АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року м. Чернівці

справа № 686/14721/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Конецька Д.Г.

позивач ОСОБА_1

відповідачі Департамент містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради, Чернівецька міська рада

апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 30 червня 2020 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Слободян Г.М.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Позивач просив:

-зобов`язати Департамент містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради надіслати рекомендованим листом з описом вкладення до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради заяву з доданою робочою документацією на будівництво про внесення змін в пункт 13 декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої 3 жовтня 2014 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької області за № ЧВ32, в якій додати до площі інших нежитлових приміщень площу нежитлових приміщень технічного поверху в розмірі 286,13 кв.м та привести у відповідність до змін площу житлових, технічних приміщень, нежитлових приміщень загального користування, гаражів;

-зобов`язати Департамент містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради надіслати рекомендованим листом з описом вкладення до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради заяву з доданою робочою документацією на будівництво про внесення змін в пункт 13 декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої 3 жовтня 2014 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької області за № ЧВ40, в якій додати до площі інших нежитлових приміщень площу нежитлових приміщень технічного поверху в розмірі 268,13 кв.м та привести у відповідність до змін площу житлових, технічних приміщень, нежитлових приміщень загального користування, гаражів;

-зобов`язати Департамент містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради надіслати рекомендованим листом з описом вкладення до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради заяву з доданою робочою документацією на будівництво Про внесення змін в пункт 13 декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої 3 жовтня 2014 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької області за №ЧВ 64, в якій додати до площі інших нежитлових приміщень площу нежитлових приміщень технічного поверху в розмірі 268,13 кв.м та привести у відповідність до змін площу житлових, технічних приміщень, нежитлових приміщень загального користування, гаражів;

-зобов`язати Чернівецьку міську раду внести до реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомості про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, інформацію за заявами Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради про внесення змін в декларації про готовність об`єктів до експлуатації, зареєстровані 3 жовтня 2014 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької області за номерами: ЧВ 32, ЧВ 40, ЧВ 64.

Позов мотивував тим, що 5 лютого 2014 року між ним та ТОВ «Гіпербуд» були укладені договори купівлі - продажу майнових прав № 1-2 Т, № 2-2 Т, № 3-1 Т, за умовами яких він набув майнові права на нежитлове приміщення № 2, яке знаходиться на технічному поверсі в першому під`їзді будинку АДРЕСА_1 , нежитлове приміщення № 2, яке знаходиться на технічному поверсі в другому під`їзді вказаного житлового будинку та нежитлове приміщення № 1, яке знаходиться на технічному поверсі в третьому під`їзді такого житлового будинку.

В травні 2019 року він звернувся до Чернівецького міського комунального бюро технічної інвентаризації з метою присвоєння нежитловим приміщенням поштових адрес, що необхідно в подальшому для реєстрації його права власності на дані приміщення, в чому йому було відмовлено з посиланням на те, що згідно декларацій про готовність першого - третього під`їздів будинку АДРЕСА_1 до експлуатації, поданих до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Чернівецькій області Департаментом містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради, належні їм нежитлові приміщення відносяться до приміщень загального користування будинку та не можуть перебувати в приватній власності.

Позивачем було виявлено, що декларації про готовність об`єктів до експлуатації містять неправдиві відомості.

Проектною документацією на будівництво першого під`їзду будинку АДРЕСА_1 було передбачено шість нежитлових приміщень загальною площею 268,13 кв.м. Проектною документацією на будівництво другого під`їзду будинку АДРЕСА_1 було передбачено шість нежитлових приміщень загальною площею 268,13 кв.м. Проектною документацією на будівництво третього під`їзду будинку АДРЕСА_1 було передбачено шість нежитлових приміщень загальною площею 268,13 кв.м.

