КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №757/56683/19-ц Головуючий у 1 інстанції: Козлов Р.Ю.

Провадження №22-ц/824/11229/2020 Доповідач: Гаращенко Д.Р.

01 грудня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати в цивільних справах Київського апеляційного суду в складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 грудня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В

У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу.

Просив суд розірвати шлюб між ним та ОСОБА_1 , зареєстрований 29 вересня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Золотоноша Золотоніського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №161; малолітнього сина ОСОБА_3 залишити проживати з відповідачем.

У мотивування вимог посилався на те, що 29 вересня 2012 року між ним та ОСОБА_1 було укладено шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Золотоноша Золотоніського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області зроблено відповідний актовий запис за №161.

У шлюбі мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з відповідачем.

Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки вони мають різні погляди на шлюб та сім`ю.

З відповідачем відсутнє взаєморозуміння та повага один до одного, на підставі чого у них виникають сварки, образи.

Подружні відносини між ними припинилися з лютого 2019 року, спільне господарство не ведуть.

Просив не надавати строк для примирення.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18 грудня 2019 року залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в частині вимог про визначення місця проживання дитини.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18 грудня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 29 вересня 2012 року за актовим записом №161, у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Золотоноші Золотоніського міського управління юстиції у Черкаській області.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму судового збору у розмірі 384 грн 20 коп.

Повернути ОСОБА_2 з державного бюджету 384 грн 20 коп. судового збору, сплаченого при поданні позову за квитанцією №0.0..1 від 24 жовтня 2019 року.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить в описовій частині рішення викласти всі обставини причин розлучення, а також скасувати рішення суду в частині стягнення з неї судового збору в розмірі 384 грн 20 коп.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що на її адресу не було направлено позовну заяву, а тому вона подала відзив про фактичні обставини припинення подружніх відносин.

Звертає увагу на те, що справжньою причиною розлучення є постійні сімейні сварки та бійки, які вчиняв позивач.

Посилається, що судом першої інстанції не взяті до уваги обставини, зазначені у письмовому відзиві, та копії медичних документів, які свідчили про насилля в сім`ї.

Також вказує, що їхній син потребує постійного нагляду лікарів, спілкування, консультацій та лікування лікаря логопеда. Під час спільного проживання через насилля в сім`ї дитина втратила сон, спокій, стала нервовою.

Зазначає, що рішенням суду стягнуто з неї на користь позивача судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп., однак всі її витрати йдуть на дитину. Вона самостійно утримує дитину, сплачує за житло, а тому просить звільнити її від сплати судового збору.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджено фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу.

В описовій частині рішення суду викладено зміст та підстави позовних вимог, а також узагальнено і стисло вказано позицію відповідача, а саме, що відповідач у судове засідання не з`явилася, направила суду відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого не заперечує проти розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За положеннями п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК Українив порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом апеляційної інстанції встановлені та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини.

29 вересня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Золотоноші Золотоніського міського управління юстиції у Черкаській області між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний запис за №161. (а. с. 16)
У шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 7)
Звертаючись до суду з позовом про розірвання шлюбу, ОСОБА_2 зазначив, що збереження шлюбу буде суперечити його інтересам та інтересам дитини, оскільки подружжя не ведуть спільного господарства, а з лютого 2019 року припинили подружні відносини.
Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За положеннями ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно із ч. 3 ст. 105 СК Українишлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України).

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У п.п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бут розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитина-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дата й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Таким чином, встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сторони не мають наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечать інтересам як позивача, так і відповідача, суд першої інстанції, ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України), дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Доводи апеляційної скарги щодо не зазначення в описовій частині рішення справжніх причин розірвання шлюбу (постійні сімейні сварки та бійки, які вчиняв позивач) не можуть бути самостійною підставою для скасування (зміни) правильного по суті судового рішення.

Натомість, вирішуючи спір, суд з`ясував узагальнені причини фактичного припинення шлюбу та мотиви, на підставі яких дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, тоді як доводи відповідача зводяться до з`ясування взаємовідносин між сторонами, що не впливає на правильність встановлених судом фактичних обставин справи та його висновків.

Не є підставою для скасування рішення суду доводи апелянта, що на її адресу не було направлено позовну заяву, а тому вона подала відзив про фактичні обставини припинення подружніх відносин, оскільки позовна заява направлялася на адресу реєстрації місця проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , що відповідає приписам ст. 27 ЦПК України. (а.с. 13, 17)

Щодо доводів апеляційної скарги про наявність підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору в розмірі 384 грн 20 коп., стягнутого оскаржуваним рішенням суду на користь ОСОБА_2 , колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Підстави для відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати визначені ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

Єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

ОСОБА_1 не було подано до суду першої інстанції клопотання про звільнення від сплати судового збору, тому в силу ст. 141 ЦПК України ухвалено рішення про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість рішення не впливають, колегія суддів вважає апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374,375, 381-383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль