Номер провадження: 22-ц/813/796/20
Номер справи місцевого суду: 522/5774/17
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В. І.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2020 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів- Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

За участю секретаря - Ющак А.Ю.

Осіб, що беруть участь у справі:

Представник позивача- ОСОБА_1 .

Третя особа- ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 01 серпня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_2

-про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних від суми боргу,

ВСТАНОВИЛА:

27.03.2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищезазначеними позовними вимогами в котрих просив суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь :

-суму інфляційного збільшення у розмірі 286146 (двісті вісімдесят шість тисяч сто сорок шість) грн. 17 коп.,

-3% річних у розмірі 30364 (тридцять тисяч триста шістдесят чотири) грн., а всього 316510,17 гривень.

Вимоги обґрунтовував тим, що відповідачка не виконала рішення апеляційного суду Одеської області від 25.06.2014 рок , яким рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2013 року змінено. Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 задоволено частково. Вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 борг у сумі екв. З 051,88 дол. США, що складає 36 286,85 грн.; проценти у сумі 16 607,45 дол. СІЛА, що складає 197 462,58 грн.; 3% річних у сумі екв. 1 096,13 дол. США, що складає 13 032,99 грн., а всього стягнути 246 782 грн. 42 коп.

Посилаючись на те, відповідачка порушила грошове зобов`язання та у відповідності до вимог ст.625 ч.2 ЦК України позивач просив задовольнити позовні вимоги .

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2018 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 (грошові кошти в розмірі 316510 (триста шістнадцять тисяч п`ятсот десять) грн. 17 коп., що складається з суми інфляційного збільшення у розмірі 286146 (двісті вісімдесят шість тисяч сто сорок шість) грн. 17 коп. та 3% річних у розмірі 30364 (тридцять тисяч триста шістдесят чотири) грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 3165 (три тисячі сто шістдесят п`ять) грн. 10 коп.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду з прийняттям нового про відмову в задоволені позовних вимог посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01.08.2018 року без змін.

В судове засідання ОСОБА_3 не з`явилась,про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином.

В силу ст.372 частини 2 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за її відсутності.

АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ)СТОРІН:

В апеляційній скарзі заявник зазначає, що позика нею отримана в валюті, що унеможливлює стягнення суми інфляції.

Крім того посилається на те, що невірно розраховано 3% в сумі 30 364 грн., оскільки борг, за рішеннямПриморського районного суду м. Одеси від 25.06.2014 року, уже включає в себе проценти та 3% річних. На думку заявника ст. 625 ЦК України регулює зобов`язання які існували до ухвалення рішення суду , а тому 3% розраховуються лише з тіла кредиту - з 36 286,85 грн., що становить 4 464,77 грн.

У відзиві на заперечення ОСОБА_4 посилається на те, що законодавство не повязує припинення грошового зобов`язання з наявністю судового рішення.При цьому посилається на те, що відповідачка прострочила виконання грошового зобов`язання за рішенням суду , а тому в силу ст.625 ЦК України сума боргу розраховується виходячи з індексу інфляції за кожний місяць прострочення.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Судова колегія заслухавши доповідь судді доповідача,вислухавши пояснення сторін, що з`явились,перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги приходить до наступного.

Стягуючи з ОСОБА_3 на користь позивача в порядку частини 2 ст.625 ЦК Україгни грошові кошти за період з червня 2014 року по липень 2018 року в розмірі 316510 грн., що складаються з суми інфляції у розмірі 286146 грн. 17 коп. та 3% річних-30 364 грн., районний суд виходив з того, що вона не виконала грошового зобов`язання відповідно до рішення апеляційного суду Одеської області від 25.06.2014 року.

