Провадження № 2-з/752/396/20
У Х В А Л А

26 жовтня 2020 року cуддя Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

у провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відновлення меж земельної ділянки.

22.10.2020 року ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, в котрій просив:

- накласти арешт на присадибну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 0,0229 га із кадастровим номером :79:008:0017;

- визначити, в якій частині необхідно виконати ухвалу суду;

- зазначити чи право стягнення є солідарним, а також форму заяви про примусове виконання рішення відповідно до ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Подану заяву ОСОБА_1 мотивував тим, що ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14.05.2019 року у цивільній справі № 752/258/19, провадження 2-з/752/156/19 накладено арешт на земельну ділянку та заборону будь-яким особам користуватись земельною ділянкою по АДРЕСА_1 . Вважав, що в силу положень ч. 4 ст. 82 ЦКПК України обставини, встановлені в ухвалі від 14.05.2019 року, доказуванню не підлягають, а тому необхідно вжити заходів забезпечення позову у справі за його позовом до Київської міської ради, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійні вимоги, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про відновлення меж земельної ділянки.

Зазначив, що забезпечення спрямоване насамперед проти неодноразового самовільного зайняття спірних земельних ділянок по АДРЕСА_1 площею 0,0229 га із кадастровим номером :79:008:0017; АДРЕСА_2 площею 0,0521 га із кадастровим номером :79:008:0019; АДРЕСА_3 площею 0,0580 га із кадастровим номером :79:008:0021; оскільки існують обґрунтовані підстави припускати, що вказане нерухоме майно може і надалі незаконно відчужуватись третім особам, що може унеможливити виконання рішення суду та ефективно не захистити його права.

Вивчивши заяву та додані до неї матеріали, суд надходить до наступного.

Статтею 1291 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення ст. ст. 18, 153 ЦПК поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

Одним із видів забезпечення позову у відповідності до ст. 150 ЦПК України є накладення арешту на майно.

Відповідно до ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Тобто, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Разом з тим, забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову ОСОБА_1 до Київської міської ради, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійні вимоги, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про відновлення меж земельної ділянки, є зобовязання відповідача вчинити дії, а саме: відновити межі земельних ділянок по АДРЕСА_1 площею 0,0229 га із кадастровим номером :79:008:0017; АДРЕСА_2 площею 0,0521 га із кадастровим номером :79:008:0019; АДРЕСА_3 площею 0,0580 га із кадастровим номером :79:008:0021.

Метою забезпечення позову є забезпечення виконання судового рішення.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, заявник просить суд накласти арешт на присадибну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 0,0229 га із кадастровим номером :79:008:0017.

Однак, вивчивши подану заяву та додані до неї документи, на думку суду, ОСОБА_1 належним чином не обґрунтовано підстави для забезпечення позову, а саме: наявність між сторонами дійсного спору та реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду й обґрунтованого припущення заявника про те, що незастосування заходів забезпечення позову може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду, мотиви, котрі дають підставу для висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника, для відновлення яких необхідно буде докласти значних зусиль.

На думку суду, вид забезпечення позову, який просив застосувати заявник, є неспівмірним по відношенню до негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову поряд з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів.

Тому, враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1-18, 149-153, 154, 157 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

у забезпеченні позову за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.С. Хоменко