Справа № 344/9136/19
Провадження № 2/344/753/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Шамотайла О.В.,

секретаря Устинської Н.С.,

з уч. представника позивачів ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи Грица Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Івано-Франківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_5 про скасування рішення Івано-Франківської міської ради від 20.01.2017 р. №365-9 в частині п.9 додатку №1 та рішення Івано-Франківської міської ради від 21.06.2018р. за №171-20 в частині п.5 додатку №3,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися в суд із позовом до Івано-Франківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_5 про скасування рішення Івано-Франківської міської ради від 20.01.2017 р. №365-9 в частині п.9 додатку №1 та рішення Івано-Франківської міської ради від 21.06.2018р. за №171-20 в частині п.5 додатку №3. Позов мотивовано тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 02 березня 2000 року Госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду, позивачу - ОСОБА_3 , разом із чоловіком ОСОБА_6 та сином ОСОБА_7 належить в рівних долях квартира АДРЕСА_1 . Відповідно до договору купівлі-продажу нежилих приміщень, що посвідчений приватним нотаріусом Мачкур А.А. 19.10.2001 року та зареєстрований в реєстрі за № Д-1311, ОСОБА_4 , разом із ОСОБА_8 належать нежилі приміщення площею 39,2 кв.м, які знаходяться в будинку АДРЕСА_2 АДРЕСА_2 - АДРЕСА_2 проживають інші мешканці, власники квартир та допоміжних приміщень, що знаходяться у цьому будинку. Нещодавно позивачам стало відомо, що земельна ділянка, яка відведена для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_2 , а також прибудинкова територія біля вказаного будинку, передана в оренду ОСОБА_5 в розмірі 0,0086 га для влаштування входу до власного нежитлового приміщення, кадастровий номер земельної ділянки :04:003:0178. Зокрема, рішенням Івано-Франківської міської ради від 20.01.2017 року ОСОБА_5 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0086 га по АДРЕСА_2 - АДРЕСА_2 для влаштування входу до власного нежитлового приміщення. Рішенням Івано-Франківської міської ради від 21.06.2018 року проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,0086 га по АДРЕСА_2 -Франківську для влаштування входу до власного нежитлового приміщення затверджено та передано в оренду терміном на 15 років. Позивачі вважають, що вказані рішення прийняті всупереч Земельному законодавству та законодавству України виходячи із наступного. У відповідності до висновку про реєстрацію документів на право користування земельною ділянкою зазначено, що земельна ділянка в розмірі 589, 97 кв.м передана для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_2 зокрема АДРЕСА_3 , на балансі якого перебував на той час зазначений житловий будинок. У вказаному висновку зазначено, що підставою користування земельною ділянкою є рішення виконкому міської ради депутатів трудящих від 09.10.1953 року за № 452. Даний висновок разом із схемою її розташування знаходиться в матеріалах інвентарної справи по будинку АДРЕСА_2 , що зберігається в архіві Івано-Франківського ОБТІ. Отже, ще з цього моменту, як прийнято рішення про передачу земельної ділянки для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_2 та реєстрацію документів про право користування земельною ділянкою, вказана земельна ділянка належить усім співвласникам квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_2 на праві постійного користування. Дізнавшись про те, що земельна ділянка, яка перебуває у постійному користуванні мешканців багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_2 - АДРЕСА_2 передана в оренду ОСОБА_5 , позивачі звернулись до експерта з проханням провести земельне-технічне дослідження на предмет накладання земельних ділянок, що знаходиться під будинком АДРЕСА_2 та належить в користуванні співвласників житлового будинку, та земельної ділянки, що передана ОСОБА_5 в оренду згідно згаданих вище рішень Івано-Франківської міської ради. У відповідності до висновку експертного дослідження від 24.04.2019 року, проведеного експертом Івано-Франківського ОСОБА_9 , визначено, що земельна ділянка площею 0. 0086.га кадастровий номер :04:003:0178 накладається на частину земельної ділянки зайнятої будівлею АДРЕСА_2 , площа накладання становить 0,0061 га. Слід також зазначити, що жодних підстав для припинення користування земельною ділянкою, що передбачені ст. 141 Земельного кодексу України, у мешканців багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_4 не було, а також, відповідно, земельна ділянка не вилучалася з їх користування, а отже не могла бути передана в оренду третій особі. Також зазначили, що з графічних матеріалів, які були долучені ОСОБА_5 для розгляду її заяви, щодо надання дозволу на складення проекту землеустрою, та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а саме з матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, чітко вбачається, що земельна ділянка площею 0,0086 га, в місці, в якому відведена Семенюк, знаходиться під житловим будинком АДРЕСА_2 , та його прибудинковою територією, яка відведена для обслуговування вказаного багатоквартирного будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку. Тобто, Івано-Франківська міська рада як власник земельних ділянок комунальної власності, приймаючи рішення відносно надання згоди на розробку проекту землеустрою спірної земельної ділянки та погодивши такий проект відведення з наданням її в оренду третій особі, прийняла рішення, якими повністю позбавила користування позивачів та інших мешканців будинку використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням (здійснила негативний неприпустимий вплив), причому не вилучаючи таку із користування мешканців багатоквартирного житлового будинку та всупереч ст. 141 ЗК України. Таким чином, прийняття Івано-Франківською міською радою рішення про надання дозволу на складання проекту землеустрою даної земельної ділянки та рішення про затвердження такого проекту землеустрою, в спосіб, що перешкоджає володінню і користуванню земельною ділянкою, що перебуває у користуванні позивачів та інших мешканців багатоквартирного житлового будинку, свідчить про невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно- правових актів, схем землеустрою, а це є безумовною підставою для відмови у наданні дозволу на складання такого проекту землеустрою та затвердженні проекту землеустрою, а по факту вже існуючих рішень - про наявність правових підстав для скасування рішень Івано- Франківської міської ради, якими такий дозвіл вже надано. Крім того, позивачі у своїй позовній заяві стверджують, що земельна ділянка передана для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_5 , на балансі якого перебував на той час зазначений житловий будинок, а тому використання земельної ділянки відбувається за цільовим призначенням з часу її закріплення за будинком. З наведених обставин, позивачі просять : визнати протиправним і скасувати рішення Івано-Франківської міської ради від 20.01.2017 року № 365-9 в частині п. 9 додатку № 1, яким ОСОБА_5 було надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 площею 0,0086 га., для влаштування входу до власного нежитлового приміщення. Визнати протиправним і скасувати рішення Івано-Франківської міської ради від 21.06.2018 року № 171-20 в частині п. 5 додатку № 3, яким ОСОБА_5 затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачу в оренду земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 площею 0.0086 га., для влаштування входу до власного нежитлового приміщення; Скасувати договір оренди земельної ділянки від 21.06.2018 року, що укладений між Івано-Франківською міською радою та ОСОБА_5 , щодо передачі в оренду земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 площею 0,0086 га., для влаштування входу до власного нежитлового приміщення, кадастровий номер :04:003:0178 та скасувати Державну реєстрацію оренди земельної ділянки за № 27917935, що здійснений виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради, індексний номер: 43004378 від 14.09.2018 року щодо передачі в користування земельної ділянки кадастровий номер :04:003:0178.

19.06.2019р. представник відповідача скористався правом на відзив в якому вказав, що позовну заяву вважає необгрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. У клопотанні зазначаються орієнтований розмір земельної ділянки та іі цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки. При тому ч. З ст. 123 ЗК України містить вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. ОСОБА_5 звернулася до Івано-Франківської міської ради з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки - для облаштування входу в нежитлове приміщення, до якого долучила кадастровий план земельної ділянки; довідку з містобудівного кадастру №11983; графічні матеріали реконструкції нежитлових приміщень з влаштуванням окремо входу. Тобто, було надано всі необхідні документи, визначені земельним законодавством. Приймаючи рішення про надання ОСОБА_5 дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2 Франківською міською радою було враховано відомості з наступних документів: кадастрового плану земельної ділянки, довідки з містобудівного кадастру №11983, в яких зазначено, що дана земельна ділянка згідно генерального плану міста знаходиться на території малоповерхової житлової забудови та перебуває у розпорядженні територіальної громади міста. Відповідно до ДБН В.2.2-15-2005 затверджених Наказом Державного комітету з 21 будівництва та архітектури від 18.05.2005 року №80 малоповерхова забудова - це забудова території одно- дво-, триповерховими житловими будинками різних типів, а тому надання міською радою дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки ОСОБА_5 для облаштування входу у власне нежитлове приміщення не суперечить чинному генеральному плану міста, ані іншій містобудівній документації чи схем землеустрою. З графічних матеріалів реконструкції нежитлових приміщень з влаштуванням окремого входу видно, що влаштування такого не створюватиме перешкод у доступі суміжним землекористувачам до їхньої земельної ділянки. З огляду на встановлене, Івано-Франківська міська рада не мала жодної підстави, передбаченої ч. 3 ст. 123 ЗК України, для відмови ОСОБА_5 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, а тому правомірно, згідно чинного законодавства та в межах повноважень, прийняла оскаржуване рішення. Так, керуючись ЗК України, ЗУ «Про землеустрій», «Про місцеве самоврядування в Україні», Івано-Франківська міська рада прийняла рішення «І розгляд клопотань фізичних і юридичних осіб із земельних питань» від 21.06.2018 року №171-20, яким затвердила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :04:003:0178 на АДРЕСА_6 площею 0,0086 га, з передачею в оренду на 15 років, для влаштування входу до власного нежитлового ОСОБА_5 . Отже, Івано-Франківська міська рада прийняла оскаржуване рішення на підставі необхідного пакету документів, згідно чинного законодавства та в межах власних повноважень.

В судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_1 підтримала заявлені позовні вимоги просила суд їх задовольнити в повному обсязі, в подальшому в судове засідання не з`явилася, подав заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивачів.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав наведених у відзиві в подальшому в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у відсутності сторони відповідача.

Представник третьої особи Грица ОСОБА_10 в судовому засіданні підтримав позицію сторони відповідача, вважав, що в задоволенні позову слід відмовити, в подальшому в судове засідання не з`явився, просив розглянути справу у його відсутності.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, врахувавши також правові норми, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов до наступних висновків.

Між сторонами виник спір та склалися правовідносини з приводу: рішенням Івано-Франківської міської ради від 20.01.2017 року ОСОБА_5 , яким надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0086 га по АДРЕСА_6 -Франківську для влаштування входу до власного нежитлового приміщення, а також рішенням Івано-Франківської міської ради від 21.06.2018 року проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,0086 га по АДРЕСА_6 -Франківську для влаштування входу до власного нежитлового приміщення затверджено та передано в оренду терміном на 15 років.

Відповідно до висновку про реєстрацію документів на право користування земельною ділянкою, який міститься в матерілах справи вбачається, що земельна ділянка в розмірі 589, 97 кв.м по фактичному користуванню передана для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_5 , судом встановлено, що право користування земельною ділянкою у мешканців будинку по АДРЕСА_6 виникло з моменту прийняття такого рішення органом місцевого самоврядування постанови виконкому Станіславської міської Ради депутатів трудящих від 18.03.1953 року, якою передбачена реєстрація земельної ділянки в розмірі 582, 97 кв.м, що розміщена під будинком 468, 87 кв.м та двором 114, 10 кв.м. за будинкоуправлінням № 11.

У вказаному висновку зазначено, що підставою користування земельною ділянкою є рішення виконкому міської ради депутатів трудящих від 09.10.1951 року за № 452.

Судом встановлено, що на підставі рішення за № 452 виконавчого комітету Станіславської міської Ради депутатів трудящих від 09.10.1951 року, домоволодіння АДРЕСА_7 на баланс міськжитлоуправління, зокрема домоуправлінню АДРЕСА_3 , доказом чого є архівний витяг з протоколу № 38 засідання виконавчого комітету.

Доказів про скасування зазначених вище документів, зокрема рішення виконкому міської ради депутатів трудящих від 09.10.1951 року за № 452 та висновку про реєстрацію документів на право користування земельною ділянкою по АДРЕСА_7 з розміром земельної ділянки, що відведена для будівництва будинку та прибудинкової території суду не надано.

На спростування заперечень представника відповідача та представника третьої особи про те, що спірна земельна ділянка під будинком АДРЕСА_6 на даний час не сформована та за мешканцями будинку не зареєстрована в установленому законодавством порядку, тому й не може їм належати на праві власності та користування, що означає відсутність порушених прав позивачів прийняттям оскаржуваних рішень Івано-Франківською міською радою, то суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 5 Постанови Верховної ради УРСР «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» від 18.12.1990 року № 562- ХІІ (щодо Земельного кодексу УРСР 1990 року) громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування. Будь-яких норм щодо припинення (втрати) прав на земельні ділянки, отримані у користування до введення в дію ЗК УРСР 1990 року, земельне законодавство не містить.

Слід зазначити, що на час закріплення земельної ділянки за домоволодінням АДРЕСА_4 у 1953 році, не містило вимог щодо виготовлення та отримання державного акта на землю, а тому з цього часу і до теперішнього зазначена земельна ділянка знаходиться у правомірному користування усіх мешканців будинку, й позивачів зокрема.

За змістом пункту 7 Перехідних положень ЗК України громадяни та юридичні особи зберігають право на земельні ділянки, отримані ними до 1 січня 2002 року у власність, тимчасове користування або на умовах оренди у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством.

У постановах від 10 червня 2015 року (№ 6-267цс15) та 7 жовтня 2015 року (№ 6-1275цс15) у справах за позовами про скасування рішення та визнання недійсними акта Верховний Суд України зробив висновок про те, що громадяни, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію ЗК України (до 1 січня 2002 року), зберігають своє право на користування земельною ділянкою до оформлення ними в установленому порядку прав власності на землю або землекористування. Згідно пункту 7 Перехідних положень ЗК України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

З матеріалів справи вбачається, що право користування земельною ділянкою і прибудинковою територією його мешканці набули на підставі рішень прийнятих у 1951-1953 роках, які не скасовані, земельна ділянка в установленому законом порядку з користування не вилучалася, отже користування нею в установленому законом порядку позивачі не позбавлені.

У відповідності до свідоцтва про право власності на житло, виданого 02 березня 2000 року Госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду, позивач ОСОБА_3 є співласноком разом із чоловіком ОСОБА_6 та сином ОСОБА_7 в рівних долях квартири АДРЕСА_1 .

Згідно договору купівлі-продажу нежилих приміщень, що посвідчений приватним нотаріусом Мачкур А.А. 19.10.2001 року та зареєстрований в реєстрі за № Д-1311, позивач ОСОБА_4 разом із ОСОБА_8 є власником нежитловогоі приміщення площею 39,2 кв.м, які знаходяться в будинку АДРЕСА_2 .

У відповідності до висновку експертного дослідження від 24.04.2019 року, проведеного експертом Івано-Франківського ОСОБА_9 , визначено, що земельна ділянка площею 0,0086 га кадастровий номер :04:003:0178 накладається на частину земельної ділянки зайнятої будівлею АДРЕСА_2 , площа накладання становить 0,0061 га. План-схема земельної ділянки по фактичному користуванні додана до матеріалів експертного дослідження .

Зазначене свідчить про наявність підстав для задоволення вимог позовної заяви, з огляду на наступне. Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникають після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно із частиною 4 статті 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом. Основний Закон України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону.

У пункті 6 розділу «Перехідні положення» ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Проте обов`язок переоформлення права користування земельною ділянкою, який міститься у пункті 6 розділу «Перехідні положення» ЗК України, визнаний неконституційним Рішенням Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005. Зазначено, що ЗК УРСР 1970 року встановлював безстрокове і тимчасове користування землею. Поняття користування землею у ЗК УРСР 1990 року поряд з постійним передбачало тимчасове користування.

ЗК України визначив право постійного користування земельною ділянкою як право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку, проте не надав визначення праву тимчасового користування, яке продовжує існувати на підставі рішень, прийнятих у відповідності до вимог чинного на той час законодавства.

Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Кодексом та іншими законами України, що регулюють земельні відносини. Підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт. Чинний ЗК України серед підстав набуття права на землю громадянами та юридичними особами не називає оформлення чи переоформлення прав на земельні ділянки. Крім того, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» визнаються державою.

Згідно з пунктом 5 Постанови Верховної Ради Української РСР від 18 грудня 1990 року № 562-ХІІ «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними в установленому порядку прав власності на землю або землекористування.

Аналогічне положення міститься в пунктах 1 і 7 розділу X «Перехідні положення» ЗК України.

Оскільки законодавство, чинне на час надання у користування будинкоуправлінню № 11, як балансоутримувачу житлового будинку АДРЕСА_6 земельної ділянки, не визначало момент, з якого особа набувала прав землекористування, то право користування земельною ділянкою в нього виникло на підставі рішення виконкому Станіславської міської Ради депутатів трудящих від 09.10.1951 року за № 452 та постанови постанови виконкому Станіславської міської Ради депутатів трудящих від 18.03.1953 року 18.03.1953 року. Прийнятими у подальшому Земельними кодексами (1970 року, 1990 року) було встановлено, що право власності та право користування земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельних ділянок на місцевості та видачі документа (державного акту), що посвічує відповідне право. З урахуванням принципу дії законів у часі, вказані нормативно-правові акти поширювали свою дію на відносини, що виникли після набрання ними чинності. Як ЗК УРСР 1970 року, так і ЗК УРСР 1990 року серед підстав припинення прав користування земельними ділянками не передбачали неоформлення або непереоформлення раніше наданих прав.

З матеріалів справи, вбачається, що мешканці житлового будинку по АДРЕСА_6 набули права користування спірною земельною ділянкою на підставі рішень, прийнятих у 1951-1953 роках, які не скасовані, земельна ділянка в установленому законом порядку з користування не вилучалась, права користування нею в установленому законом порядку позивачі не позбавлені. Отже, право користування земельною ділянкою зберігається за мешканцями житлового будинку до його належного переоформлення.

Своїми рішеннями від 20.01.2017 р. №365-9 в частині п.9 додатку №1 та від 21.06.2018р. за №171-20 в частині п.5 додатку №3 Івано-Франківська міська рада як власник земельних ділянок комунальної власності, приймаючи рішення відносно надання згоди на розробку проекту землеустрою спірної земельної ділянки та погодивши такий проект відведення з наданням її в оренду третій особі, порушила вимоги ст. 123 ЗК України, оскільки з матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, чітко вбачається, що земельна ділянка площею 0,0086 га, в місці, в якому відведена третій особі, знаходиться під житловим будинком АДРЕСА_6 , та його прибудинковою територією. Крім того, оскаржуваними рішеннями відповідач повністю позбавила користування позивачів та інших мешканців житлового будинку використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням (здійснила негативний неприпустимий вплив), причому не вилучаючи таку із користування мешканців багатоквартирного житлового будинку та всупереч ст. 141 ЗК України.

Відповідно до положень ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, діяльність органів місцевого самоврядування регулюють закони та підзаконні акти, які дають останнім можливість користування певною свободою розсуду при вирішенні питань і встановлюють лише межі такої свободи, тої наділяють їх дискреційними повноваженнями.

Аналізуючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а відтав позов ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Івано-Франківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_5 про скасування рішення Івано-Франківської міської ради від 20.01.2017 р. №365-9 в частині п.9 додатку №1 та рішення Івано-Франківської міської ради від 21.06.2018р. за №171-20 в частині п.5 додатку №3, підлягає задоволенню.

Слід також вказати, що висновки для судової практики, які сформулювано вищими судами у світлі прав землевласників та землекористувачів за Земельним кодексом України, вказують, що «судам під час розгляду справ, пов`язаних із захистом права власності на землю чи права землекористування, слід неухильно дотримуватись положень ЗК щодо підстав для припинення прав на землю та гарантій, встановлених статтею 1 Першого протоколу до Конвенції щодо захисту власності».

На підставі вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3073,6 грн., понесені позивачем при подачі позову до суду підлягають стягненню з відповідача на користь позивачів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 77-82, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Івано-Франківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_5 про скасування рішення Івано-Франківської міської ради від 20.01.2017 р. №365-9 в частині п.9 додатку №1 та рішення Івано-Франківської міської ради від 21.06.2018р. за №171-20 в частині п.5 додатку №3,- задоволити.

Скасувати рішення Івано-Франківської міської ради від 20.01.2017 року № 365-9 в частині п. 9 додатку № 1, яким ОСОБА_5 було надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 площею 0,0086 га., для влаштування входу до власного нежитлового приміщення.

Скасувати рішення Івано-Франківської міської ради від 21.06.2018 року № 171-20 в частині п. 5 додатку № 3, яким ОСОБА_5 затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачу в оренду земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 площею 0.0086 га., для влаштування входу до власного нежитлового приміщення;

Скасувати договір оренди земельної ділянки від 21.06.2018 року, що укладений між Івано-Франківською міською радою та ОСОБА_5 , щодо передачі в оренду земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 площею 0,0086 га., для влаштування входу до власного нежитлового приміщення, кадастровий номер :04:003:0178

Скасувати Державну реєстрацію оренди земельної ділянки за № 27917935, що здійснений виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради, індексний номер: 43004378 від 14.09.2018 року щодо передачі в користування земельної ділянки кадастровий номер :04:003:0178.

Стягнути з Івано-Франківської міської ради ( вул. Грушевського, 21, м. Івано-Франківськ) на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , проживає в АДРЕСА_8 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , проживає в АДРЕСА_8 сплачений судовий збір при подачі позову до суду в сумі 3073,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.В. Шамотайло