КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції - Колесник О.М.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2804/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 та просила розірвати шлюб між нею та ОСОБА_1 , та стягнути з ОСОБА_1 на її користь судові витрати у розмірі сплаченого судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебувають у шлюбі, що зареєстрований у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві 10 липня 2013 року, актовий запис №1454, та мають двох малолітніх синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач зазначає, що протягом останніх років їхнє сімейне життя з відповідачем поступово погіршувалось, та що вони з чоловіком мають різні погляди на шлюб, сім`ю та принципи виховання дітей. Подружжя втратило відчуття любові та взаємоповаги, між нею та відповідачем постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стають діти, сторони спільне господарство не ведуть, а шлюбні відносини фактично припинені й шлюб існує лише формально.

На переконання позивача, подальше спільне життя з відповідачем шкодить її інтересам та інтересам дітей, у зв`язку з чим подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим. Окрім того, позивач вказувала, що діти проживали та будуть проживати з нею.

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 03 липня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ,що зареєстрований у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві 10 липня 2013 року, актовий запис №1454. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 704,80 грн судового збору.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав заяву про перегляд вказаного заочного рішення й ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 18 жовтня 2019 року заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В подальшому, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу 11 грудня 2019 року на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 липня 2019 року, яку обґрунтовує тим, що під час ухвалення заочного рішення про розірвання шлюбу судом першої інстанції не було враховано та належно оцінено докази, на які посилався відповідач у заяві про перегляд заочного рішення, що призвело до невірного вирішення справи по суті.

ОСОБА_1 вказує, що прийняти участь в засіданні, що відбулось 03 липня 2019 року не мав змоги у зв`язку із різким погіршенням стану здоров`я та перебуванням на лікарняному, про що повідомив суд заявою, поданою через канцелярію суду 02 липня 2019 року.

Окрім того зазначає, що ним не було подано відзиву через відсутність належних знань щодо процедури судового розгляду та незнання про можливість отримати безкоштовну юридичну допомогу, а намір позивача ОСОБА_2 призвів до психологічного зриву у апелянта, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями лікарняних листів.

Також апелянт посилається на те, що позивач знаходиться в складному психологічному стані, що виник через неправомірні дії її матері, в тому числі й психологічний та матеріальний тиск на позивача щодо розірвання шлюбу з відповідачем.

Апелянт наголошує, що конфлікт, що виник в їх родині, призвів до порушення прав неповнолітніх дітей, а намір позивача відмовитись від утримання дітей та її психологічний стан призвели до застосування ОСОБА_2 насильства.

Враховуючи вищевикладене, апелянт просив скасувати заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 липня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

На адресу суду надійшов відзив від представника ОСОБА_2 - адвоката Придувалова В.В., відповідно до якого позивач не погоджується із апеляційною скаргою, вважає її безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Представник позивач вказує, що єдиною підставою, яка могла б мати значення для скасування рішення Дарницького районного суду міста Києва є порушення норм процесуального права, а саме прийняття заочного рішення у відсутність відповідача, в разі поважності причин його неприбуття в судове засідання. Натомість, відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів про поважність своєї відсутності, адже лікарняний лист, що був долучений до заяви від 02 липня 2019 року про відкладення судового засідання не міг бути прийнятим судом, адже втратив свій термін дії.

Представник позивача зазначає, що відповідач ОСОБА_1 зловживає процесуальними правами та намагається ввести суд в оману, навмисно перекручуючи фактичні обставини справи та документи, що містяться в матеріалах справи.

Окрім того, у відзиві вказано, що судом, при вирішенні справи по суті, було вжито заходів для збереження родини шляхом надання строку для примирення подружжя.

Щодо твердження апелянта про подачу позову про розірвання шлюбу під тиском матері позивача, представник вважає це надуманим міркуванням ОСОБА_1 , що не ґрунтується на матеріалах справи та не підтверджується належними та допустимими доказами. Натомість позивач сама приходила до суду, надавала свої пояснення з приводу підстав, що призвели до подання нею позову про розірвання шлюбу.

Представник позивача звертає увагу суду, що правових підстав для збереження шлюбу між сторонами немає, адже позивач припинила шлюбні відносини з відповідачем, не вела спільного господарства, мала окремий бюджет та проживала з дітьми окремо від нього, а тому збереження шлюбу буде протирічити планам позивача на життя та не відповідатиме її волі.

При апеляційному розгляді справи представник відповідача у справі ОСОБА_1 - адвокат Святогор О.А. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 та її представник Придувалов В.В. заперечували проти доводів апеляційної скарги, вважають її необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а тому просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників по справі, які з`явились в судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, 10 липня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 10 липня 2013 року (а.с.8).

Від даного шлюбу сторони мають двох спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.09-10).

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом посилалась на те, що відносини між нею та відповідачем погіршилися, внаслідок чого почуття поваги та кохання втрачені, вони не ведуть спільного господарства, проживають окремо, а шлюб носить виключно формальний характер.

Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч.1 ст.24 СК України).

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч.2 ст.104 та ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України.

За змістом ч.3 ст.109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", у рішення суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Як встановлено судом першої інстанції стосунки та шлюбні відносини між позивачем та відповідачем погіршились, спільне господарство вони не ведуть. Окрім того, стороною позивача надавались докази того, що між сторонами існує конфлікт щодо їх спільного проживання та виховання їх дітей.

Відповідно до листів Національної поліції України ГУ у місті Києві Подільського управління поліції вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 постійно виникають сімейні сварки та суперечки щодо порядку виховання їх спільних дітей (а.с.62-65). Вказане також підтверджується листом Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 29 вересня 2019 року (а.с.73-74).

Окрім того, як вбачається із матеріалів справи, суд першої інстанції розглянув заяву ОСОБА_1 щодо надання строку для примирення й встановив строк для примирення в один місяць (а.с.45-49).

Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців (п.5 ч.1 ст.251 ЦПК України).

У п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21 грудня 2007 року надано роз`яснення, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі зупинення провадження у справі та надання сторонам строку на примирення (п.5 ч.1 ст. 251 ЦПК України). Судам слід використовувати надану законом можливість для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей.

Із наведеного вище вбачається, що надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

Разом з тим, враховуючи наданий судом час для примирення в один місяць сторони не змогли налагодити стосунки між собою.

Крім того розгляд вказаного спору судом першої інстанції з червня 2018 року з до жовтня 2019 року не призвів до примирення сторін.

Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, суперечить правам та інтересам позивача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (ст.51 Конституції України), дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу, що відповідає вимогам ст.ст.24, 56 СК України.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_2 перебуває у складному психологічному стані через тиск на неї її матері апеляційним судом не приймаються, оскільки позивач була присутня на судових засіданнях, самостійно надавала пояснення по справі й висловлювалась за те, що хоче розірвати шлюбні відносини.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно постановив рішення про розірвання шлюбу сторін, так як протягом тривалого часу сторони спільного господарства не ведуть, свої шлюбні стосунки не відновили і такого бажання позивач не висловила.

А відтак перебування позивача в шлюбі з ОСОБА_1 порушує її права та впливає на її інтереси.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції відповідач у апеляційній скарзі не навів обґрунтованих мотивів, які б свідчили про неправильність висновків суду щодо наявності підстав для розірвання шлюбу, зокрема доказів, які б свідчили про помилковість його висновку щодо неможливості збереження шлюбу.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови викладено 19 лютого 2020 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв