Головуючий суду 1 інстанції - Ткач О.В.
Доповідач -Коновалова В.А.
Справа № 431/4590/19
Провадження № 22-ц/810/540/20
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
10 листопада 2020 року м. Сєвєродонецьк
Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Коновалової В.А.,
суддів: Луганської В.М., Карташова О.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Сінько А.І.,
учасники справи:
відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
третя особа приватний нотаріус Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Пульний Сергій Миколайович,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах яких діє Гіммельфарб Станіслав Олегович
на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 22 червня 2020 року, ухвалене у складі судді Ткач О.В. в м. Старобільськ Луганської області,
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, третя особа приватний нотаріус Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Пульний Сергій Миколайович
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, в обґрунтування якого вказав, що відповідно до договору купівлі-продажу частини нежитлової будівлі - бригадного будинку від 01 листопада 2016 року укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , останній набув право власності на 192/1000 частини нежитлової будівлі бригадного будинку, що складається з літер: А1, а бригадний будинок, загальною площею 67,4 кв.м; літери Б-альтанка, загальною площею 99,4 кв.м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .
Зазначене судове рішення було оскаржене ОСОБА_1 , як особою, яка не брала участі у справі, але вищезазначеним рішенням порушувались його права, оскільки ангар для зберігання сільгосптехніки та бригадний будинок, який є предметом позову у вищевказаній цивільній справі є майном колишнього КСП «Правда». Позивач ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена колишнього КСП «Правда» серії ЛУ №000003, виданого Лиманською сільською радою Старобільського району Луганської області від 09 червня 2016 року має право на пайовий фонд майна у розмірі 5240 гривень.
Рішенням апеляційного суду Луганської області від 02 листопада 2016 року скасовано рішення Старобільського районного суду Луганської області від 17 травня 2016 року та у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно відмовлено.

Позивач зазначив, що договір купівлі-продажу частини нежитлової будівлі бригадного будинку від 01 листопада 2016 року є недійсним, оскільки ОСОБА_2 не мала права здійснювати відчуження будинку.

Позивач просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу укладений 01 листопада 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Пульним Сергієм Миколайовичем за номером 2448. Скасувати проведену 01 листопада 2016 року державну реєстрацію права власності на частину нежитлової будівлі-бригадного будинку, розташованого у АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 22 червня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу частини нежитлової будівлі задоволено. Суд визнав недійсним договір купівлі-продажу частини нежитлової будівлі бригадного будинку, укладеного 01 листопада 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Скасував державну реєстрацію права власності на частинунежитлової будівлі бригадного будинку в АДРЕСА_1 від 01 листопада 2016 року. Вирішено питання про судові витрати.

Суд першої інстанції обґрунтував рішення тим, що в момент вчинення договору купівлі-продажу укладеного 01 листопада 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , продавцем ОСОБА_2 не були додержані вимоги ч. 3, 5 ст. 203 ЦК України, тому суд першої інвстанції вважав, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах яких діє Гіммельфарб Станіслав Олегович просять скасувати рішення Старобільського районного суду Луганської області від 22 червня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах яких діє Гіммельфарб Станіслав Олегович посилаються на те, що після закінчення досліджень письмових доказів, суддя вийшов до нарадчої кімнати, тим самим позбавивши учасників справи виступити в дебатах та обґрунтувати свої позиції по справі з урахуванням досліджених доказів.

Зазначають, що жодного судового рішення, яке б давало правову оцінку правовідносинам між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , не існує. На час вчинення правочину, 01 листопада 2016 року було чинним рішення Старобільського районного суду Луганської області від 17 травня 2016 року, яким визнано право власності на спірне майно за ОСОБА_2 і заборони щодо розпорядження своїм майном ОСОБА_2 не мала.

Додатково відповідачі посилаються на те, що право особи, яка вважає себе власником майна, не підлягає захисту шляхом задоволення позову до набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215,216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання індикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 10 серпня 2020 року відкрито апеляційне провадження та ОСОБА_1 , приватному нотаріусу Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Пульному Сергію Миколайовичу роз`яснювалося право подати до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу у письмовій формі, проте відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та апеляційну скаргу ОСОБА_1 отримав 21 серпня 2020 року, а Приватний нотаріус Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Пульний Сергій Миколайович отримав 14 серпня 2020 року, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень (а.с.141,143).

В судовому засіданні позивач апеляційну скаргу не визнав.

Представник відповідачів в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, надавши пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Відповідачі, третя особа в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце повідомлені належним чином і в установленому законом порядку.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того що в момент вчинення договору купівлі-продажу укладеного 01 листопада 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , продавцем ОСОБА_2 не були додержані вимоги ч. 3, 5 ст. 203 ЦК України.

Проте до такого висновку суд першої інстанції дійшов із порушенням норм матеріального права, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 17 травня 2016 року визнано за ОСОБА_2 право власності на нежитлову будівлю-бригадний будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Луганського апеляційного суду від 02 листопада 2016 року, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , як особи яка не брала участі у справі, але вище зазначеним рішенням порушувалися його права, скасовано рішення Старобільського районного суду Луганської області від 17 травня 2016 року, та постановлено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 відповідно до майнового сертифіката, виданого Лиманською сільською радою, має право на пайовий фонд майна КСП «Правда» с. Проїждже Старобільського району Луганської області у розмірі 5240 грн відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 25 березня 2000 року (а.с. 15). При цьому, спірна частина нежитлової будівлі - бригадного будинку включена до пайового фонду КСП «Правда».

Предметом спору є визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного 01 листопада 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та посвідченого приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Пульним Сергієм Миколайовичем за номером 2448.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу у суді.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (частинх перша і друга статті 4 ЦПК України).

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, передбаченого статтями 215, 216 ЦК України.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року (провадження № 6-140цс14), власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке в подальшому відчужене набувачем третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 522/7636/14-ц (провадження № 14-636цс18) вказано, що за змістом статті 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але надалі скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Саме такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року (провадження № 6-251цс15). Цей висновок також був неодноразово підтриманий і Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах від 05 грудня 2018 року (провадження № 14-247цс18 та № 14-179цс18). Отже, з урахуванням викладених вище норм процесуального та матеріального права однією з обов`язкових умов для задоволення віндикаційного позову є встановлення під час розгляду спорів про витребування майна, зокрема й тієї обставини, чи перебувало спірне майно у володінні позивача, який указує на порушення своїх прав як власника, на підставах, визначених законодавством, та який на момент подання позову не є власником цього майна, однак вважає себе таким».

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, оскільки ОСОБА_1 має право на пайовий фонд майна КСП «Правда» с. Проїждже Старобільського району Луганської області до якого входить бригадний будинок, у розмірі 5240 грн, тому ефективним способом захисту права позивача є віндикаційний позов до особи, за якою зареєстровано право власності на спірну нежитлову будівлю бригадний будинок, а не позов про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 01 листопада 2016 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що рішення суду про задоволення позовних вимог та визнання недійсним договору купівлі-продажу частини нежитлової будівлі бригадного будинку, укладеного 01 листопада 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і скасування державної реєстрації права власності слід скасувати відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування реєстрації відмовити.

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах яких діє Гіммельфарб Станіслав Олегович задовольнити частково.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 22 червня 2020 року скасувати та постановити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування реєстрації відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 листопада 2020 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

В.М. Луганська