Справа № 712/4687/19
Провадження № 2/712/620/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2020 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді - ТОКОВОЇ С.Є.

при секретарі - МОГИЛА І.С.

з участю представників сторін : ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення коштів. В обгрунтування позовних вимог вказував, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 квітня 2002 року позов прокурора Соснівського району м. Черкаси в інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення боргу та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 2000 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 700 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Однак, рішення суду відповідачем не виконано, останній ухиляється від сплати заборгованості. Тому звернувся з даним позовом до суду.

Просив суд, стягнути з відповідача на його користь144862 грн., з яких 15 928 грн. інфляційні збитки та 128 934 грн. - 3% річних.

Заочним рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 15 серпня 2019 року позов задоволено.

Ухвалою від 22 листопада 2019 року задоволено заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення суду, заочне рішення скасовано , справа призначена до розгляду в спрощеному позовному провадженні з викликом сторні на 12 грудня 2019 року.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача проти позову заперечувала посилаючись на те, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності щодо стягнення сум, передбачених ст. 625 ЦК України, оскільки такий строк необхідно рахувати з часу ухвалення судового рішення про стягнення боргу, яке боржником не виконано. Рішення Соснівського районного суду міста Черкаси про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 коштів в сумі 2700 грн. прийнято судом 03.04.2002 року. Однак позивач звернувся до суду з даним позовом через 16 років, тобто з пропуском строку позовної давності (три роки). Також просила суд врахувати, що Постановою Черкаськог апеляційного суду задоволена апеляційна скарга ОСОБА_6 та скасовано ухвалу Соснівського районного суду міста Черкасчи від 01 жовтня 2015 року про видачу дубліката виконавчого листа. У видачі дубліката виконавчого листа ОСОБА_5 відмовлено.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила суд задоволити позов.

Представник відповідача проти позову заперечувала, з підстав викладених у відзиві та подала заяву про застосування строків позовної давності.

Відповідно до п.3 розділу Х11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-У111 «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та

початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

У зв`язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, який вступив в дію з 15.12.2017 року.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 квітня 2002 року позов прокурора Соснівського району м. Черкаси в інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення боргу та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 2000 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 700 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішення суду, на даний час відповідачем не виконано.

Статті 526, 527 ЦК України передбачають, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Так, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Правовий аналіз положень статей 526,599,611,625 ЦК України дає підстави для висновку про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором , яке боржник не виконав не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за час прострочення.

Судовим рішенням від 03 квітня 2002року про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 заборгованості за договором найму підтверджено наявність такої заборгованості відповідача перед позивачем.

Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2002 році зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за угодою найму не припинилося. Відтак позивач має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу.

Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

До правових наслідків порушення грошового зобов`язання передбачених статтею 625 Цивільного Кодексу України застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), початок перебігу якого слід рахувати з дня, коли кредитор дізнався про порушення грошового зобов`язання боржником (Правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 331/3787/16-ц. ).

Позивач ОСОБА_5 звернувшись до суду із цим позовом у квітня 2019 року пропустив трирічний строк позовної давності щодо позовних вимог про стягнення сум, передбачених статтею 625 ЦК України , який слід рахувати з часу ухвалення судового рішення про стягнення на його користь з відповідача заборгованості, тобто з 03 квітня 2002 року.

Більше того, як вбачається із наданих суду доказів, ОСОБА_5 у липні 2015 року звертався до суду із заявою про видачу дублікатів виконавчого листа № 2-1649 виданого на виконання рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 10 червня 2002 року. Зазначена заява була задоволена та видано дублікат виконавчого листа, який позивач пред`явив до виконання. За повідомленням Соснівського відділу ДВС міста Черкаси виконавче провадження №49291225 з примусового виконання виконавчого листа Соснівського районного суду міста Черкаси № 2-480-02 від 01.10.2015 року про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 боргу в сумі 2700 грн. 25.04.2016 року завершено на підставі п. 10 ст. 49 Закону України « Про виконавче провадження» у зв`язку із надходженням заяви стягувача про направлення виконавчого документа за місцем проживання боржника, а саме: АДРЕСА_1 .

Станом на 01.07.2019 року вказаний виконавчий документ перебував на виконанні у Центральному відділі державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції. В подальшому, відповідач ОСОБА_6 оскаржив ухвалу Соснівського районного суду міста Черкаси від 01 жовтня 2015 року про видачу дубліката виконавчого листа і Постановою Черкаського апеляційного суду від 09 січня 2020 року зазначена ухвала скасована та відмовлено ОСОБА_5 у задоволенні заяви.

Вказане підтверджує той факт, що позивачу ще у 2015 році було відомо про порушення його права, проте з позовом про стягнення коштів в порядку ст. 625 ЦК України він до суду не звертався, а звернувся лише у квітні 2019 року.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в позові з підстав пропуску строку позовної давності про який заявила представник відповідача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно п.7 ст.141 ЦПК України, суд враховує що позивач був звільненений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір», у зв`язку з чим судовий збір в розмірі 1448 грн. компенсується за

рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України .

Керуючись ст.ст.263-265, 267, 280 ЦПК України, ст.ст. 257,261,267, 526, 589, 590, 625, 629, 651 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення

коштів відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду протягом 30 днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчисолюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, або складання, має право на поновлення пропущеного строку на подання апеляційне оскарження.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу (п.15 Розділу ХII «Перехідні положення» ЦПК України).

Повний текст рішення складено 27 січня 2020 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

Позивач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_6 , іпн НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1