РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2020 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Бородіної Н.М.,

при секретарі Кострової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Харківської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Харківській області про відшкодування шкоди, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся у суд із позовом до відповідачів, Державної казначейської служби України, Прокуратури Харківської області, Головного управління Національної поліції в Харківській області, про відшкодування йому моральної шкоди в сумі 70845 грн., спричиненої неправомірним перебування його під слідством та судом, а також витрати на надання йому юридичної допомоги під час кримінального провадження в сумі 34000 грн. та витрати понесені внаслідок розгляду даної цивільної справи в сумі 11000 грн. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що він 27.02.2018р. був звинувачений у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч.1, ч. 3, ч.4 ст. 358 КК України, однак вироком Київського районного суду м.Харкова від 05.07.2018р. його було виправдано, що є підставою для відшкодування йому моральної шкоди та витрат понесених ним, у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги, які передбачені ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідач Головне управління національної поліції в Харківській області, у поданому відзиві та представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, зазначаючи, що перебування під слідством та судом не спричинило позивачу моральної шкоди, тому підстави для її відшкодування відсутні. Витрати на адвоката є недоведеними та завищеними, тому задоволенню не підлягають.

Співвідповідач Харківська обласна прокуратура, у поданому відзиві та представник у судовому засіданні, визнав право позивача на відшкодування моральної шкоди на підставі ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в сумі 70845 грн. В частині витрат на правову допомогу адвоката просив відмовити за недоведеністю.

Співвідповідач - Державна казначейська служба України, у поданому відзиві та представник у судовому засіданні, зазначив, що казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало та не може нести відповідальність за шкоду завдану діями інших осіб.

Судом відкрито провадження у справі, прийняті змінені позовні вимоги, справа призначена до судового розгляду та за клопотанням позивача змінений відповідач на Харківську обласну прокуратуру.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22.02.2018 року органом до судового розслідування до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення злочину за № 0000742.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_1 , будучі внутрішньо переміщеною особою, діючи з єдиним корисливим умислом, направленим на заволодіння чужим майном, у період з 28.01.2015 по 26.07.2016 незаконно, шляхом обману отримав державні кошти в загальній сумі 7457 грн. 95 коп.

Крім того, 28.01.2015 та 29.02.2016р. ОСОБА_1 , знаходячись у приміщенні Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 78, підписав офіційні документи - заяви щодо призначення грошової допомоги на покриття витрат на проживання та на оплату житлово-комунальних послуг, в які вніс неправдиві відомості щодо відсутності у нього житла поза зоною проведення АТО та надав підроблені документи працівнику УПСЗН Київського району ХМР для подальшого нарахування та виплати адресної грошової допомоги.

27 лютого 2018 року в межах вказаного кримінального провадження ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 190, ч.1, ч. 3, ч.4 ст. 358 КК України . Підозра підписана слідчим СВ Київського ВП ГУНП в Харківській області та погоджена з прокурором Харківської місцевої прокуратури №2.

Вироком Київського районного суду м.Харкова від 05 липня 2018 року ОСОБА_1 визнано невинуватим та виправдано, у зв`язку із недоведеністю вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч.1, ч. 3, ч.4 ст. 358 КК України .

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 16 травня 2019 року вирок Київського районного суду м.Харкова від 05 липня 2018 року залишено без змін.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 Цивільного кодексу України).

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Згідно зі статтею 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду.

Згідно зі статтею 3 Закону № 266/94-ВР у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), в тому числі : суми, сплачені громадянином, у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода.

Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету (стаття 4 Закону № 266/94-ВР).

Частинами першою та другою статті 12 Законом № 266/94-ВР передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12 Закону № 266/94-ВР.

Згідно правової позиції Велика Палата Верховного Суду викладеної постанові у справі від 20.09.2018 № 686/23731/15-ц - оскільки Закон України № 266/94-ВР не містить вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа має звернутися до суду за захистом свого порушеного права, то таким способом захисту в силу положень статей 15, 16 ЦК України може бути, зокрема, звернення до суду з відповідною позовною заявою.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (стаття 13 Закону № 266/94-ВР).

Відшкодування шкоди в такому випадку провадиться згідно з п. 7 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» за рахунок коштів Державного бюджету України та здійснюється Державною казначейською службою України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку.

