Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2020 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді - Гаврилової О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи: ОСОБА_7 , Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації, про визнання правочину недійсним, зняття з реєстрації місця проживання та усунення перешкод у користуванні власністю, -

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи: ОСОБА_7 , Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації, про визнання правочину недійсним, зняття з реєстрації місця проживання та усунення перешкод у користуванні власністю.

Згідно заявлених вимог позивач просить суд: визнати недійсною реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 ; зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 ; усунути перешкоди у користуванні позивачем власністю шляхом позбавлення ОСОБА_2 права користування житловим приміщенням, а саме - квартирою АДРЕСА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18 липня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 було укладено договір позики, згідно з яким останній позичив у ОСОБА_1 296 512,20 грн, що в еквіваленті становило 37 200 доларів США, строком на три місяці (до 18 жовтня 2011 року). З метою забезпечення виконання грошового зобов`язання за договором позики 18 липня 2011 року, в якості застави, було оформлено договір іпотеки, предметом якого стала трикімнатна квартира АДРЕСА_2 , власником якої був ОСОБА_7 . На день підписання договору в квартирі було зареєстровано три особи: ОСОБА_7 , його мати ОСОБА_2 та колишній власник ОСОБА_8 . Оскільки борг у визначений договором строк не був сплачений, 01 квітня 2019 року ОСОБА_1 зареєстрував право власності на квартиру АДРЕСА_2 . Разом з тим, будучи власником майна, позивач фактично позбавлений можливості нею користуватись, не може потрапити до квартири у зв`язку з тим, що в квартирі проживають стороні особи, які чинять перешкоди у доступі до житла. Позивачеві не відомо хто ці особи, на яких підставах вони мешкають в квартирі. Звільнити квартиру в добровільному порядку та знятися з реєстраційного обліку зазначені мешканці відмовляються. У липні 2019 року ОСОБА_7 знято з реєстрації місця проживання, проте в знятті з реєстрації місця проживання інших було відмовлено. Позивач вважає, що правочин щодо передачі предмета іпотеки в користування ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 без відома та дозволу позивача, як іпотекодержателя, є недійсним і, як наслідок, вказані особи мають бути зняті з реєстрації місця проживання. Відповідач ОСОБА_2 користувалась спірною квартирою, як член сім`ї колишнього власника - ОСОБА_7 і з припиненням права власності останнього припинилось право користування квартирою члена його сім`ї - ОСОБА_2 .

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 22 листопада 2019 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.54-56).

02 січня 2020 року позивачем отримано копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.68).

Надіслані на адресу відповідача ОСОБА_2 копія ухвали про відкриття провадження та копія позовної заяви з додатками були повернуті з поштового відділення за закінченням терміну зберігання (а.с.72), проте вказаний відповідач ознайомилась з матеріалами справи 28 грудня 2019 року (а.с.67).

Представником третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м.Києві державної адміністрації та третьою особою ОСОБА_7. копія ухвали суду про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками були отримані

04 грудня 2019 року, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с.59, 60).

Надіслані на адресу відповідачів ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 копії ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви з додатками були повернуті з поштового відділення за закінченням терміну зберігання (а.с.69-71)

09 січня 2020 року від ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до суду надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_7 , Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням (а.с.73-75).

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 10 січня 2020 року відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_7 , Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи: ОСОБА_7 , Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації, про визнання правочину недійсним, зняття з реєстрації місця проживання та усунення перешкод у користуванні власністю (а.с.79-80).

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників

справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 не скористались своїм правом та не направили до суду відзиви на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї.

Позивачем до суду додаткових заяв, пояснень подано не було.

Третьою особою ОСОБА_7 пояснень щодо позову подано не було.

21 січня 2020 року від представника третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м.Києві державної адміністрації до суду надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що в квартирі АДРЕСА_2 зареєстрована малолітня дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Враховуючи викладене та керуючись ч.4 ст.9 ЖК України,

ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м.Києві державної адміністрації заперечує проти позову ОСОБА_1 , оскільки задоволення даного позову призведе до грубого порушення майнових прав неповнолітнього ОСОБА_4 . Просить прийняти рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини та чинного законодавства України (а.с.83-84).

Разом з тим, вказана заява по суті справи подана поза межами встановленого ухвалою суду про відкриття провадження у справі п`ятнадцятиденного строку.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 06 лютого 2020 року у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_3 про розгляд справи в порядку загального позовного провадження відмовлено (а.с.94-95).

Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Судом встановлено, що 18 липня 2011 року між ОСОБА_1 (іпотекодержатель) та ОСОБА_7 (іпотекодавець) укладено договір іпотеки, яким забезпечено належне виконання ОСОБА_7 вимог ОСОБА_1 , що випливають з договору позики грошей від 18 липня 2011 року укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , а також всіх додаткових угод, що будуть укладені до нього, в тому числі щодо суми зобов`язань, строків їх виконання та інших умов, у тому числі щодо повернення ОСОБА_7 ОСОБА_1 позики у сумі 296 521,20 грн, що за домовленістю сторін сторони вважають як еквівалент 37200,00 грн за курсом Національного банку України на момент укладання цього договору: 100,00 доларів США дорівнює 797,10 грн, в строк 18 жовтня 2011 року (а.с.11-12).

На забезпечення виконання ОСОБА_7 основного зобов`язання ОСОБА_7 передає в іпотеку ОСОБА_1 належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_2 , що складається з трьох житлових кімнат загальною площею 59,60 кв.м., житлова площа - 39,80 кв.м., що належить

ОСОБА_7 на праві власності на підставі договору дарування квартири, посвідченого

16 вересня 2010 року Ніколенко В.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстровим №3586 (п. 2 договору іпотеки від 18 липня

2011 року).

Іпотекодавець свідчив, серед іншого, що відсутні малолітні та/чи неповнолітні діти, що мають право користуватись предметом іпотеки. В квартирі, що передається в іпотеку за цим Договором, зареєстровані іпотекодавець, його мати - ОСОБА_2 , та колишній власник - ОСОБА_8 , відповідно до довідки за формою №3, виданої Житловою ремонтно-експлуатаційною організацією №418 Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва 13 липня 2011 року за №798 (п. 3 договору іпотеки від 18 липня

2011 року) та зобов`язався не відчужувати предмет іпотеки, будь-яку його частину, не передавати його в оренду, найом, користування на будь-яких інших підставах іншим особам без попередньої письмової згоди іпотекодержателя (п.8.1. договору іпотеки

від 18 липня 2011 року).

За змістом підп. 11.3.1 п. 11 договору іпотеки від 18 липня 2011 року, за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є вказане застереження в іпотечному договорі, яке за своїми правовими наслідками прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя і яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що з 01 квітня 2019 року право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстроване за ОСОБА_1 на підставі дублікату договору іпотеки, серія та номер: №4187, виданий 08 серпня 2013 року, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гордієнко О.В. (а.с.14).

Згідно витягу з реєстру територіальної громади, станом на 11 липня 2019 року в житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано п`ять осіб (а.с.13).

За відомостями, отриманими судом з електронного реєстру територіальної громади м.Києва, що узгоджуються з витягом з реєстру територіальної громади, в спірній квартирі зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

з 02 листопада 1995 року; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - з 02 листопада 2013 року та ОСОБА_11 ,

ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 03 грудня 2015 року (а.с.39-43).

Позивач вважає реєстрацію ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 неправомірною та такою, що була здійснена всупереч вимог закону, та посилаючись на ст. 215, 216 ЦК України, просить правочин щодо передачі предмета іпотеки в користування шляхом реєстрації вказаних осіб - визнати недійсним.

Механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також форми необхідних для цього документів встановлено "Правилами реєстрації місця проживання" та "Порядком передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207.

За положеннями ч. 1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно частини 1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Отже правочин є таким юридичним фактом, який слугує належною правовою підставою виникнення, зміни або припинення саме цивільних прав, які реалізуються в межах цивільного правовідношення і являються його складовими елементами.

Згідно абзацу другого ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382- IV (зі змінами та доповненнями), реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

В статті 3 вказаного закону надано визначення реєстрації, згідно якому це - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Тому не може розглядатись як правочин реєстрація місця проживання, яка по суті є внесенням інформації до реєстру та не призводить безпосередньо до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, за правилами недійсності правочинів не можна визнавати реєстрацію місця проживання, яка за своєю суттю не є правочином.

Отже відсутні визначені законом підстави для визнання недійсною реєстрації місця проживання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

26 липня 2019 року ОСОБА_1 звертався до відповідачів з вимогою про звільнення займаного приміщення в місячний термін з дня отримання цієї вимоги та самостійно знявся з реєстраційного обліку за місцем проживання (а.с.20-27).