Отже декларації про готовність об`єктів до експлуатації, подані Департаментом містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради до Інспекції ДАБК у Чернівецькій області по першому - третьому під`їздам будинку АДРЕСА_1 не відповідають проектній документації. Так, в декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ЧВ32 від 3 жовтня 2014 року по першому під`їзду, загальна площа нежитлових приміщень вказана 92,8 кв.м замість 268,13 кв.м. В декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ЧВ40 від 3 жовтня 2014 року по другому під`їзду, загальна площа нежитлових приміщень вказана 103,4 кв.м замість 268,13 кв.м. В декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ЧВ64 від 3 жовтня 2014 року по третьому під`їзду, загальна площа нежитлових приміщень вказана 104,7 кв.м замість 268,13 кв.м.

Приміщення, які згідно проектної документації були нежитловими приміщеннями, в деклараціях про готовність об`єктів до експлуатації зазначені як приміщення загального користування.

Вищевказані обставини порушують права позивача, оскільки він не має можливості оформити право власності на спірні нежитлові приміщення.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 30 червня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що інформація, яка відображена в пунктах 13 оскаржуваних декларацій була зазначена відповідно до проектної документації та результатів технічної інвентаризації.

Посилання позивача в позовній заяві на те, що нежитлові приміщення на 10 поверсі 1, 2, 3 блоків будинку АДРЕСА_1 за функціональним призначенням є нежитловими є безпідставними, оскільки в робочій документації на будівництво в розділах техніко-економічні показники планів, відомостях робочих креслень основного комплекту та експлікації приміщень чітко відображені технічні поверхи 1, 2, 3 блоків вказаного житлового будинку.

Спірні приміщення є допоміжними приміщеннями, які знаходяться у спільній сумісній власності всіх мешканців будинку АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що спірні правовідносини виникли між Чернівецькою міською радою та ТОВ «Гіпербуд» з приводу будівництва дев`ятиповерхового будинку по АДРЕСА_1 з технічними приміщеннями без виділення серед них нежитлових приміщень загального відокремленого користування (як об`єкта майнових прав).

Позивач не був стороною спірного правочину, а отже його права та інтереси зазначеним договором не було порушено.

Позивачем не доведено те, що на даний час у Чернівецької міської ради та Департаменту містобудівного комплексу земельних відносин Чернівецької міської ради наявні перед ним будь-які зобов`язання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позов в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Спірні нежитлові приміщення є самостійними об`єктами права власності, права на які підлягають державній реєстрації.

Декларації про готовність об`єктів до експлуатації мали відповідати проектній документації на будівництво житлового будинку АДРЕСА_2 .

Будь-які зміни до проектної документації на будівництво вказаного житлового будинку не вносились.

Бездіяльністю Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради щодо внесення змін до поданих декларацій готовності об`єктів до експлуатації порушується право позивача на реєстрацію права власності на спірні нежитлові приміщення.

Посилання суду першої інстанції на технічну інвентаризацію є безпідставним, оскільки результати такої інвентаризації учасниками справи не подавались та в матеріалах справи відсутні.

Результатами технічної інвентаризації є фактична площа та об`єм проектних об`єктів, технічний стан та вартість наявних об`єктів, однак не цільове призначення приміщень.

Жодним нормативним актом не заборонено будувати нежитлові приміщення на технічному поверсі будинку.

Уклавши з ТОВ «Гіпербуд» договори купівлі-продажу майнових прав на спірні нежитлові приміщення та повністю виконавши зобов`язання по їх оплаті, позивач набув на них майнові права.

Узагальнені доводи та заперечень інших учасників справи

Департамент містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради подав відзив на апеляційну скаргу.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Посилається на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а аргументи апеляційної скарги є безпідставними.

Судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, зокрема виникнення правовідносин між Чернівецькою міською радою та ТОВ «Гіпербуд» з приводу будівництва дев`ятиповерхового будинку по АДРЕСА_1 з технічними приміщеннями без виділу серед них нежитлових приміщень як об`єкта майнових прав та те, що позивач не був стороною спірного правочину, а тому його права та інтереси у такому випадку порушені не були.

