Справа № 442/3516/20 Головуючий у 1 інстанції: Грицай М.М.
Провадження № 22-ц/811/2294/20 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Ванівського О.М., Крайник Н.П.

при секретарі Фейір К.О.

з участю ОСОБА_1 , представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 липня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_4 , заінтересована особа ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису,-

В С Т А Н О В И В :

В червні 2020 року ОСОБА_4 звернулася до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області із заявою, у якій просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав: 1) заборонити ОСОБА_1 перебувати за місцем її проживання та реєстрації; 2) заборонити ОСОБА_1 наближатися на відстань, ближчу 100 метрів до місця її проживання та реєстрації, місця її роботи, інших місць частого відвідування нею як постраждалою особою; 3) заборонити ОСОБА_1 особисто і через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;4) заборонити ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори з нею або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, якщо вона того не бажає; 5) заборонити ОСОБА_1 чинити перешкоди до майна, що є спільною сумісною власністю за час набуття у шлюбі.

В обґрунтування заяви посилається на те, що ОСОБА_1 є її колишнім чоловіком, шлюб з яким було розірвано на підставі рішення суду. Під час спільного проживання з ОСОБА_1 , останній постійно ображав її нецензурною лайкою, принижував, завдавав тілесних ушкоджень, у зв`язку з чим 17.12.2019 вона звернулась до Дрогобицького відділу поліції. Постійні образи ОСОБА_1 , як кривдника, стали підставою розриву їх подружніх відносин, втім, він не залишає її у спокою, весь час переслідує, погрожує, постійно пише смс-повідомлення на її телефон. Все це негативно впливає не тільки на її психологічний стан, а й на дітей, які за неї переживають. Вони живуть у постійному страху.

Вважає, що для того, щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від повторного вчинення домашнього насильства щодо неї, як заявника, до ОСОБА_1 необхідно застосувати обмежувальний припис.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 липня 2020 року заяву ОСОБА_4 задоволено частково.

Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого на АДРЕСА_1 , проживаючого на АДРЕСА_2 , строком на чотири місяці, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав:

1. Заборонено ОСОБА_1 перебувати за місцем постійного проживання та реєстрації (перебування) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_3 .

2. Заборонено ОСОБА_1 наближатися на відстань, ближчу 100 метрів, до місця проживання (перебування) ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_3 .

3. Заборонено ОСОБА_1 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_4 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому йому, та переслідувати її.

Рішення суду допущено до негайному виконанню.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 . Вважає рішення суду незаконним та необгрунтованим. Звертає увагу, що звукозапис розмови та фрагмент смс переписки заявниці з ним свідчать лише про неприязні стосунки. Звернення заявниці до правоохоронних органів не свідчить про вчинення ним протиправних дій щодо заявниці. Стверджує, що саме він потерпає з боку заявниці від проявів психологічного тиску та неодноразово звертався до поліції за захистом своїх прав. Вважає, що суд не мав достатніх підстав для видачі обмежувального припису. В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 липня 2020 року та ухвалити нове, яким у задоволенні заяви ОСОБА_4 про видачу обмежувального припису відмовити повністю.

23 жовтня 2020 року від ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає про безпідставність доводів апеляційної скарги. Звертає увагу про наявність підстав для видачі судом обмежувального припису, а також загрозу її здоров`ю з сторони ОСОБА_1 . Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Як вбачається з заочного рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06.04.2020, задоволено позов ОСОБА_4 та розірвано шлюб між нею та ОСОБА_1 , зареєстрований 04.09.2004. Дане рішення вступило в законну силу 14.05.2020.

Заявником на підтвердження своїх доводів надано звукозапис телефонних розмов, а також смс-повідомлення, надіслані ОСОБА_1 , з погрозливим змістом щодо фізичної розправи над колишньою дружиною - ОСОБА_4 . При цьому, ОСОБА_1 не заперечив, що він є автором таких. Водночас останній зазначив, що фрагменти листування між ним та заявником вказують на наявність неприязних стосунків між ними, як колишнім подружжям, що виникли з приводу поділу спільного майна.

З ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04.06.2020 вбачається, що відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя.

Матеріалами справи також встановлено, що заявниця неодноразово зверталася до Дрогобицького відділу поліції щодо неправомірних дій ОСОБА_1 , у тому числі, по факту вчинення домашнього насильства та телефонних погроз. Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03.02.2020 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та накладено на нього стягнення. Судом встановлено, що протиправні дії ОСОБА_1 полягали у вчиненні сімейно-побутового конфлікту зі своєю дружиною ОСОБА_4 , під час якого ображав її нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, чинив психологічний тиск.

Постановляючи оскаржуване рішення про часткове задоволення заяви ОСОБА_4 , суд виходив з тих обставин, що ОСОБА_4 піддавалася домашньому насильству з сторони ОСОБА_1 , а також існує ризик повторного вчинення домашнього насильства, оскільки між сторонами виникли неприязні стосунки, які призводять до частих конфліктів.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України „Про запобігання та протидію домашньому насильству" (Закон № 2229-VIII)домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру;

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч.3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У п. 9 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Як вбачається з фактичних обставин справи, що відповідає приписам пункту 14 ч. 1 ст. 1 Закону України № 2229-VIII, ОСОБА_4 вчиняв психологічне насильство відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_4 . Ця обставина встановлена на підставі звернень ОСОБА_4 до поліції з приводу домашнього насильства щодо неї з сторони ОСОБА_1 , у зв`язку з чим останній постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03.02.2020 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а також звукозаписами телефонних розмов та смс повідомлень надісланих ОСОБА_1 з погрозливим змістом щодо фізичної розправи над колишньою дружиною - ОСОБА_4 .

Оцінюючи ризики повторного вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 відносно колишньої дружини - ОСОБА_4 дружини, суд правильно прийшов до висновку про необхідність вжитих судом дій, шляхом видачі обмежувального припису.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України № 2229-VIII, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать обмежувальний припис стосовно кривдника.

Частиною 2 статті 26 цього Закону визначено, заходи тимчасового обмеження прав кривдника, які визначаються обмежувальним приписом, такими зокрема є: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Закон № 2229-VIII визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів - осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до пунктів 3, 6, 8 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII домашнє насильство - діяння (дія або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Частиною другою статті 26 Закону № 2229-VIII передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону № 2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У Постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях».

Колегія суддів вважає, що визначений судом обмежувальний припис, є належними та адекватними заходами обмеження прав кривдника.

Скаржником не доведено відсутності підстав вважати, що ним не вчинялося домашнє насильство відносно колишньої дружини, чи відсутній ризик постраждати від його дій.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 липня 2020 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 липня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 09 листопада 2020 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.П. Крайник