Справа № 716/2293/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.02.2020 Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Пухарєвої О.В.,

за участю секретаря Кульки О.М.,

представника позивача- ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду м.Заставна цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до територіальної громади с. Веренчанка в особі Веренчанської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області, ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовною заявою до територіальної громади с.Веренчанка в особі Веренчанської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області, ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом.

Посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якого входить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по АДРЕСА_1 . Згідно заповіту від 13.02.2018, посвідченого секретарем виконавчого комітету Веренчанської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області, ОСОБА_4 житловий будинок , що розташований в АДРЕСА_1 заповів сину ОСОБА_2 , а житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_2 заповів дочці ОСОБА_3 . Спадкоємців, які б мали право на обов"язкову частку при спадкуванні за заповітом не має.

Позивач посилається на те, що він як спадкоємець спадкового майна ОСОБА_4 за заповітом, спадщину прийняв , оскільки в передбачений ст. 1270 ЦК України строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Маючи намір оформити свої спадкові права, позивач звернувся до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак у його видачі нотаріусом було відмовлено, оскільки не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності на спадкове майно за ОСОБА_4 .

Відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно є перешкодою в оформленні спадщини. Саме тому, позивач змушений в судовому порядку визнавати право власності на спадщину.

В підготовчому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позов, просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в підготовче засідання не з`явилася, в заяві до суду просить справу розглядати у її відсутності , проти задоволення позову не заперечує.

Представник відповідача в підготовче засідання не з`явився, подав суду заяву про визнання позову та прохання розглянути справу в його відсутності.

Відповідно до вимог ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, приймаючи визнання відповідачами позову, оскільки це не суперечить Закону, а також правам та інтересам сторін, не порушує свободи чи інтереси інших осіб, та відповідає вимогам ч. 4 ст. 206 ЦПК України, ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 03.03.2019 .

Відповідно до ч.1 ст.1220, ч.1 ст.1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Внаслідок смерті ОСОБА_4 по місцю його останнього проживання: АДРЕСА_1 відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за зазначеною адресою. Вказане вбачається із довідки Веренчанської сільської ради.

За правилами ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а тому прийняття спадщини частинами не можливе.

Згідно копії заповіту від 13.02.2018, посвідченого секретарем виконавчого комітету Веренчанської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області та зареєстрованого в реєстрі за №20, який на час відкриття спадщини змінений та скасований не був, ОСОБА_4 зробив розпорядження своїм майном, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 заповів сину- ОСОБА_2 , а житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_2 заповів дочці ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Встановлено, що спадкоємців, які б мали право на обов"язкову частку при спадкуванні за заповітом відсутні.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.1268, ч.1 ст.1273, ч.2 ст.1274 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Встановлено, що позивач ОСОБА_2 вчасно прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_4 , оскільки у передбачений законом шестимісячний строк звернувся до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Вказане підтверджується матеріалами спадкової справи.

Згідно ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

З метою отримання свідоцтва про право на спадщину на згаданий житловий будинок позивач звернувся до нотаріальної контори із відповідною заявою, однак у видачі свідоцтва нотаріусом було відмовлено, оскільки не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності на згадане майно за ОСОБА_4 , що вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 08.08.2019.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських та міських радах визначався згідно інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РС, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР, 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 р. №56.

В інформаційному листi Вищого Спецiалiзованого Суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ вiд 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» сказано, що записи у по господарських книгах, при вирішенні питання про визнання права власності на житлові будинки i споруди у порядку спадкування, оцiнюються у сукупності з iншими доказами, таким як: рiшення про оформлення права власностi громадян на будинки, технiчним паспортом на будiвлi, документами про вiдведення в установленому порядку земельних дiлянок пiд забудову тощо.

В п.9 постанови Пленуму Верховного суду України від 04.10.1991 №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадянна житловий будинок» зазначено, що право власності на житловий будинок, збудований громадянами на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Частинами 3, 4 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових права нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Встановлено, що ОСОБА_4 за життя не оформив документи на належне йому нерухоме майно та не зареєстрував його належним чином.

Відповідно до другого абзацу пункту 3.1 розділу ІІІ Порядку затвердженого Наказом від 19.03.2013 №95 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

На даний час позивачем, як спадкоєцем майна померлого ОСОБА_4 за заповітом, виготовлено технічний паспорт на житловий будинок. Згідно техпаспорта на житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по АДРЕСА_1 побудований у 1920-1930 роках.

Відповідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема iз правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо iнше прямо не випливає iз закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.392 ЦК України в разi вiдсутностi документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку.

Таким чином, сукупність зібраних у справі доказів, дають суду право зробити висновок, що позовні вимоги обґрунтовані і їх слід задовольнити з метою реалізації позивачем своїх законних спадкових прав.

На підставі викладеного, ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1235, 1268, 1269, 1270, 1272, 1297 ЦК України, ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», керуючись ст. ст. 7, 10, 12, 13, 200, 206, 235, 259, 263 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_2 ), жителем АДРЕСА_2 право власності на житловий будинок загальною площею 33,30 кв.м. та житловою площею 16,10 кв.м., що в плані під літ. «А» з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом, після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Веренчанка Заставнівського району Чернівецької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду до Чернівецького апеляційного суду через Заставнівський районний суд.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текс рішення складено 17.02.2020

Суддя О.Пухарєва