Справа № 683/1897/19
24 січня 2020 року м. Старокостянтинів
Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області
в складі: головуючої - судді Бондарчук Л.А.
секретаря Борикіної Л.В.
розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Старокостянтинів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №683/1897/19, 2/683/180/2020 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В обґрунтування заявленого позову вказує, що згідно Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 08 серпня 2016 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 9306 грн 84 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та зобов`язався здійснювати погашення кредиту та процентів.
В судове зсідання представник позивача Гребенюк О.С. подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задоволити, у разі відсутності відповідача просить ухвалити заочне рішення.
Відповідач ОСОБА_1 , який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подавав.
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24 січня 2020 року постановлено провести по даній справі заочний розгляд.
Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 15 травня 2010 року на підставі поданої ОСОБА_1 анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку позивач надав йому кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
08 серпня 2016 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт.
Згідно п. 1.1.1. вказаної Генеральної угоди сторони домовилися зменшити розмір заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту, а саме відсотки на 1171,72 грн , комісію на 412,94 грн., пеню на 0,0 грн., штраф на 562,85грн. Відповідно до п. 1.1.2 Генеральної угоди заборгованість по договору із дати підписання Генеральної угоди складає 9916 грн 84 коп.
У відповідності до п. 1.2 Генеральної угоди з метою забезпечення виконання зобов`язань за договорами позичальник зобов`язується в день підписання Генеральної угоди мати залишок на будь-якому відкритому в банку рахунку в розмірі 610 грн.
Також відповідно до п. 2.1 Генеральної угоди банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 9306 грн. 84 коп. на строк 6 місяців з 08.08.2016 року по 28.02.2017 року в обмін на зобов`язання позичальника повернути кредит та сплатити проценти в розмірі 1,083% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту.
У п. 2.2 Генеральної угоди сторони визначили, що у відповідності до ст. 212, 611, 651 ЦК України у разі прострочення сплати заборгованості, позичальник сплачує банку штраф в розмірі 2147 грн 51 коп.
У вказаній угоді міститься підпис ОСОБА_1 та відповідального працівника банку.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Як вбачається із тексту Генеральної угоди від 08 серпня 2016 року, яка підписана відповідачем, останній погодився з розміром наданого йому кредиту, порядком сплати процентів за використання кредитних коштів та розміром фіксованого штрафу у разі недотримання ним своїх зобов`язань.
Згідно з наданим позивачем розрахунком (а.с.4), станом на 29 травня 2019 року у ОСОБА_1 перед банком наявна заборгованість за тілом кредиту у розмірі 9036 грн 84 коп., за відсотками за користування кредитом у розмірі 3444 грн 82 коп. та штрафом - 2147 грн 51 коп.
Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 погодився на умови, викладені у тексті Генеральної угоди від 08 серпня 2019 року, позовні вимоги банку в частині стягнення з нього заборгованості по тілу кредиту, відсотках та штрафу підлягають задоволенню.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 342/180/17, від 11.09.2019 року у справі №497/1623/17-ц, від 02.10.2019 року у справі №466/7035/14-ц.
Разом з тим, згідно з п. 2.8 вказаної Генеральної угоди відповідач зобов`язався при порушенні ним умов даної угоди сплатити банку пеню та комісію, розмір якої зазначений в Умовах та правилах надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк».
Проте, як вбачається зі змісту Генеральної угоди від 08 серпня 2016 року розмір пені та комісії, та порядок її сплати сторонами угоди не визначено.
Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути пеню та комісію за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Генеральну угоду від 08 серпня 2016 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, надані банком Витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131-цс/19.
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Таким чином, у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача пені та комісії слід відмовити.
При цьому, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту в сумі 9306,84 грн, заборгованості по відсотках в сумі 3444,82 грн та штрафу в сумі 2147,51 грн підлягають задоволенню, оскільки їх розмір був визначений сторонами у підписаній ними Генеральній угоді від 08 серпня 2016 року.
За таких обставин з відповідачки на користь позивача слід стягнути 1082 грн 48 коп. судового збору (1921 х 56,35%).
Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 280-282 ЦПК України, суд
Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задоволити частково.
В решті позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 1082 грн 48 коп. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відповідач: ОСОБА_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Повне рішення складено 29 січня 2020 року.
Суддя: