Справа № 278/3480/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О. М., за участю секретаря судового засідання Безпалько В. В., розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Демецька Світлана Леонідівна про визнання правочину удаваним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій зазначила, що її колишній чоловік у період шлюбу набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 за договором дарування від 17 липня 2008 року, укладеним з ОСОБА_3 . Позивачка вказала, що вказаний договір дарування є удаваним, оскільки приховує укладений між останніми договір купівлі-продажу, що, на її думку, підтверджується укладеним попереднім договором купівлі-продажу та розпискою продавця про отримання коштів.

У зв`язку з наведеним, позивачка просить суд визнати договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 17 липня 2008 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , удаваним, тобто таким, що вчинений сторонами для приховування договору купівлі-продажу.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, яким просить відмовити в задоволення позову. В обґрунтування відзиву останній вказав, що уклав з ОСОБА_3 саме договір дарування, то що твердження про удаваність цього правочину є безпідставні. Також зауважив, що позивачка пропустила строк позовної давності (а.с. 77-82).

У засідання з`явилися позивачка, яка підтримала свої вимоги, а також відповідач та його представник, які просили відмовити в задоволенні позову.

ОСОБА_3 подала заяву про проведення розгляду справи за її відсутності (а.с. 91).

Приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Демецька Світлана Леонідівна подала заяву про проведення розгляду справи за її відсутності (а.с. 56).

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Сторони з 03 березня 2005 року по 19 серпня 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 11, 21).

17 липня 2008 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали договір дарування, за яким останній набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 16-19).

Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.ч. 3-5 ст. 203 ЦК України).

Удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили (ст. 235 ЦК України).

Отже, предметом дослідження у цій справі є те, чи дійсно воля сторін була спрямована на укладення договору дарування та чи не укладений цей правочин для приховування договору купівлі-продажу.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлений обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони покликаються, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

На підтвердження тієї обставини, що спірний договір дарування є удаваним, позивачка надала суду копію попереднього договору купівлі-продажу від 20 червня 2008 року № 28 (а.с. 15), а також копію розписки про отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_2 грошових коштів (а.с. 20).

Стосовно попереднього договору купівлі-продажу від 20 червня 2008 року № 28, згідно з яким ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зобов`язалися укласти договір купівлі продажу в термін до 17 липня 2008 року, суд зазначає, що він всупереч ч. 1 ст. 635, ст. 657 ЦК України нотаріально не посвідчений.

Отже, відповідно до положень ч. 2 ст. 215 ЦК України попередній договір, на який покликається позивачка, як на підставу своїх вимог, є нікчемним, тому, на переконання суду, є неналежним та недопустимим доказом.

Крім того, у вказаному попередньому договорі зазначено, що посередником є ПП МРЦ "Максимус".

Однак, за інформацією ПП МРЦ "Максимус" протягом 2007-2008 років підприємство про наданні ріелторських послуг з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не укладалися. Попередній договір про передачу завдатку та про укладення в майбутньому договору купівлі-продажу № 28 від 20 червня 2008 року з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ПП МРЦ "Максимус" не укладало (а.с. 87).

Факт отримання ОСОБА_3 грошових коштів від ОСОБА_2 спростовується письмовими поясненнями ОСОБА_3 , якими остання повідомила, що вона не укладала з відповідачем договору купівлі-продажу та що грошові кошти від нього не отримувала (а.с. 91).

Також, матеріали справи містять копію нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_3 від 17 квітня 2020 року, в якій вона стверджує те, що передала належне їй на праві власності майно ОСОБА_2 безоплатно (подарувала) без приховування інших угод (а.с. 83).

Вищезазначене в сукупності, на переконання суду, дає підстави для висновку про недоведеність удаваності спірного правочину, у зв`язку з чим суд вважає за потрібне відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд також вважає за потрібне зазначити, що клопотання відповідача про застосування наслідків пропуску позовної давності у цьому випадку не може бути задоволене, оскільки такі наслідки застосовуються виключно у випадку наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-83, 89 ЦПК України, ст. 235 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Демецька Світлана Леонідівна про визнання правочину удаваним.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження в разі пропуску строку з поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 31 грудня 2020 року.

Суддя О. М. Дубовік