Справа № 766/4692/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2020 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Єпішина Ю.М.,

секретаря Сауляк Я.О.,

за участі представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Херсоні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_5 , про стягнення безпідставно набутих коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 19000,00 грн. та судових витрат по справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у період з травня по жовтень 2018 року позивач ОСОБА_4 , в інтересах свого сина, ОСОБА_5 , в рахунок сплати аліментів ОСОБА_2 перерахував на користь відповідача грошові кошти на загальну суму 19000,00 гривень. Вказана сума грошових коштів не зараховується державним виконавцем в рахунок сплати аліментів з посиланням на те, що грошові кошти перераховувались із грошового рахунку ОСОБА_4 , в той час як стороною виконавчого провадження є боржник ОСОБА_5 . Відповідач відмовляється написати державному виконавцю заяву про зарахування вказаних коштів в рахунок сплати аліментів та має на меті повторно отримати суму аліментів за період з травня по жовтень 2018 року. ОСОБА_5 позбавлений можливості оскаржувати дії державного виконавця у зв`язку з тим, що грошові перерахування здійснювалися з картки ОСОБА_4 , який, в свою чергу, позбавлений можливості оскаржувати дії державного виконавця у зв`язку з тим, що він не є стороною виконавчого провадження. Позивач зазначає, що єдиним на теперішній час способом захистом порушеного права є звернення до суду із даним позовом.

Ухвалою від 03.06.2019 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою від 21.06.2019 року залучено у якості третьої особи ОСОБА_5

20.06.2019 року відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його необґрунтованість.

Ухвалою від 29.08.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві.

Суд, дослідивши матеріали справи, наявні докази, заслухавши пояснення учасників справи, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що, між сторонами виникли правовідносини, які регулюються наступними нормами права.

Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно ч. 2 ст. 1212 ЦК України, положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Згідно ч. 3 ст. 1212 ЦК України, положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Вищенаведені норми права, зокрема, ч. 1 ст. 1212 ЦК України, зобов`язує особу, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), повернути потерпілому це майно.

Водночас, ст. 1215 ЦК України, встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (ч. 1 ст. 1215 ЦК України).

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Вказаний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 02.07.2014 р., ухваленій у справі № 6-91цс14.

У відповідності до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі № 6-151 цс-13, від 22.01.2014 року, згідно ст. 1215 ЦК України, не підлягають поверненню безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених п.1 ч.1 вказаної статті, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела таку виплату, та факту недобросовісності набувача коштів.

Згідно довідки розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 01.11.2018 року №7 у період з 30.10.2013 року по жовтень 2018 року заборгованість по аліментах станом на 01.11.2018 року складає 210225,81 грн.

З матеріалів справи убачається, що у період з травня по жовтень 2018 року позивач ОСОБА_4 , в інтересах свого сина, ОСОБА_5 , в рахунок сплати аліментів ОСОБА_2 перерахував на користь відповідача грошові кошти на загальну суму 19000,00 грн., а саме : 27.05.2018 року - 2000,00 грн. (цільове призначення - аліменти на утримання дитини, ОСОБА_6 за травень 2018 року); 30.05.2018 року - 1500,00 грн. (цільове призначення - аліменти на утримання дитини, ОСОБА_6 за червень 2018) року; 01.06.2018 року - 1000,00 грн. (цільове призначення - аліменти на утримання дитини, ОСОБА_6 за червень 2018 року); 20.06.2018 року - 1000,00 грн. (цільове призначення - аліменти на утримання дитини, ОСОБА_6 за червень 2018 року); 09.08.2018 року - 3500,00 грн. (цільове призначення - аліменти на утримання дитини, ОСОБА_6 за липень 2018 року); 17.08.2018 року - 3500,00 грн. (цільове призначення - аліменти на утримання дитини, ОСОБА_6 за серпень 2018 року); 05.09.2018 року - 3500,00 грн. (цільове призначення - аліменти на утримання дитини, ОСОБА_6 за вересень 2018 року); 08.10.2018 року - 3500,00 грн (цільове призначення - аліменти на утримання дитини, ОСОБА_6 за жовтень 2018 року).

Отже зазначені грошові кошти, набуті відповідачем у період з травня 2018 року по жовтень 2018 року перераховані з цільовим призначенням як аліменти.

Належних, достатніх та допустимих доказів того, що, утримання вказаних аліментів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату, та факту недобросовісності набувача коштів матеріали справи не містять, так як позивачем не надані.

Встановивши те, що грошові кошти, набуті відповідачем у загальному розмірі 19000 грн. 00 коп., є аліментами, виплата яких здійснена за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату, та з урахуванням факту недоведеності недобросовісності з приводу їх отримання з боку відповідача, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено - судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на правову допомогу, позивачу не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1212, 1215 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76, 80, 247, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_5 , про стягнення безпідставно набутих коштів відмовити.

Рішення може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції на протязі тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції до Херсонського апеляційного суду.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Херсонський міський суд Херсонської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Ю.М.Єпішин