печерський районний суд міста києва
Справа № 757/5764/20-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2020 року Печерський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Вовк С. В.,

при секретарі судових засідань Брачун О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу у порядку спрощеного позовного провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання кредиту,

ВСТАНОВИВ:

I. Позиції учасників справи.

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача суму кредиту у розмірі 9 810, 00 грн, проценти за користування кредитними коштами - 441, 60 грн протягом періоду часу з 14 серпня 2019 року по 13 вересня 2019 року, пеню у розмірі 4 846, 14 грн, а всього суму боргу у розмірі 15 097, 74 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що 14 серпня 2019 року сторонами було укладено договір про надання кредиту № 952856638 на суму 9 810, 00 грн зі сплатою 0, 15 % строком на 30 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника (банківська карта № НОМЕР_1 ). 13 вересня 2019 року строк платежу за договором закінчився, а відповідач не виконав свої зобов`язання, а саме: не повернув кредит, не сплатив проценти. Станом на 30 січня 2020 року заборгованість відповідача за договором кредиту склала: сума кредиту 9 810, 00 грн, проценти за користування кредитом - 441, 60 грн, пеня - 4 846, 14 грн, а всього 15 097, 74 грн.

У своєму відзиві на позов відповідач заборгованість у заявлено розмірі не визнав, зазначив, що на сайті позивача для споживача не надано і не роз`яснено всі пункти договору, інформація прихована, у заявці для надання позики, що розміщена на сайті https://moneyveo.ua не вказано розмір відсотків, пені та інших можливих штрафних нарахувань, а лише інформація про тіло кредиту з строком користування у 30 днів. Зі сторони позивача при видачі онлайн-кредиту, як стверджує відповідач, його не було ознайомлено з умовами кредитування та усіма ризиками, тому скориставшись необізнаністю відповідача, позивач навмисно порушив вимоги частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», частини другої статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», що є істотними і необхідними для даного виду договорів, зокрема позивач не надав повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту. На сайті позивача відсутня інформація щодо порядку надання онлайн-кредиту, умов надання позики та кредитування, реклама позивача на сайті вводить в оману щодо якості товарів та послуг. При отриманні кредиту відповідачем не було отримано жодного повідомлення про розгляд можливості отримання позики, не був повідомлений про рішення кредитної установи, як і про наявність всіх зобов`язань, а також про відповідальність щодо порушень невиконання умов договору по позиці, а також про наявність самого договору, його умов був не обізнаний, з проектом договору не ознайомлювався, сам договір не підписував, і згоду на його підписання не надавав, тому що не знав про його існування, оскільки публічна частина договору відсутня на сайті позивача, свої персоніфіковані дані і згоди на розголошення персональних даних на надавав.

Відповідач наголосив у відзиві, що від народження знаходиться під наглядом лікарів, у зв`язку із наявною інвалідністю ІІІ групи (по зору). З літа 2019 року хворіє і не має можливості працювати, не може забезпечувати себе, маючи такого роду особливість, перебуває в обмежених можливостях, що негативно позначається на повноцінності життя. З серпня 2019 року, як стверджує відповідач, його стан здоров`я погіршується: виявлено ураження головного мозку з порушенням його функції - енцефалопатія, наслідком якої є дистрофія та загибель нервових клітин, що клінічно проявляється порушенням функції головного мозку.

ОСОБА_1 зазначає, що телефонував неодноразово на гарячу лінію позивача і просив піти йому на зустріч, у зв`язку із тяжкими обставинами, зупинити нарахування відсотків та штрафних санкцій, проте після цього відповідачу грубо відповіли, а згодом почали постійно дзвонити і погрожувати, ображали нецензурними словами, принижували, морально давили, при цьому жодної письмової відповіді на звернення від 12 березня 2020 року від матері відповідача не було.

Окрім того, відповідач вказав у своєму відзиві, що вважає, що з нього слід стягнути 10 147, 03 грн, з яких 9 810, 00 грн сума кредиту, а 337, 03 грн - пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

II. Процесуальні дії та рішення суду.

06 лютого 2020 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвалою від 10 лютого 2020 року у справі відкрито провадження для розгляду у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін у справі.

10 червня 2020 року від відповідача засобами поштового зв`язку надійшов відзив на позов.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

III. Фактичні обставини справи.

Відповідач ОСОБА_1 визнаний особою з інвалідністю ІІІ групи з дитинства і безстроково, відповідно до довідки МСЕК № 399478 від 06 лютого 2017 року, якому протипоказані роботи на висоті, у рухомих механізмів з ризиком поранення очей.

14 серпня 2019 року сторонами було укладено договір про надання кредиту № 952856638 на суму 9 810, 00 грн зі сплатою 0, 15 % строком на 30 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника (банківська карта № НОМЕР_1 ).

13 вересня 2019 року строк платежу за договором закінчився.

Станом на 30 січня 2020 року, згідно з розрахунком позивача, заборгованість відповідача за договором кредиту склала всього 15 097, 74 грн, з якої: сума кредиту 9 810, 00 грн, проценти за користування кредитом - 441, 60 грн, пеня - 4 846, 14 грн.

IV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Згідно з статтею 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі, відповідно до статті 1055 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень статей 5, 15 Закону України «Про електронній документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Суб`єкти електронного документообігу, які здійснюють його на договірних засадах, самостійно визначають режим доступу до електронних документів, що містять конфіденційну інформацію, встановлюють для них систему (способи) захисту.