Аналогічний спір між ТОВ «Гіпербуд» та Чернівецькою міською радою з підстав належності зазначених приміщень до допоміжних приміщень багатоквартирного будинку та безпідставності віднесення їх до нежитлових приміщень як окремих об`єктів цивільних прав вже був розглянутий судом, за результатами якого у задоволенні такого позову було відмовлено.

Позивачем обрано невірний спосіб захисту його порушеного права.

У такому випадку він має право на звернення до суду із позовом про визнання недійсними договорів, укладених між ним та ТОВ «Гіпербуд» та повернення сплачених ним коштів.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Встановлено, що 5 лютого 2014 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Гіпербуд» було укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 1-2 Т, за умовами якого позивач набув майнових прав на нежитлове приміщення № 2, яке знаходиться на технічному поверсі в першому під`їзді будинку АДРЕСА_1 загальною проектною площею 43,0 кв.м. (а.с.10-11).

5 лютого 2014 року між позивачем та ТОВ «Гіпербуд» було укладено договір купівлі - продажу майнових прав № 2-2 Т, за умовами якого позивач набув майнових прав на нежитлове приміщення № 2, яке знаходиться на технічному поверсі в другому під`їзді будинку АДРЕСА_1 загальною проектною площею 45,9в.м. (а.с. 12-13).

5 лютого 2014 року між позивачем та ТОВ «Гіпербуд» було укладено договір купівлі - продажу майнових прав № 3-1 Т, за умовами якого позивач набув майнових прав на нежитлове приміщення № 1, яке знаходиться на технічному поверсі в третьому під`їзді будинку АДРЕСА_1 загальною проектною площею 16,7 кв.м. (а.с.14-15).

На виконання умов договорів купівлі-продажу майнових прав, позивачем сплачено 264 000 гривень, що підтверджується довідками ТОВ «Гіпербуд» № 53, №54, № 55 від 10 вересня 2019 року (а.с.156-158).

Із заяви ОСОБА_1 від 21 травня 2019 року, адресованого Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради, вбачається, що позивач звертався до Чернівецького міського комунального бюро технічної інвентаризації з метою присвоєння нежитловим приміщенням поштових адрес, що необхідно в подальшому для реєстрації його права власності на дані приміщення. У цьому йому було відмовлено з посиланням на те, що згідно декларацій про готовність першого - третього під`їздів будинку АДРЕСА_1 до експлуатації, поданих до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Чернівецькій області Департаментом містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради, належні їм нежитлові приміщення відносяться до приміщень загального користування будинку та не можуть перебувати в приватній власності ( а.с. 45-47).

12 січня 2012 року між Чернівецькою міською радою, Департаментом містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради та ТОВ «Хмельницькбудінвест» було укладено договір № 4185-юр про спільну діяльність по будівництву дев`ятиповерхового 180-ти квартирного житлового будинку з вбудованими - прибудованими гаражами на АДРЕСА_3 (а.с.25-28).

3 січня 2013 року між Чернівецькою міською радою, Департаментом містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради, ТОВ «Хмельницькбудінвест» та ТОВ «Гіпербуд» було укладено додатковий договір №1 до договору про спільну діяльність по будівництву вищевказаного житлового будинку, пунктом 1 якого внесено зміни до договору про спільну діяльність в частині Генерального підрядника, а саме: ТОВ «Хмельницькбудінвест» замінено на ТОВ «Гіпербуд» (а.с.29).

Розробку проектної документації на будівництво першого - третього під`їздів будинку АДРЕСА_1 було замовлено Департаментом містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради. Дана проектна документація була розроблена Чернівецькою філією ДП «Державний науково-дослідний та проектний - вишукувальний інститут «НДІпроектреконструкція» (а.с.30-35).