Безспірність вимоги про відшкодування моральної шкоди визначена на законодавчому рівні.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з пунктом 1 статті 1, пунктом 5 статті 3 Закону 266/94-ВР підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Відповідно до частин другої, третьої статті 13 цього Закону розмір моральної шкоди, визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

В правових позиціях Великої Палати Верховного Суду у справі № 686/23731/15-ц від 20 вересня 2018 року зазначено , що законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв.

Судом встановлено, що досудове розслідування та судовий розгляд справи тривав 14 місяців 19 днів, з 27 лютого 2018 року (повідомлення про підозру) по 16 травня 2019 року (набрання законної сили виправдувального вироку суду).

В цей період, позивач був змушений терпіти обмеження його прав, що мало негативний вплив на його моральний стан. Він був вимушений з`являтися до слідчого, прокурора, а в подальшому до суду, внаслідок чого змінився звичайний уклад його життя. Він хвилювався за своє подальше життя, оскільки його звинувачували у вчинені кримінальних правопорушень, за які передбачені покарання у вигляді обмеження волі та позбавлення волі на строк до п`яти років. Сам факт, звинувачення його вчинені кримінальних правопорушень, спричинив йому підвищене психологічне навантаження, він зазнав душевних страждань, у зв`язку із незаконним перебування під слідством та судом.

З урахуванням викладених фактів, суд дійшов висновку, що позивачу спричинена моральна шкода, тому враховуючи розмір мінімальної заробітної плати, визначений ЗУ «Про державний бюджет України на 2020р.» та межі заявлених вимог, позивачу підлягає відшкодування моральна шкода в сумі 70845 грн.

Також , під час перебування під слідством та судом позивачем для захисту його прав був залучений захисник адвокат Поліканов А.М., що підтверджується договорами від 02.03.2018р., від 12.03.2018р. , від 13.08.2018р. , і відповідними додатками до договорів, актами виконаних робіт. Також адвокат Поліканов А.М. зазначений як захисник у вироку суду від 05.07.2018р. та ухвалі апеляційної інстанції від 16.05.2019р. Згідно наданих квитанції №13866 від 02.03.2018р., №13869 від 12.03.2018р., № 13877 від 13.08.2018р., з урахуванням додатків до договорів, позивач сплатив захиснику за надання йому юридичної допомоги у кримінальному провадженні № 0000742 кошти в загальній сумі 34000 грн., які з урахуванням наведених положень Закону 266/94-ВР, підлягають відшкодуванню за рахунок коштів Державного бюджету, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

Посилання відповідачів на відсутність Книги обліку доходів і зборів , яка б підтверджувала доходи адвоката та як наслідок понесені позивачем витрати є безпідставними, оскільки ведення адвокатом податкового обліку не може впливати на відшкодування понесених фізичною особою витрат на правову допомогу.

Також, по даній цивільній справі позивачем понесені витрати на правничу допомогу адвоката.

Відповідності до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу по даній справі позивачем надано наступні належним чином завірені копії документів: попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, де зазначено вже понесені витрати адвоката із їх переліком, в розмірі 11000 грн.; договір від 30.08.2019р. про надання правової допомоги у цивільній справі, укладеного між адвокатом Полікановим А.М. та ОСОБА_1 ; додаток до договору про визначення суми, яка підлягає сплаті за надані послуги в розмірі 11 000 грн. та перелік послуг ; квитанція № 13890 від 30.08.2019р. про сплату коштів в сумі 11000 грн..

Витрати на правову допомогу у даній справі були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим, тому вони підлягають стягненню з Харківської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Харківській області.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1-6, 10, 12, 13,77-81, 89, 263, 265 ЦПК України, суд ,-

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної казначейської служби України (01601, м.Київ, вул.Бастіонна,б.6, код 37567646), Харківської обласної прокуратури (61001, м.Харків, вул.Б.Хмельницького,б.4, код 02910108), Головного управління Національної поліції в Харківській області (61002, м.Харків, вул.Жон Мироносиць,б.5, код 40108599) про відшкодування шкоди - задовольнити .

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 70845грн., витрати на правову допомогу у кримінальному провадженні в сумі 34000 грн.

Стягнути з Харківської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 11 000 грн., по 5500 грн. з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного суду, через суд першої інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи.

Повний текст рішення виготовлений 09.11.2020р.

Суддя Бородіна Н.М.