березня 2020 року у справі №517/82/19 (провадження 61-1340св20).

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Разом із тим, Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Таким чином, позов про визначення додаткового строку на прийняття спадщини підлягає задоволенню у разі пропуску такого строку та доведення поважності причин пропуску строку.

Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як основоположний принцип спадкового права.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, постановах Верховного Суду від 07 серпня 2019 року у справі № 629/1886/18 (провадження № 61-11600св19), від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17-ц (провадження № 61-49121св18), від 20 листопада 2019 року у справі № 209/1795/18 (провадження № 61-14842св19), від 21 листопада 2019 року у справі № 626/2055/18 (провадження № 61-17906св19), від 25 березня 2020 року у справі № 409/59/18 (провадження №61-47227св18), від 25 березня 2020 року у справі № 296/12396/18 (провадження № 61-10481св19), від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц (провадження №61-5609св19).

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилається на те, що лише в березні 2020 року йому стало відомо про заповіт, складений ОСОБА_6 на його користь.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 не був членом сім`ї померлої ОСОБА_6 та не проживав разом з нею, і до 12 березня 2020р. не був обізнаний про наявність складеного на його користь заповіту, і на переконання суду, з урахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, позивач не міг знати про його складення, оскільки за життя спадкодавець не повідомила позивача про такий заповіт та закон захищав таку інформацію як таємницю вчинення відповідної нотаріальної дії.

При цьому, вирішуючи спір у даній справі судом враховується свобода заповіту як основоположний принцип спадкового права. Заповіт є єдиною підставою для здійснення спадкування позивачем і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини. Наведені відповідачкою та її представником доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що позивач знав про наявність складеного спадкодавцем на його користь заповіту та без поважних причин у встановлений законом строк не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Суд, оцінюючи покази свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 з точки зору належності та допустимості, не приймає їх до уваги, вважає такі покази неналежними доказами, оскільки свідчення надані такими свідками не мають доказового значення по справі, так як не містять інформації, яка відноситься до предмету доказування.

Позивач на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 не проживав із спадкодавцем, про наявність заповіту складеного на його користь дізнався поза межами строку, передбаченого ч.1 ст.1270 ЦК України, такі обставини свідчать про поважність причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця при поданні заяви про прийняття спадщини, що є підставою для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідачка та її представник не спростували доводи позивача стосовно його необізнаності щодо складеного ОСОБА_6 на його ім`я заповіту.

В матеріалах справи відсутні та відповідачкою не надано достовірних та беззаперечних доказів, і таких доказів не здобуто судом, на спростування доводів позивача про його необізнаність щодо складеного ОСОБА_6 на його ім`я заповіту.

Звернення ОСОБА_1 з вищевказаним позовом суд розцінює як передбачений законом спосіб захисту своїх прав та інтересів, та відповідачка помилково вказує на те, що звернення позивача до суду з вищевказаним позовом порушує її право на спадкування частини квартири після смерті ОСОБА_8 , адже остання за життя зробила заповітне розпорядження, відповідно до якого все належне їй майно заповіла на користь відповідачки, та відповідачка ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_8 з метою реалізації свого права на спадкування безперешкодно звернулася до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_8 .

З урахуванням встановлених судом обставин справи, суд вважає поважною причину пропуску ОСОБА_1 строку, встановленого законом для прийняття спадщини, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, які містяться в матеріалах справи.

Таким чином, право позивача на прийняття спадщини підлягає захисту шляхом визначення ОСОБА_1 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.5, 10-13, 76-81, 89, 200, 247, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, ст.1272 ЦК України, -

ухвалив :

Позовну заяву ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Острозького міського нотаріального округу Сержант Наталія Миколаївна (адреса: м.Острог, вул.Л.Українки, 21 Острозького району Рівненської області, індекс 35800) про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , тривалістю у два місяці, що починається з дня набрання рішенням суду законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 09 листопада 2020 року.

Суддя Острозького районного судуВасилевич О.В.