14 лютого 2020 року м. Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області у складі:
головуючого судді Кучиної Н.Г.,
при секретарі судового засідання Ющук О.С.,
представника позивача ОСОБА_1 адвоката Губара В.Є.,
представника відповідача АТ КБ «ПриватБанк» Кузіна Є.В.,
Позивачі в липні 2019 року звернулися в суд з позовом до Акціонерного Товариства Комерційний Банк "ПриватБанк", Товариства з обмеженою відповідальністю "Естейт Селлінг" про визнання договору іпотеки недійсним.
У позові позивачі вказали на те, що 27.05.2016 р. ПАТ КБ «Приватбанк» уклав з ТОВ «Естейт селлінг» договір купівлі-продажу предмета іпотеки, відповідно до якого реалізоване іпотечне майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , яка належала їм на праві власності.
Вважають, що договір укладений відповідачами з порушенням норм чинного законодавства, а відтак він підлягає визнанню недійсним.
ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ» набуло право власності на вказану квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 27.05.2016, укладеного між відповідачами, за яким продавець ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» передає у власність покупцю ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ» - нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 , а покупець Товариство - приймає у власність нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 та зобов`язується сплатити продавцю за нерухоме майно певну грошову суму відповідно до умов цього Договору (пункт 1 Договору)
Укладання 27.05.2016 року відповідачами договору купівлі-продажу не створило для них ніяких юридичних наслідків, у тому числі й у вигляді набуття Товариством з обмеженою відповідальністю "Естейт Селлінг"у власність квартири, з огляду на визнання вказаного договору недійсним з моменту його укладання.
На момент укладення оскаржуваного договору іпотеки від 25.07.2016 року предмет іпотеки: квартира АДРЕСА_1 не належала іпотекодавцю ТОВ "Естейт Селлінг" на праві власності, відтак оспорюваний договір іпотеки відповідачі уклали з порушенням вимог ст.317 ЦК України та ч.1 ст.15 Закону України «Про іпотеку».
Вважають, що з викладених у цій позовній заяві підстав договір іпотеки підлягає визнанню недійсним з моменту його вчинення.
Ухвалою суду від 31 липня 2019 року у справі відкрите провадження і призначено підготовче судове засідання на 02 жовтня 2019 року.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Губар В.Є. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючи на обставини, викладені вище.
Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» Кузін Є.В. у судовому засіданні в режимі відеоконференції позовних вимог не визнав, посилаючись на те, що договір іпотеки на даний час втратив свою чинність, оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» набуло право власності на нерухоме майно. Крім того, відповідач вважає, що права позивачів не порушено ще й з огляду на те, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 28.07.2010 у справі № 2-6681/10 звернуто стягнення на квартиру в користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
Відповідач ТОВ "Естейт Селлінг" письмового заперечення на позов не подало, представник цього відповідача у судове засідання не з`явився.
Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 25.07.2016 року між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (Іпотекодержатель) та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ» (Іпотекодатель) укладено договір іпотеки квартири АДРЕСА_1 .
Відповідно до договору та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ» набуло право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 27.05.2016 року, укладеного між відповідачами, за яким продавець ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» передає у власність покупцю ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ» - нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 , а покупець Товариство - приймає у власність нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 б та зобов`язується сплатити продавцю за нерухоме майно певну грошову суму відповідно до умов цього Договору (пункт 1 Договору).
Відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства.
Як видно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.
При цьому, за змістом ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Таким чином, положення ст.215 ЦК України встановлюють єдину підставу недійсності правочину недодержання сторонами в момент його вчинення вимог закону і жодних виключень з цього правила, наприклад щодо вже виконаного повністю чи частково, розірваного правочину або правочину, строк дії якого закінчився тощо, не містять.
Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Так, з огляду на викладене, суд вважає хибним посилання представника відповідача про те, що договір іпотеки припинив свою дію виконанням, а саме набуттям 17.10.2016 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» права власності на квартиру.
Разом з тим, як вбачається з ч.1 ст.5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за умови, зокрема, що нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація.
Також, за змістом ч.1 ст.317 ЦК України права володіння, користування та розпоряджання майном належать лише його власнику.
Враховуючи, що на момент укладення оскаржуваного договору іпотеки від 25.07.2016 року предмет іпотеки: квартира АДРЕСА_1 не належала іпотекодавцю ТОВ "Естейт Селлінг" на праві власності, відтак суд вважає, що оспорюваний договір іпотеки відповідачі уклали з порушенням вимог ст.317 ЦК України та ч.1 ст.15 Закону України «Про іпотеку».
Частиною 1 ст.236 ЦК України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
Абз. 2 ч.1 ст.216 ЦК України, яка регулює правові наслідки недійсності правочину, вказано, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, тобто цією статтею якраз і регламентовано наслідки визнання недійсним повністю чи частково виконаного правочину.
Вищевикладене узгоджується з позицією Великої палати Верховного Суду, який у п.53, 55 постанови від 27.11.2018 в господарській справі № 905/1227/17, досліджуючи питання визнання недійсним розірваного юридичними особами (тобто припиненого) договору оренди і аналізуючи в зв`язку з цим ст.203, 204, 215, 216, 236 ЦК України, вказав, що законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення. І відповідно до статті 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (п.53 постанови). Оскільки предметом спору у справі є недійсність договору і такий договір визнається недійсним з моменту вчинення, укладення сторонами додаткової угоди про припинення такого договору та повернення майна не може розцінюватися як підстава для припинення провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного рішення). Розірвання сторонами договору, виконаного повністю або частково, не позбавляє сторони права на звернення до суду з позовом про визнання такого договору недійсним. Так само не перешкоджає поданню відповідного позову закінчення строку (терміну) дії оспорюваного правочину до моменту подання позову (п.55 постанови).
Отже, суд вважає, що доводи відповідача щодо неможливості визнання недійсним виконаного договору спростовуються як вищенаведеними положеннями ЦК України, так і позицією Великої палати Верховного Суду, викладеною за наслідками аналізу цих положень закону.
Водночас, суд не можна погодитися з доводами відповідача про те, що договір іпотеки втратив свою чинність виконанням, оскільки ці доводи не узгоджуються з положеннями самого договору.
-повернення кредиту, наданого у вигляді відновлювальної кредитної лінії;
-сплати процентів за використання кредиту;
Пунктом 29 договору іпотеки встановлено строк його дії до повного виконання Іпотекодавцем та Іпотекодержателем зобов?язань за кредитним договором, та всіма договорами про внесення змін до нього.
Отже, закінчення строку дії договору іпотеки сторони пов`язали не з фактом звернення стягнення на предмет іпотеки, як вказав відповідач, а з повним виконанням сторонами зобов`язань за кредитним договором.
Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Оскільки ніяких доказів повного виконання сторонами зобов`язань за кредитним договором жоден з відповідачів суду не надав, твердження АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про втрату чинності договором іпотеки його виконанням не знайшло свого підтвердження.
Стосовно покликання відповідача на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28.07.2010 у справі № 2-6681/10, слід відзначити, що вказане судове рішення у передбачений законом спосіб не виконане з вини самого АТ КБ «ПРИВАТБАНК», яке у встановлений строк не пред`явило відповідний виконавчий лист до виконання в порядку, визначеному ЦПК України та Законом України «Про виконавче провадження».
Крім того, вказане судове рішення не має ніякого значення у спірних правовідносинах з огляду на те, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» набуло не на підставі рішення суду в справі № 2-6681/10, а на підставі оспорюваного договору іпотеки.
Отже, з урахуванням обставин справи, наявність чинного договору іпотеки істотно порушує права та інтереси позивачів, оскільки перешкоджає позивачам у вчиненні дій, пов`язаних зі скасуванням існуючої на сьогодні незаконної реєстрації права власності АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на квартиру АДРЕСА_1 , яка вибула з власності позивачів 27.05.2016 року у незаконний спосіб, та відновлення права власності позивачів на цю квартиру.
Таким чином, суд приходить до висновку, що договір іпотеки квартири АДРЕСА_1 , укладений 25.07.2016 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Естейт Селлінг» з порушенням норм чинного законодавства, а тому підлягає визнанню недійсним з моменту його укладання.
Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню солідарно з Акціонерного Товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Естейт Селлінг" на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 судові витрати в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.
Керуючись ст.ст.258,259,264,265,268,273,352,354 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного Товариства Комерційний Банк "ПриватБанк", Товариства з обмеженою відповідальністю "Естейт Селлінг" про визнання договору іпотеки недійсним - задоволити.
Визнати недійсним договір іпотеки квартири АДРЕСА_1 , укладений 25.07.2016 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Естейт Селлінг» з моменту його укладення.
Стягнути солідарно з Акціонерного Товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Естейт Селлінг" на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 судові витрати в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Позивач - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач - Акціонерне Товариство Комерційний Банк "ПриватБанк", код 14360570, місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д.

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Естейт Селлінг", , місцезнаходження: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 32.

Суддя Н.Г. Кучина