Справа № 446/1540/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.12.2020 м. Кам`янка-Бузька

Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Котормус Т.І.;

за участі секретаря судового засідання Карпа Г.М.;

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

представник позивача ОСОБА_2 ;

відповідачі ОСОБА_3 ;

ОСОБА_4 ;

ОСОБА_5 ;

Кам`янка-Бузька міська рада

Львівської області;

представник відповідачів Квак Вадим Васильович;

представник відповідача ОСОБА_6 ;

Справа №446/1540/20

розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального позовного провадження, в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та Кам`янка-Бузької міської ради Львівської області про визнання недійсним розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності,

ВСТАНОВИВ:

25.08.2020 до суду звернулася ОСОБА_1 з позовом, у якому просить суд визнати недійсним розпорядження органу приватизації №411 від 10 грудня 1998 року про приватизацію квартири АДРЕСА_1 та видане на його підставі приватизаційним відділом житлового фонду Кам`янка-Бузької міської ради свідоцтво про право власності від 21 грудня 1998 року на квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 .

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона проживає у квартирі АДРЕСА_2 і на даний час їй стало відомо, що така квартира була незаконно приватизована, оскільки у рішенні про приватизацію квартири та в додатках до нього, така квартира не зазначена. Тому, вважає, що свідоцтво про право власності на квартиру та приватизаційне свідоцтво видано незаконно.

Ухвалою суду від 10.09.2020 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

16.10.2020 від Кам`янка-бузької міської ради Львівської надійшла заява про застосування позовної давності, оскільки позивачка була обізнана про наявність спірного свідоцтва про право власності, так як ще 10.12.2016 укладала договір дарування частини цієї квартири де вказано про наявність такого свідоцтва про право власності.

16.11.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідачів ОСОБА_8 в якому він заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі та просить суд відмовити у позові. Зокрема вказує, що позивачка не допускає до квартири інших співвласників так як проживає там самостійно і щодо даного питання між ними існує окремий спір. Зазначає, що позивачем не доведено підставу позову та пропущено строк позовної давності.

25.11.2020 від представника позивача ОСОБА_2 надійшло до суду надійшло заперечення на заяву про застосування позовної давності в якій вона вказує, що про обставини, які вона вказує у позовній заяві їй стало відомо лише з відповіді на адвокатський запит, а саме 22.06.2020.

Ухвалою суду від 14.12.2020 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги, а представник відповідача ОСОБА_8 заперечив проти позовних вимог вважаючи їх безпідставними.

Представник Кам`янка-Бузької міської ради просила у задоволенні позову відмовити, оскільки пропущено строки позовної давності.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до ордера від 07.12.1984 у квартиру АДРЕСА_2 було вселено ОСОБА_9 та членів її сім`ї, а саме сина ОСОБА_10 , невістку ОСОБА_11 та онуку ОСОБА_7 (а.с. 16).

Розпорядженням органу приватизації виконавчого комітету Кам`янка-Бузької міської ради №411 від 10.12.1998 доводиться, що було розглянуто заяву наймача квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_5 та вирішено передати таку квартиру у спільну приватну власність: ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 (а.с. 30).

21.12.1998 приватизаційним відділом житлового фонду Кам`янка-Бузької міської ради було видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 (а.с. 31).

Факт реєстрації та проживання таких осіб у квартирі АДРЕСА_2 на момент видачі оскаржуваних актів не оспорюється та визнається всіма учасниками процесу, а тому така обставина не підлягає доказуванню за правилами ч. 1 ст. 82 ЦПК.

Також судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Кам`янка-Бузької міської ради №411 від 10.12.1008 (потрібно читати 10.12.1998) вирішено передати у приватну власність квартири з державного житлового фонду за списками № 1 та №2. Аналіз таких списків свідчить, що у них відсутній запис про квартиру АДРЕСА_2 та про ОСОБА_5 чи будь-кого з наймачів такої квартири (а.с. 25-27).

