Провадження № 2-з/947/371/20
УХВАЛА

17.02.2020 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

за участю секретаря Кирикової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі №520/20175/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду міста Одеси на розгляді перебуває вказана цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, в якій позивач, з урахуванням уточнення позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики серії НАМ 320578 від 10.04.2015 року, яка складається з: відсотків за безпідставне зберігання грошових коштів за період з 01.09.2018 року по 21.02.2019 року в сумі 32105 гривень 16 копійок; пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 01.09.2018 року по 21.02.2019 року в розмірі 32105 гривень 16 копійок; трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов`язань за період з 01.09.2018 року по 21.02.2019 року в сумі 5357 гривень 62 копійки; інфляційних витрат за період з вересень-січень 2019 року в сумі 26148 гривень 69 копійок, що в загальній сумі складає 95716,63 грн., а також витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 11.03.2019 року зупинено провадження по цивільній справі №520/20175/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики до набранням законної сили судового рішення за наслідком розгляду цивільної справи № 520/11113/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 17.02.2020 року поновлено провадження по справі та призначено дату, час і місце проведення судового засідання.

Також, суд зазначає, що 13.02.2020 року до суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 .

Згідно з ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Подана позивачем заява про забезпечення позову відповідає приписам та вимогам встановленим ст. 151 ЦПК України, та таким чином вона підлягає невідкладному розгляду.

Дослідивши вказану заяву про забезпечення позову, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Статтею 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

2. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Частиною 2 статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. (п.4 постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Отже забезпечуючи позов, суд виходить з тих видів такого забезпечення, які передбаченні чинним процесуальним законодавством у відповідності до ст. 150 ЦПК України.

З наданих до суду документів, судом встановлено, що між сторонами по справі виник спір стосовно невиконання відповідачем зобов`язань за договором позики серії НАМ 320578 від 10.04.2015 року.

Позивач, з метою гарантування виконання майбутнього рішення суду, про задоволення позовних вимог, просить суд накласти арешт на належну відповідачеві квартиру АДРЕСА_2 .

Так, з наданих позивачем до суду доказів, а саме з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №198108128 від 29.01.2020 року, вбачається, що дійсно відповідачеві - ОСОБА_2 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 .

Також з вказаної довідки вбачається, що вказана квартира перебуває під обтяженням забороною на нерухоме майно, зареєстрованим 29.03.2012 року, на підставі договору іпотеку від 29.03.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Харитоновою Т.Є., зареєстрованого в реєстрі за №285, обтяжувачем за яким є ПАТ «Банк Кіпру».

Отже, на даний час квартира, на яку позивачка просить накласти арешт, перебуває в іпотеці, іпотекодержателем виступає ПАТ «Банк Кіпру.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 6 ст. 3 даного Закону, у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Таким чином, пріоритет права іпотекодержателя на задоволення своїх вимог виникає з моменту державної реєстрації іпотеки, а порушення боржником кредитного зобов`язання є умовою реалізації прав кредитора, гарантованих іпотекою. При цьому, у випадку накладення арешту на майно, яке є предметом іпотеки, можливе порушення прав кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Враховуючи те, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, підстави для задоволення заяви позивача про забезпечення позову заявленим видом відсутні.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Позивачем не надано до суду доказів на підтвердження орієнтованої вартості квартири, на яку позивач просить суд накласти арешт, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості перевірити співмірність заявлених вимог із заявленими позовними вимогами, з урахуванням ціни позову в цій справі у розмірі 95716,63 грн.

Стосовно посилань позивача в обґрунтування заяви про необхідність приймання до уваги, що загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем, з урахуванням інших судових проваджень, станом на 01.01.2019 року, становить у розмірі 237655,18 грн., суд вважає безпідставними, з урахуванням того, що заявлена заява про забезпечення позову розглядується судом у конкретно визначеній цивільній справі в рамках якої подається відповідна заява, за наслідком якої, у разі доведеності вимог, забезпечення позову застосовується стосовно заявлених вимог саме в цій справі.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заяву позивача про забезпечення позову слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 149-153, 354, п.15.5 розділу ХІІІ Перехідні положення, ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі №520/20175/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики залишити без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали суду складено 17.02.2020 року.

Головуючий Калініченко Л. В.