Проектна документація на будівництво першого - третього під`їзду житлового будинку по АДРЕСА_1 пройшли повну державну будівельну експертизу без зауважень. Філією ДП «Укрдержбудекспертиза» у Чернівецькій області складались позитивні експертні звіти щодо розгляду проектної документації № 26-00544.12/2 від 19 липня 2012 року , № 26-1025-13/2 від жовтня 2013 року, № 26-1418-13/2 від 28 березня 2014 року (а.с.36-41).

Проектною документацією на будівництво першого, другого, третього під`їздів будинку АДРЕСА_1 було передбачено по шість нежитлових приміщень загальною площею по 268,13 м.кв. кожний.

У відповідності до декларацій про готовність об`єктів до експлуатації, подані Департаментом містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради до Інспекції ДАБК у Чернівецькій області по першому - третьому під`їздам будинку АДРЕСА_1 , в декларації про готовність об`єкта до експлуатації №ЧВ32 від 3 жовтня 2014 року по першому під`їзду загальна площа приміщень вказана 92,8 кв.м, в декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ЧВ40 від 3 жовтня 2014 року по другому під`їзду загальна площа приміщень вказана 103,4 кв.м, в декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ЧВ64 від 3 жовтня 2014 року по третьому під`їзду загальна площа приміщень вказана 104,7 кв.м. Вказані приміщення зазначені як приміщення загального користування (а.с.16-24).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України "Про архітектурну діяльність" для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об`єктів архітектури додержання суб`єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд.

У частині 5 статті 34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлено, що органи державного архітектурно-будівельного контролю здійснюють контроль за виконанням підготовчих та будівельних робіт.

За змістом статті 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

В процесі такого контролю відповідні органи наділені повноваженнями, зокрема, реєструвати або повертати на доопрацювання декларацію про початок будівельних робіт (стаття 36 Закону, в редакції, чинній станом на початок будівництва), реєструвати або повертати декларацію про готовність об`єкта до експлуатації (стаття 39 зазначеного Закону).

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 9 липня 2014 року, № 294 (далі - Положення), інспекція є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Відповідно до пункту 3 Положення основними завданнями Державної архітектурної-будівельної інспекції України є реалізація державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, зокрема здійснення державного контролю та нагляду за дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил; виконання дозвільних та реєстраційних функцій у будівництві, ліцензування у визначених законодавством випадках.

Відповідно до частин 1, 4 та 6 статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до ІІІІ категорій складності та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Прийняття рішення про реєстрацію (повернення) декларації про готовність об`єкта до експлуатації, видачу (відмову у видачі) сертифіката здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дати подання відповідних документів.

Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю повертають декларацію про готовність об`єкта до експлуатації замовникові, якщо декларація подана чи оформлена з порушенням установлених вимог, з обґрунтуванням причини у строк, передбачений для її реєстрації.

Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації (частина 5 статті 39 Закону).

Відповідно до частини 9 статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації є підставою, серед іншого, для оформлення права власності на нього.

Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів визначається постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року, № 461 "Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів".

Відповідно до пункту 10 цієї постанови у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно із цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта.

Відповідно до пункту 11 зазначеної Постанови датою прийняття в експлуатацію об`єкта є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката.

Виходячи з наведених вище норм закону, органи Державної архітектурно-будівельної інспекції України як суб`єкт владних повноважень та в силу покладених на них законом обов`язків під час реєстрації оскаржуваних декларацій, мали перевірити як сам об`єкт нерухомого майна, який вводився в експлуатацію, так і підстави такого введення, а також відомості, зазначені в самій декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Такий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 6 серпня 2019 року у справі № 916/2470/18.

Згідно з частиною другою статті 382 Цивільного кодексу України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до частини 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" ( в редакції, чинній на час передачі будинку на баланс позивача), допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення). Нежиле приміщення - приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин.

Згідно рішення Конституційного суду України від 2 березня 2004 року (Справа № 1-2/2004) допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають Таким чином, на допоміжні приміщення багатоквартирного будинку поширюється правовий режим як спільної сумісної, так і спільної часткової власності, який передбачає особливий порядок здійснення правомочностей власника щодо володіння, користування і розпорядження. При цьому в законодавчому порядку не виокремлюються суб`єкти права спільної власності залежно від підстав набуття права власності на квартиру.