Крім того, в липні 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_12 звернулась до Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА із заявами про зняття з реєстрації місця проживання відповідачів, однак у знятті з реєстрації місця проживання відмовлено на підставі п. 11 постанови КМУ від 02 березня 2016 року №207, а саме через подання не повного пакету документів (відсутні законні підстави для зняття з реєстрації місця проживання) (а.с.15-19).

Правова регламентація житлових правовідносин здійснюється Конституцією України, Житловим кодексом УРСР, Цивільним кодексом України, Цивільним процесуальним кодексом України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та іншими нормативно-правовими актами України з житлових питань.

Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України.

Завдяки негаторному позову захищаються права власника щодо здійснення права користування та розпорядження своїм майном, не пов`язаним із втратою власником володіння. Вимога відповідно до цього позову полягає в усуненні перешкод, які заважають власнику або іншому титульному володільцю здійснювати повно і незаперечно свої права користування і розпорядження майном.

Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382- IV (зі змінами та доповненнями) зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, серед іншого, на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 даного закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язана з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Власник житла має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право на користування, та зняття його з реєстрації. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. А право зареєстрованих в квартирі за згодою колишнього власника осіб, щодо користування квартирою, є похідним від прав такого власника на це житло.

У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року в справі №6-57цс11 зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Однак з такими позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 не звертався.

При цьому вимоги позовної заяви про зняття вказаних осіб з реєстрації місця проживання є похідними від вимог про визнання недійсною реєстрації місця проживання цих осіб, для задоволення яких визначені законом підстави відсутні.

Виходячи з наведеного, враховуючи, що у відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття відповідачів з реєстрації місця проживання здійснюється вповноваженими на це органами на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, проте такої вимоги в даній справі заявлено до ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 не було, виходячи з положень ч.1 ст.13 ЦПК України, щодо розгляду справи в межах заявлених вимог, суд не вбачає визначених законом підстав для задоволення позову в частині вимог до вказаних відповідачів.

Щодо вимоги про усунення перешкод у користуванні позивачем власністю шляхом позбавлення ОСОБА_2 права користування житловим приміщенням, а саме - квартирою АДРЕСА_2 , суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 150 Житлового кодексу УРСР власники квартири користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право на розпорядження квартирою, що знаходиться в приватній власності. Положення цієї статті кореспондуються з вимогами ст. 405 ЦК України, згідно частини першої якої члени сім`ї власника житла, які проживають з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Отже право члена сім`ї власника квартири чи інших зареєстрованих в ній за згодою власника осіб, щодо користування квартирою, є похідним від прав власника на це житло.

Відповідно до п.8 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника .

При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Позивач стверджує в позовній заяві, що ОСОБА_2 є матір`ю колишнього власника спірної квартири - ОСОБА_7 , на вимогу щодо звільнення займаного приміщення не відреагувала та продовжує проживати в зазначеній квартирі.

Відповідач ОСОБА_2 не скористалась своїм правом надати відзив на позовну заяву та не надала доказів на спростування вказаних обставин.

Отже ОСОБА_1 , як власник квартири, має право вимагати від відповідача ОСОБА_2 усунути перешкоди у вільному користуванні своїм майном шляхом позбавлення вказаного відповідача права користування житловим приміщенням.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 в частині усунення перешкод у користуванні власністю шляхом позбавлення ОСОБА_2 права користування спірною квартирою підлягає задоволенню.

Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 768,40 грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 41 Конституції України,ст.ст. 15, 16, 317, 319, 321, 346, 391, 405 Цивільного кодексу України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст.2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 274, 279,354 Цивільного процесуального кодексу України,

суд -

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_3 (

ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ), яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_5

( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ), треті особи: ОСОБА_7 (вказане в позовній заяві місце проживання: АДРЕСА_4 ), Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації (місцезнаходження: 02094, м.Київ, вул. Краківська, 20), про визнання правочину недійсним, зняття з реєстрації місця проживання та усунення перешкод у користуванні власністю - задовольнити частково.

Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 власністю шляхом позбавлення ОСОБА_2 права користування житловим приміщенням, а саме - квартирою АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 768,40 грн.

У задоволені позовних вимог про визнання правочину недійсним, зняття з реєстрації місця проживання - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: