ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року

м.Суми

Справа №576/2381/19

Номер провадження 22-ц/816/568/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Орлова І. В.

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 26 грудня 2019 року в складі судді Сапона О. В., ухваленого у м. Суми, повний текст якого складений 26 грудня 2019 року,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3 , в якому просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі судових рішень Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 18 червня 2019 року та від 12 липня 2019 року у справах №№ 576/1167/19 та 576/1170/19 до 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно.

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 26 грудня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням від 26 грудня 2019 року, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права просить рішення суду скасувати.

При цьому, адвокат Осьмаков О.А. вказав на те, що суд безпідставно не взяв до уваги тієї обставини, що платник аліментів на даний час не працює та не має стабільного доходу. Крім того, представник позивача зазначив, що суд не дослідив судові рішення у справах за №№ 576/1167/19 та 576/1170/19, що є необхідним для повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів належними та допустимими доказами того, що його матеріальний чи сімейний стан змінився або погіршився стан його здоров`я. Крім того, місцевий суд звернув увагу на ту обставину, що позивач у позові не зазначив, на утримання кого зі своїх дітей він просить зменшити розмір аліментів, оскільки правові підстави для стягнення аліментів на неповнолітню дитину та повнолітню дитину, яка продовжує навчання є різними і регулюються різними нормами Сімейного кодексу України. З огляду на викладене, суд вважав, що недопустимо об`єднувати два види аліментів, які стягуються з позивача, щоб стягувати їх на дітей в єдиній частці від доходу позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, наказом Глухівського міськрайонного суду від 18 червня 2019 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення сином повноліття, починаючи стягнення з 07 червня 2019 року (а.с. 10 - 11).

Крім того, рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 12 липня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, в розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку щомісячно, з 07 червня 2019 року по липень 2022 року, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_5 віку двадцяти трьох років (а.с. 7 - 9).

Отже, з позивача на користь відповідача вищевказаними судовими рішеннями стягуються аліменти, як на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , так і на утримання повнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги.

Звертаючись із даним позовом про зменшення розміру аліментів до 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), які стягуються на обох дітей позивач вказував на те, що на момент звернення до суду він не працює та має нерегулярний дохід.

У ч. 1 ст. 192 СК України йдеться про те, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Виходячи з наданих у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснень, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Таким чином, нормами СК України передбачена можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, тобто нецільового витрачання аліментів.

З урахуванням наведених норм права та встановлених обставин справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки останній не довів існування обставин, які могли б бути підставою для зменшення розміру аліментів. Зокрема, у справі відсутні докази того, що матеріальний стан платника змінився, тобто погіршився, і він позбавлений можливості сплачувати аліменти у раніше визначених розмірах. Крім того, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є працездатною особою, доказів того, що на його утриманні перебувають інші особи, крім синів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , матеріали справи не містять.

Ураховуючи викладене, доводи представника позивача про те, що платник аліментів на даний час не працює та не має стабільного доходу і його матеріальне становище погіршилося не знайшли свого підтвердження матеріалами справи, тому вони не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги.

При цьому, колегія суддів враховує і ту обставину, що аліменти на неповнолітнього та повнолітнього синів стягуються з позивача на користь відповідача на підставі різних судових рішень, а саме: наказу Глухівського міськрайонного суду від 18 червня 2019 року (справа №576/1170/19) та рішення цього ж суду від 12 липня 2019 року (справа № 576/1167/19). Різна і правова підстава для стягнення аліментів за вказаними судовими рішеннями, зокрема, ст. 180 СК передбачає обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а ст. 199 СК України визначений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, у той же час, можливість одночасного вирішення питання про зменшення розміру аліментів, стягнутих за декількома судовими рішеннями, законом не передбачена.

До того ж, у позові платник аліментів не конкретизував на утримання кого саме із синів він бажає зменшити розмір аліментів, а враховуючи принцип диспотизитовності, визначений ст. 13 ЦПК України, суд не може вийти за межі заявлених вимог та самостійно вирішити вказане питання.

Таким чином, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд належним чином не дослідив судові рішення у справах за №№ 576/1167/19 та 576/1170/19.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог і не містять посилань на такі порушення, які могли б бути підставою для задоволення апеляційної скарги.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив судове рішення в оскарженій частині з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду в оскарженій частині, відповідно, без змін.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 381 ч.ч.1, 3; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити, а рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 26 грудня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: С.Г. Хвостик (суддя-доповідач)

Судді: Т.А. Левченко

І.В. Орлов