Справа № 305/1563/19
Провадження по справі 2/305/100/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.02.2020 Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

судді - І.І.Тулик

за участі секретаря судового засідання - М.І.Шемота

представника позивача - ОСОБА_7

представника відповідача- ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області, Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, відділу у Рахівському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області про визнання рішення органу місцевого самоврядування незаконним та скасування державної реєстрації права власності на об"єкт нерухомого майна

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 , Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області, Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, відділу у Рахівському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області про визнання рішення органу місцевого самоврядування незаконним та скасування державної реєстрації права власності на об"єкт нерухомого майна.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Великобичківської селищної ради №399 від 04.11.2016 року передано у власність громадянці ОСОБА_5 "яні ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,085 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. На підставі вказаного рішення, відбулась державна реєстрація права власності на згадану земельну ділянку за ОСОБА_4 , приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу Маріна А.С., номер запису про право власності - 17557520. Законодавством передбачено, що складання та підписання акту погодження меж є обов"язковим при виготовленні проекту землеустрою. У даному випадку при передачі у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,085 га, розташованої по АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору, позивачем, як сусіднім землекористувачем не проводилось погодження меж і йому не було відомо про процедуру приватизації згаданої земельної ділянки, аж до 1 лютого 2018 року, коли за його запитом, Державним реєстратором було сформовано відповідну довідку про відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, і саме тоді він дізнався, що згадана земельна ділянка, передана у власність ОСОБА_4 , навіть попри те, що із ОСОБА_4 у нього є спір щодо меж вказаної земельної ділянки. Представниками Великобичківської селищної ради, достеменно було відомо, що дана земельна ділянка є спірною, і навіть попри це вказану ділянку, з порушенням процедури, було передано у власність ОСОБА_4 . В результаті цього, було порушено його права, за захистом яких він змушений був звернутися до суду. До земельної ділянки площею 0,085 га, що передана у власність ОСОБА_4 включено частину його земельної ділянки, що перебуває у постійному користуванні його родини понад 30 років і правом на приватизації якої родина поки не скористалась. В цьому і полягає порушення його прав. Також те, що відбулось часткове захоплення земельної ділянки, що перебуває у його постійному користуванні, позбавляє його права в повній площі провести приватизацію земельної ділянки, що перебуває в його користуванні та використовується для обслуговування його житлового будинку АДРЕСА_1 , оскільки відбулось накладання меж земельної ділянки, що перебуває в його користуванні. Зокрема, це накладання меж зафіксоване в акті обстеження від 06.10.2016 року, складеного комісією з питань будівництва, благоустрою, комунального обслуговування, земельних відносин та екології Великобичківської селищної ради. У зв"язку з чим, просив визнати незаконним та скасувати рішення Великобичківської селищної ради №399 від 04.11.2016 року про передачу у власність ОСОБА_4 , земельної ділянки площею 0,085 га, розташованої по АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, скасувати державну реєстрацію права власності на об"єкт нерухомого майна, реєстраційний номер об"єкта нерухомого майна 236, земельна ділянка, кадастровий номер :05:003:0358, площею 0,085 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_4 , номер запису про право власності: 17557520, судові витрати в сумі 768,40 гривень стягнути з відповідача ОСОБА_4 .

Представник позивача, ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених в позовній заяві. Просить позов задовольнити.

Представник відповідачки, ОСОБА_8 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову за недоведеністю.

Представник відповідача, Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з"явився.

Представник відповідача, Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області в судове засідання не з"явився. Згідно поданого відзиву, позовні вимоги управління не визнають, просять відмовити у задоволенні позову, як безпідставного, не доведеного та необгрунтованого.

Представник відповідача, відділу у Рахівському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з"явився.

Суд, заслухавши представників сторін та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до такого висновку.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (статті 55, 124), а статтею 18 Закону України від 07 липня 2010 року «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Позивач, ОСОБА_3 , звертаючись до суду вказує на порушення його права власності на земельну ділянку, шляхом державної реєстрації права на земельну ділянку за відповідачкою ОСОБА_4 , зокрема проведення процедури приватизації останньою без його погодження.

Судом встановлено, що рішенням Великобичківської селищної ради, Рахівського району, Закарпатської області №399 від 4 листопада 2016 року, передано у власність відповідачці ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,085 га, розташовану по АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. На підставі цього рішення відбулась державна реєстрація права власності на згадану земельну ділянку за ОСОБА_4 , приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу Маріна А.С., номер запису про право власності 17557520.

Разом з цим, позивач, ставлячи вимогу про скасування рішення органу місцевого самоврядування - Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області №399 від 4 листопада 2016 року, не надав такий до матеріалів справи, та не заявляв про витребування такого, у разі складнощі в отриманні цього доказу.

Позивач, ОСОБА_3 свої позовні вимоги доводить актом комісії з питань будівництва, благоустрою, комунального обслуговування, земельних відносин та екології від 6 жовтня 2016 року, який з огляду на свій зміст не встановлює порушення прав позивача, в частковому захопленні земельної ділянки, що перебуває в постійному користуванні позивача.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, що передбачено ч. 2 ст. 3 Земельного кодексу України.

Згідно зі статтями 18-21 Земельного кодексу України земельний фонд України відповідно до цільового призначення поділяється на дев`ять категорій, кожна з яких має свій правовий режим залежно від характеру землекористування, системи державних органів, що здійснюють функції державного управління землями та обсягом компетенції цих органів у галузі управління використання земельних ділянок.

Цільове призначення земель - це встановлені законодавством порядок, умови та межі використання земель для конкретних цілей відповідно до їх категорій. Цільове призначення конкретної земельної ділянки залежить від категорії земель, з яких її виділено, від планування та зонування території і є встановленою компетентним органом при наданні земельної ділянки межею її використання для конкретного призначення відповідно до затверджених планів розвитку території, зонування земель, а також правового режиму відповідної категорії земель.

Відповідно до вимог ст. 79 ЗК України земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться. Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель та споруд.

У відповідності до статті 41 Конституції України, Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно зі ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Також згідно із ст. 393 ЦК України правовий акт органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним і власник майна, право якого порушено внаслідок видання правового акта, має право вимагати відновлення того становища яке існувало до видання цього акта.

Статтею 152 ЗК України визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а статтею 155 названого кодексу - що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України).

В судовому засіданні встановлено, що всупереч вимогам Земельного кодексу України, позивач Державний акт на право власності чи право постійного користування землею не виготовляв та не отримував. Межі його земельної ділянки в натурі не встановлювалися.

Стаття 81 ЦПК України зобов`язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Положеннями статті 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає їх закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і у порядку, встановлених законом (ст.321 ЦК України).

Стосовно позовних обгрунтувань позивача щодо непогодження меж земельної ділянки як сусіднім землекористувачем, суд заначає таке.

Статтями 116, 118 ЗК України визначено підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності.

Частиною третьою статті 158 ЗК України визначено, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

За змістом статті 198 ЗК України погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами необхідне при кадастровій зйомці, як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Згідно зі статтею 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка, крім того, межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам.

У відповідності до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Захист земельних прав - це передбачені законом способи охорони цих прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Однак, вирішуючи спір, суд враховує, що погодження відповідачем меж земельної ділянки, яке мотивоване відмовою позивача від погодження, є формою реалізації права відповідачки, а сама по собі процедура погодження меж є виключно допоміжною стадією у процесі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути технічних помилок. Акт погодження меж земельної ділянки є складовою частиною технічної документації, на підставі якої орган місцевого самоврядування, реалізуючи власну компетенцію, приймає рішення про передачу громадянам безоплатно земельних ділянок у власність. При цьому кадастровою зйомкою є комплекс робіт, яку проводять юридичні та фізичні особи, які одержали в установленому порядку ліцензію на проведення геодезичних і картографічних робіт, а при їх проведенні суміжні землекористувачі погоджують межі земельних ділянок і вказані дії не впливають на правовий режим земельної ділянки і не є юридичним фактом, на підставі якого виникають, змінюються чи припиняються земельні правовідносини, оскільки в результаті кадастрових робіт створюється лише інформаційна база.

У той же час непогодження суміжним землекористувачем меж земельної ділянки не є само по собі підставою для прийняття органом місцевого самоврядування рішення про відмову у затвердженні технічної документації та передачі земельної ділянки у власність.

Вирішення питань, пов`язаних із передачею земельної ділянки у власність, належить до повноважень органу місцевого самоврядування, а чинне земельне законодавство не обмежує права на приватизацію земельної ділянки у зв`язку із відмовою суміжного землекористувача від підписання акту погодження меж земельних ділянок.

Таким чином, відмова позивача, ОСОБА_3 від підписання акту погодження меж земельних ділянок не була перешкодою у проведенні передбачених законом дій, спрямованих на приватизацію земельної ділянки, в тому числі і прийняття відповідного рішення органом місцевого самоврядування - Великобичківською селищною радою Рахівського району Закарпатської області та не є підставою для припинення права власності відповідачки на земельну ділянку.

З огляду на матеріали справи, суд вважає, що позивач відповідно до ст.ст. 79,81 ЦПК України не виконав обов`язок доказування, не надав доказів того, що він являється власником земельної ділянки, чи законним землекористувачем, не надав акту встановлення меж земельної ділянки в натурі, а отже він не наділений суб`єктивним правом для звернення в суд з позовом, про захист права, якого він просить. Крім того, позивач не надав жодних доказів на підтвердження підставності позовних вимог, натомість відповідач Великобичківська селищна рада, Рахівського району Закарпатської області, як орган місцевого самоврядування до якого належить вирішення питань, пов`язаних із передачею земельної ділянки у власність, діяв у межах закону, яке не обмежує права на приватизацію земельної ділянки у зв`язку із відмовою суміжного землекористувача від підписання акту погодження меж земельних ділянок, а тому суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення його позову.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 76-81, 141, 263, 265, ст.268, 273, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області, Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, відділу у Рахівському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області про визнання рішення органу місцевого самоврядування незаконним та скасування державної реєстрації права власності на об"єкт нерухомого майна, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст рішення виготовлено 18 лютого 2020 року.

Суддя: І.І.Тулик