Також у рішенні Конституційного Суду України від 9 листопада 2011 року № 14-рп/2011 додатково роз`яснено, що правовим регулюванням відносин спільної сумісної власності в Україні визначаються особливості здійснення прав власників виходячи з її правового режиму. Ці особливості полягають у різних формах реалізації відповідного права: при спільній сумісній власності - шляхом взаємного волевиявлення усіх співвласників, при спільній частковій власності - лише за волею власника відповідної частки, виділеної в натурі з майна, що є у спільній сумісній власності. За законодавством України допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Під поняттям "мешканці" треба розуміти власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень будинку, які проживають у будинку і становлять визначене коло суб`єктів, які реалізують право спільної власності на окремий її об`єкт - допоміжні приміщення.

Відповідно до положень статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 369 зазначеного Кодексу співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Переглядаючи в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходить із того, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає змісту порушеного права та не буде ефективним інструментом для його відновлення.

За змістом статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Принцип ефективності закріплений і у діючому ЦПК України, відповідно до правил статей 2, 5 якого застосований судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з огляду на норми статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). У § 145 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal v. the United Kingdom» (заява №22414/93, [1996] ECHR 54) суд зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові способи здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, ця стаття містить вимогу надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ зазначив, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом.

Статтею 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справі «Буланов та Купчик проти України» від 09 грудня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії» (Kutit v Croatia), N 48778/99, пункт 25, ЕCHR 2002-II).

Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 24 червня 2020 року у справі № 686/936/19.

У справі, що переглядається, позивач звернувся з вимогами про зобов`язання Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради надіслати рекомендованим листом з описом вкладення до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради заяву з доданою робочою документацією на будівництво про внесення змін в пункт 13 декларацій про готовність об`єкта до експлуатації в частині зміни розміру площі нежитлових приміщень багатоквартирного житлового будинку, які знаходяться на технічних поверхах в першому, другому та третьому під`їздах будинку АДРЕСА_1 , посилаюсь на те, що у таких деклараціях помилково було зазначено про те, що такі приміщення є приміщеннями спільного користування та невірно вказано площу таких приміщень, що позбавляє його можливості в майбутньому оформити на вказане нерухоме майно право власності.

Однак, як вбачається з оскаржуваних декларацій про готовність об`єктів до експлуатації №ЧВ32, № ЧВ40 та № ЧВ64 від 3 жовтня 2014 року, вказані приміщення зазначені як приміщення загального користування, що свідчить про те, що співвласниками таких приміщень є мешканці будинку АДРЕСА_1 .

На належність вказаних приміщень до допоміжних приміщень вказує у своїх поясненнях і Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Рівненська 10».

Отже в даному випадку існує спір між позивачем та власниками квартир в будинку АДРЕСА_1 щодо права власності на спірні приміщення.

За таких обставин, задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо внесення змін до площі спірних приміщень з метою оформлення права власності на них за умови що такими приміщеннями володіють власники квартир будинку АДРЕСА_1 , не змінить правовий режим такої власності та статусу таких приміщень, що свідчить про обрання ОСОБА_1 неефективного способу захисту його порушеного права.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 4 жовтня 2017 року у справі № 914/1128/16.

За таких обставин, з урахуванням наведених вище норм закону апеляційний дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача, оскільки обраний ним спосіб захисту порушеного права є неефективним та фактично не призводить до відновлення його прав.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо обґрунтованості та доведеності позову, оскільки відповідний аналіз позовних вимог має бути зроблений у мотивувальній частині судового рішення в разі звернення позивача до суду щодо застосування належного способу захисту.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, який викладений в постанові від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід змінити у мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПКУкраїни, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 30 червня 2020 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 13 листопада 2020 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: М.І. Кулянда

Н.Ю. Половінкіна