Проте повністю з таким судженням районного суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 25.06.2014 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2013 року зміно. Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 задоволено частково. Вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 борг у сумі еквівалентну З 051,88 дол. США, що складає:

- 36 286,85 грн.;

-проценти у сумі 16 607,45 дол. США, що складає 197 462,58 грн.;

-3% річних у сумі екв. 1 096,13 дол. США, що складає 13 032,99 грн., а всього стягнуто 246 782 грн. 42 коп.( а.с. 13-16).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, у частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

У Постанові Великої Палати Верховного суду № 686/21962/15-ц від 16.05.2018 року відступила від правової позиції ВСУ висловлені у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, яка полягала у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) та постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, яка полягала у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.Стаття 625 ЦК України входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань (Постанова ВС від 16.05.2018 у справі № 459/3560/15-ц).

Постановою ВП ВС від 16.01.2019 № 464/3790/16-ц (14-465цс18) передбачено, що :

-3 % річних, передбачені ст. 625 ЦК України, можуть бути визначені у доларах США та

У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквіваленту національній валюті України.

-суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

-у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

- у випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначеному договорі, чинне законодавство не містить

.Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції.

У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Тому при обрахунку 3 % річних районний суд дійшов правильного висновку , що за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні.

У цьому випадку судова колегія погоджується з судженням районного суду щодо стгнуння 3% річних за період з червня 2014 року по липень 2018 року , яка складає 30 364 грн.

Судом встановлено, що предметом спірного договору позики є іноземна валюта - долари США .

Відповідно до рішення апеляційного суду Одеської області борг,проценти та 3% річних стягнуто в доларах США, що еквівалентно гривні.

З огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, урозмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Разом з тим, як передбачено нормами Закону від 3 липня 1991 р. № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду України від 28 березня 2012 р. у справі 6-36736вов10). Тому норми частини 2 ст.625 ЦК України поширюються щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції лише на випадки прострочення грошового зобов`язання , яке визначене у гривні.

Задовольняючи позовні вимоги позивача суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки відповідачка не виконує судового рішення, яким з неї стягнута сума боргу до еквіваленту національної валюти, та саме з цієї суми нараховуються інфляційних втрати.

Скасовуючи в цій частині рішення суду першої інстанції колегія суддів виходить з того, що між сторонами був укладений договір позики в іноземній валюті, рішення апеляційним суд також визначено боргові зобовязання в доларах США , а тому районний суд помилково застосував до цих правовідносин закон, який регулює порядок сплати боргу у гривні.

Прийняття судового рішення в еквіваленті до іноземної валюти не змінює природу грошового зобов`язання як такого, що визначене в іноземній валюті і не є підставою для застосування положень частини 2 ст.625 ЦК України щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції.

З врахуванням вимог ст.376 ч.снити 1 пункту 4 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині стягнення інфляційних витрат підлягає скауванню з прийняттям нового про відмову в задоволені позовних вимог.

В силу ст.141 ЦПК України судова колегія одночасно стягує з відповідачки судовий збір на користь держави, оскільки ОСОБА_4 являється інвалідом 2-ї групи та в силу п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений.

Одночасно судова колегія приходить до висновку, що позовні вимоги задоволені лише в частині 3% річних, що становить 9,5% від суми заявлених вимог, а тому надмірно сплачена нею сума відповідно до квитанції підлягає поверненню , що становить 4 339 грн.

Керуючись ст. 367,368,374, 376, 381,382,384,389,390 ЦПК України, судова колегія,- ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 01 серпня 2018 року в частині стягнення інфляційних витрат в розмірі 286 146, 17 грн. скасувати та в цій частині прийняти постанову.

Позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат залишити без задоволення.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ,інд. НОМЕР_1 ) в дохід держави 704,80 грн.

Повернути ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ,інд. НОМЕР_1 ) надмірно сплачений судовий збір в сумі 4 339 грн. ( квитанція ПриватБанку від 08.04.2019 о 12:38:29 ; 1558-4542-2106-8927 у м. Одесі Малиновському районі ( термінал самообслуговування).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 18.02.2020 року.

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді С.М.Сегеда

-

Т.В.Цюра