Власне посилаючись на відсутність у даному рішенні даних про квартиру АДРЕСА_3 , позивач вважає незаконним розпорядження органу приватизації та свідоцтво про право власності на квартиру, оскільки вважає, що підставою видачі свідоцтва про право власності є саме зазначене вище рішення виконавчого комітету №411. Тобто, позивач вважає, що оскаржувані нею акти про приватизацію квартири не видані уповноваженим органом влади.

Проте, суд вважає такі посилання безпідставними з огляду на таке.

Статтею 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Тобто, для визнання судом незаконним акта індивідуальної дії необхідно встановити одночасно його невідповідність вимогам закону та порушення прав або інтересів позивача.

На час видачі оскаржуваного рішенні органу приватизації від 10.12.1998 та свідоцтва про право власності від 21.12.1998 порядок приватизації громадянами державного житлового фонду був врегульований зокрема Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572 "Про механізм впровадження Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".

І відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

А частина 3 цієї статті передбачає, що передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення (ч. 5 ст. 8 цього Закону).

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572 вирішено зокрема прискорити створення уповноважених органів, агентств, бюро, асоціацій, інших підприємств з приватизації житла, а також визначити перелік установ і організацій, яким передбачається видати ліцензії на оформлення необхідних документів для приватизації державного житлового фонду.

Тобто, законодавством, яке було чинним на час видачі оскаржуваних актів, передбачалося створення зокрема органами місцевого самоврядування спеціальних органів приватизації, до повноважень яких належало прийняття рішення про передачу у власність громадянам квартир (будинків) у приватну власність.

Як видно з оскаржуваного свідоцтва про право власності від 21.12.1998 та розпорядження про приватизацію від 10.12.1998 №411, їх видано саме органом приватизації виконавчого комітету Кам`янка-Бузької міської ради, тобто органом, до повноважень якого було віднесено вирішення такого питання.

Відтак, суд вважає, що відсутність у рішенні виконавчого комітету Кам`янка-бузької міської ради №411 від 10.12.1998 вказівки про квартиру АДРЕСА_2 не вказує на протиправність приватизації такої квартири, оскільки компетенція щодо прийняття рішення про приватизацію квартири (будинку) належала саме спеціально створеним органам приватизації, а не виконавчим комітетам органів місцевого самоврядування.

Причому суд відзначає, що як видно з відповіді Червоноградського МБТІ від 22.06.2020 на адвокатський запит, у матеріалах інвентаризаційної справи на будинок АДРЕСА_4 міститься розпорядження органу приватизації та другий примірник свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_3 (а.с. 29).

А у Переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на нерухоме майно, який є додатком №2 до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав, визначено, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно здійснювалася саме на підставі свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень державного та комунального житлового фонду.

Тобто, свідоцтво про право власності видане органом приватизації на підставі розпорядження органу приватизації власне і визнавалося правовстановлюючим документом на момент виникнення спірних правовідносин, відповідно до чинного законодавства України.

Тому, посилання позивача на відсутність певних даних у рішенні виконавчого комітету №411 від 10.12.1998 суд вважає безпідставними, як і посилання на те, що підставою видачі свідоцтва про право власності було саме рішення виконавчого комітету Кам`янка-Бузької міської ради.

Так, як видно з оскаржуваного свідоцтва про право власності, підставою його видачі зазначено «Свідоцтво видано згідно з розпорядженням /наказом/ від 10.12.1998 №411 рішення міськвиконкому».

Отже, саме рішення органу приватизації послужило підставою для видачі оскаржуваного свідоцтва про право власності, а не рішення виконавчого комітету, на яке посилається позивач.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги безпідставними та у їх задоволенні відмовляє повністю.

Щодо посилань представника міської ради на пропуск позивачем строку позовної давності, то суд відзначає, що оскільки судом не встановлено порушеного права позивача, то застосовувати визначені законом строки його захисту немає потреби.

Керуючись ст. 4, 141, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та Кам`янка-Бузької міської ради Львівської області про визнання недійсним розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності відмовити повністю.

Судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 808,40 грн. покласти на позивача ОСОБА_1 .

Повний текст рішення складено 06 січня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду, який обчислюється з дня складання повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Т.І. Котормус