Виконання позивачем (кредитором) обов`язку щодо надання грошових коштів у розмірі 9 810, 00 грн відповідачу (позичальнику) підтверджується платіжним дорученням № 5222 від 14 серпня 2019 року.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, що передбачено статтею 526 Цивільного кодексу України.

За приписами частин першої, другої статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, відповідаючи перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Суд звертає увагу, що положення Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII не поширюються на договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, та кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця.

Договір про надання кредиту № 952856638 відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не своєчасно виконує умови договору у добровільному порядку, внаслідок чого виникла заборгованість по сплаті суми кредиту, процентів за користування ним та проценти за прострочення терміну повернення грошей.

Суд погоджується з доводами представника позивача про стягнення з відповідача заборгованості у частині стягнення суми заборгованості за кредитом в розмірі 9 810, 00 грн, процентів за користування кредитом у розмірі 441, 60 грн, в зв`язку з чим вказані вимоги підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно із частиною першою ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконання зобов`язання.

Відповідно до частини першої ст. 624 Цивільного кодексу України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Відповідно до частини третьої ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Суд може прийняти рішення про зменшення розміру неустойки як за обґрунтованим клопотанням сторони, так і з власної ініціативи.

Судом встановлено, що відповідач є особою з інвалідністю ІІІ групи з дитинства (по зору) безстроково. Окрім того, у відзиві наголошував на тому, дослідженням МЗКТ головного мозку у вересні 2019 року у нього було виявлено ураження головного мозку з порушеннями його функцій, на підтвердження чого надано копії розшифровки дослідження МЗКТ від 04 вересня 2019 року та знімки головного мозку.

Відповідач стверджує, що не має можливості працювати і не може себе забезпечувати, проте доказів зазначеного не надає, зокрема, відомостей з податкової служби або управління соціального захисту населення щодо рівня фінансового стану. Окрім того, у заявці на кредит відповідач зазначив, що працевлаштований у компанії «Наш продукт плюс», отримував щомісячно 14 000, 00 грн.

Вирішуючи питання про можливість зменшення розміру неустойки, необхідно, перш за все, враховувати, що неустойка не повинна перетворюватися в джерело збагачення, оскільки в цьому випадку вона втрачає свою стимулюючу функцію.

Законодавець не наводить переліку «інших обставин», які мають істотне значення. Це питання вирішується із врахуванням конкретної ситуації. Такими обставинами можуть бути: відповідність порушення розміру неустойки; традиційний розмір неустойки, який зустрічається в практиці ділового обігу; співвідношення розміру неустойки із сумою основного зобов`язання; наявність збитків і їх розмір; негативні наслідки, які настали або можуть настати для кредитора у зв`язку з неналежним виконанням боржником зобов`язання; форма і ступінь вини боржника; ступінь виконання зобов`язання боржником перед кредитором і контрагентами перед боржником; ділова репутація боржника, ступінь поширеності такого порушення в діловому обігу; рівень інфляції протягом часу, коли зобов`язання повинно було бути виконано, і до його фактичного виконання чи до моменту прийняття судового рішення; середня банківська ставка за користування кредитом тощо.

Застосоване у нормі частини третьої ст. 551 Цивільного кодексу України поняття «значно» є оціночними і має конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку.

При цьому слід враховувати, що правила норми частини третьої ст. 551 Цивільного кодексу України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні боржником своїх зобов`язань.

Суд визнає вину відповідача у порушенні і враховує ступінь невиконання боржником своїх зобов`язань, однак вважає суму неустойки завищеною і такою, що з урахуванням принципів розумності та справедливості, враховуючи у тому числі статус відповідача як особи з інвалідністю, повинна бути зменшена судом.

Окрім того, суд враховує думку відповідача, викладену у відзиві, про фактичне визнання суми боргу у розмірі 10 147, 03 грн, з яких 9 810, 00 грн сума кредиту, а 337, 03 грн - пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Серед обставин, які в розумінні частини третьої ст. 551 ЦК України є підставою для зменшення судом розміру нарахованої відповідачу неустойки суд виділяє поширеність в діловому обігу неповернення і несвоєчасного повернення боржниками позичених коштів, а також неспівмірність неустойки розміру основного боргу, у зв`язку з чим, приходить до висновку про необхідність зменшення належної до стягнення з відповідача на користь позивача неустойки до розміру в сумі 500, 00 грн.

Загальний розмір належного до стягнення з відповідача на користь позивача боргу за договором кредиту складає суму основного боргу у розмірі 9 810, 00 грн, проценти за користування кредитом - 441, 60 грн, та передбаченої сторонами в кредитному договорі неустойки, зменшеної судом до розміру 500, 00 грн, а всього підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 10 751, 60 грн.

Враховуючи викладене, позов ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини третьої ст. 12, частини першої, шостої ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 2 102, 00 грн.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись

ст.ст. 3, 8, 21, 55, 61, 129, 129-1 Конституції України,

ст. ст. 1-22, 509, 525, 526, 530, 536, 551, 612, 1054, 1055 Цивільного кодексу України,

ст. ст. 5-7 Законом України «Про електронній документи та електронний документообіг»,

ст. ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію»,

ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 279, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання кредиту задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_2 , поштовий індекс адреси реєстрації АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (, місцезнаходження за адресою: поштовий індекс 01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, буд. 15-Б, поверх 1) суму заборгованості у розмірі 10 751, 60 грн та судовий збір 2 102, 00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя С. В. Вовк