Дата документу 09.11.2020 Справа № 334/5370/20
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 334/5370/20 Головуючий у 1-й інстанції: Баруліна Т.Є.
Провадження №22-ц/807/3508/20 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: Подліянової Г.С., Гончар М.С., Кримської О.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання №7» на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2020 року про відмову у видачі судового наказу у справі за заявою Комунального підприємства «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання №7» про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року Комунальне підприємство «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання №7» звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Свою заяву обґрунтувало тим, що 16 січня 2017 року між Комунальним підприємством «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання №7» та ОСОБА_1 укладено договір про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Відповідно до п.1 Договору, громадянин визнає суму боргу 8976,36 грн перед КП «ВРЕЖО №7», що утворилася по особовому рахунку № НОМЕР_1 станом на 01 січня 2017 року, а Підприємство надає громадянину розстрочку у погашенні заборгованості з квартирної плати (плата за утримання житла) та плати за комунальні послуги з лютого 2017 року до повного погашення боргу по 250,00 грн щомісячно.

ОСОБА_1 протягом лютого 2017 року вересня 2020 року здійснено часткове погашення заборгованості за комунальні послуги у розмірі 1000,00 грн.

Платежі вносилися не регулярно, а з червня 2017 року боржником взагалі припинено погашення заборгованості, що призвело до порушення умов Договору та виникнення заборгованості в розмірі 7976,36 грн.

З урахуванням грошових вимог, за якими пройшов строк позовної давності та часткового погашення боржником заборгованості, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню на користь КП «ВРЕЖО №7» складає 6226,36 грн.

Із урахуванням зазначеного, Комунальне підприємство «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання №7», просило суд:

Видати судовий наказ, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання №7» суму основної заборгованості в розмірі 6226,36 грн, 3% річних у розмірі 569,73 грн та інфляційні втрати у розмірі 1344,87 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2020 року відмовлено у видачі судового наказу за заявою Комунального підприємства «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання №7» щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Комунальне підприємство «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання №7», подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права,просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Комунальним підприємством «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання №7» попри відсутність письмового договору про надання житлово-комунальних послуг, до заяви додано документи, що підтверджують обставини, якими вони обґрунтовують свої вимоги, що вказують на розмір заборгованості за фактично надані житлово-комунальні послуги, з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, нарахованих на суму заборгованості.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України до суду не надходило.

Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК Україним суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відмовляючи у задоволенні заяви про видачу судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що заява про видачу судового наказу подана з порушеннями вимог ст. 163 ЦПК України, тому на підставі п.1 ч.1 ст. 165 ЦПК України, у видачі судового наказу необхідно відмовити.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки він відповідає вимогам закону і фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 16 січня 2017 року між Комунальним підприємством «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання №7» та ОСОБА_1 укладено договір про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги. (а.с. 4).

З бухгалтерської довідки про нарахування та сплату заборгованості, вбачається, що ОСОБА_1 здійснював оплату в рахунок погашення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги на загальну суму 1 000,00 грн. (а.с. 5-6).

Відповідно до ч.3 ст. 19 ЦПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» №14 від 23 грудня 2012 року, наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засдання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів, видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Пунктом 3 ч.3 ст.163 ЦПК України визначено, що до заяви про видачу судового наказу додаються: копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України від 24.06.2004 №1875-IV «Про житлово-комунальні послуги», який діяв до 30.04.2019, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України від 24.06.2004 №1875-IV «Про житлово-комунальні послуги», який діє з 01.05.2019, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно з ч.1, 2 ст.29 Закону України від 24.06.2004 №1875-IV, договір на надання житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. У разі якщо балансоутримувач не є виконавцем, він укладає договори на надання житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) з іншим виконавцем.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

У заяві представник КП «ВРЕЖО №7», як на законність своїх вимог щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, посилається на укладений між сторонами договір реструктуризації заборгованості за житлово-комунальні послуги, згідно з яким боржник має перед КП «ВРЕЖО №7» заборгованість у сумі 8976,36 грн, яка виникла станом на 01.01.2017.

Оскільки, договір, укладений між сторонами дійсно не містить у своєму тексті чи у додатках до нього інформації про розрахунок суми основної заборгованості у розмірі 8976,36 грн (із чого саме вона складається: із яких саме комунальних послуг (плати за централізоване опалення, ГВП) та за який саме період), суд першої інстанції дійсно був позбавлений можливості у цій справі перевірити право заявника нараховувати таку заборгованість та правильність такого розрахунку заборгованості заявника взагалі у вигляді основної заборгованості у розмірі 6226.36 грн., 3% річних 569.73 грн. та інфляційні втрати 1344.87 грн.

За доданими заявником у цій справі матеріалами, суд першої інстанції дійсно був позбавлений можливості перевірити наявність саме законних підстав для видачі судового наказу, видати який у цій справі просив заявник.

Доводи апеляційної скарги КП «ВРЕЖО № 7» дублюють доводи його заяви про видачу судового наказу у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи не спростовують фактичних обставин цієї справи, правильно встановлених судом першої інстанції у цій справі, є безпідставними, не ґрунтуються на цивільному процесуальному законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

Крім того, тільки у позовному провадженні суд може з`ясувати шляхом отримання від боржника відзиву (пояснень), чи належить саме йому підпис на вищезазначеному договорі, чи дійсно він визнає він цей борг, так як належність підпису саме боржникові на вищезазначеному договорі в установленому законом порядку не посвідчена.

А наказне провадження є особливим видом цивільного судочинства, в якому здійснюється безспірне задоволення грошових вимог.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування ухвали суду першої інстанції у цій справі або ж її зміни.

Крім того, у разі відмови заявникові КП «ВРЕЖО № 7» у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок боржника ОСОБА_1 будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст.ст. 7 ч. 13, 12, 141, 353, 367, 369 ч. 2, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання №7» залишити без задоволення.

УхвалуЛенінського районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 09 листопада 2020 року.

Головуючий, суддяСуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Кримська О.М.