Провадження № 22-ц/4808/1229/20
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів Фединяка В.Д., Девляшевського В.А.,

секретаря Мельник О.В.,

з участю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та його представника,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_1 про визнання неправомірним та скасування повідомлення державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу, визнання неправомірною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 адвоката Кузів Людмили Володимирівни на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 05 жовтня 2020 року під головуванням судді Домбровської Г.В. у м. Івано-Франківську

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 від імені якого діє ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції зі скаргою про визнання неправомірним та скасування повідомлення державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу, визнання неправомірною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

ОСОБА_3 в скарзі вказував на те, що прийняття такого документа, як повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу після відкриття виконавчого провадження, не передбачено чинним законодавством; а також вказав на те, що норму щодо сплати авансового внеску визнано Конституційним Судом України неконституційною, а дії державного виконавця незаконними.

Тому просив визнати неправомірним та скасувати повідомлення старшого державного виконавця Татакіна П.П. від 25.10.2018 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання щодо виконання виконавчого листа №0907/5844/2011 від 18.01.2013; визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Татакіна П.П.; зобов`язати державного виконавця МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області прийняти до виконання виконавчий лист №0907/5844/2011 від 18.01.2013; зобов`язати старшого державного виконавця Татакіна П.П. у примусовому порядку виконати рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18.12.2012 на підставі якого 18.01.2013 виданий виконавчий лист, а саме: усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_3 спільним коридором, сходовою кліткою та грищем в будинку АДРЕСА_1 , шляхом передачі ключів від зовнішніх дверей і демонтажу металевої огорожі для доступу до спільного коридору та горища.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 05 жовтня 2020 року задоволено частково скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_1 про визнання неправомірним та скасування повідомлення державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу, визнання неправомірною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

Визнано неправомірним та скасовано повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, винесене 25 жовтня 2018 року державним виконавцем Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Татакіним П.П. щодо виконання виконавчого листа Івано-Франківського міського суду №0907/5844/2011 від 18.01.2013.

В задоволенні решти вимог скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що не погоджується з ухвалою суду першої інстанції в частині незадоволених вимог щодо визнання бездіяльності державного виконавця Татакіна П.П. неправомірною та зобов`язання останнього до вчинення дій.

Апелянт вважає, що задоволена судом позовна вимога щодо визнання неправомірним та скасування повідомлення державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувану, не забезпечить виконання виконавчого листа від 18.01.2013, таким чином право стягувача на виконання рішення залишиться порушеним.

Апелянт зазначає, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, повідомлень, або інших процесуальних документів.

Оскільки державним виконавцем ОСОБА_4 не вчинено ніяких дій на виконання виконавчого листа, апелянт вважає що суд безпідставно відмовив скаржнику у визнанні неправомірної бездіяльності державного виконавця та зобов`язанні вчиняти виконавчі дії.

Просить ухвалу суду першої інстанції в частині відмови про визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця Татакіна П.П., та зобов`язання його прийняти виконавчий лист № 0907/5844/2011 від 18.01.2013 до виконання скасувати та ухвали постанову, якою задовольнити вимоги в цій частині.

ОСОБА_1 , як представник ОСОБА_3 , подала доповнення до апеляційної скарги. Таке доповнення судом апеляційної інстанції не прийняте до розгляду і відхилене, оскільки згідно вимог ч. 1 ст. 364 ЦПК України саме особа, яка подала апеляційну скаргу має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не є особою, яка подала апеляційну скаргу.

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , яка підтримала доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу ОСОБА_2 та його представника, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом установлено, що 18 січня 2013 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області видано виконавчий лист на виконання рішення Івано-Франківського міського суду від 18 грудня 2012 року про зобов`язання ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_3 спільними коридором, сходовою кліткою та горищем у будинку АДРЕСА_1 шляхом передачі ключів від зовнішніх дверей до коридора та демонтажем металевої решітки для доступу до спільного коридора та горища.

Відповідно до частин 1,2 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 129, ст. 129-1 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України, а обов`язковість рішень суду визнається однією з основних засад судочинства.

Обов`язковість судових рішень гарантується згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: право на судовий захист було б примарним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове судове рішення залишалося недіючим на шкоду одній зі сторін.

Відповідно до цього принципу постанова або ухвала суду, що набрали законної сили, є обов`язковими для всіх суб`єктів правовідносин, яких у той чи інший спосіб стосується судове рішення.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній станом на час звернення стягувача із заявою про відкриття виконавчого провадження та винесення оскаржуваної постанови про повернення виконавчого документа).

На виконання виконавчого листа, виданого Івано-Франківським міським судом 18.01.2013, стягувачем до Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області подано заяву про відкриття виконавчого провадження.

Cтаршим державним виконавцем Івано-Франківського МВ ДВС ГУТЮ в Івано-Франківській області Татакіним П.П. 04 липня 2018 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №56078696 за виконавчим листом №0907/5844/2011 від 18.01.2013.

Боржником за виконавчим листом Ткачуком Р.С. постанова про відкриття виконавчого провадження від 04.07.2018 оскаржувалася в суді.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 03 вересня 2018 року скаргу ОСОБА_2 задоволено. Скасовано постанову старшого державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Татакіна П.П. про відкриття виконавчого провадження ВП № 56078696 від 04.07.2018 з виконання виконавчого листа № 0907/5844/2011 від 18.01.2013 виданого Івано-Франківським міським судом.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 23 жовтня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 03 вересня 2018 року скасовано. В задоволенні скарги ОСОБА_2 на рішення старшого державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Татакіна Павла Павловича, стягувач ОСОБА_3 про визнання незаконними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження відмовлено.

25 жовтня 2018 року державним виконавцем Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Татакіним П.П. винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання і повернуто без виконання виконавчий документ стягувачу ОСОБА_3 у зв`язку із ненаданням ним підтвердження сплати авансового внеску.

Вказане повідомлення ОСОБА_3 вважає незаконним та просив його скасувати, у зв`язку з чим його представник звернулася до суду з даною скаргою.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Підстави повернення виконавчого документа стягувачу визначено статтею 37 Закону України «Про виконавче провадження» (чинний станом на час винесення оскаржуваної постанови про повернення виконавчого документа стягувачу).

Положення ч. 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, підстави коли виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення,

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

При поверненні стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання стягувачу повертається сплачений ним авансовий внесок.

Права і обов`язки державного виконавця визначені у статті 11 Закону України «Про виконавче провадження». За змістом цієї норми державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, вправі накладати арешт на майно боржника, передавати його на зберігання та реалізовувати його в установленому законом порядку.

Статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії, зокрема, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Законом України «Про виконавче провадження» визначено умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно зі ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Згідно п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим.

Відповідно до ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» авансовий платіж це кошти, які використовуються виконавцем для організації та проведення виконавчих дій в кожному окремому виконавчому проваджені.

Від сплати авансового внеску звільняються стягувачі за рішеннями про: стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин; обчислення, призначення, перерахунок, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг; відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи; стягнення аліментів; відшкодування майнової та/або моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Від сплати авансового внеску також звільняються державні органи, інваліди війни, інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп, громадяни, віднесені до категорій 1 та 2 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у разі їх звернення до органів державної виконавчої служби.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Авансовий внесок у виконавчому провадженні це кошти, які підлягали внесенню стягувачем на окремий не бюджетний рахунок і використовувались виконавцем для організації та проведення виконавчих дій.

Рішенням Другого сенату Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» (щодо забезпечення державою виконання судового рішення) від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII зі змінами.

Положення частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII зі змінами, що визнані неконституційними, втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення.

Рішення Конституційного Суду України вмотивовано тим, що визначенням положеннями частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» обов`язкової сплати авансового внеску особою, на користь якої ухвалене судове рішення, як необхідної умови початку примусового виконання цього рішення органом державної виконавчої служби, покладено на цю особу фінансовий тягар забезпечувати функціонування впровадженої державою системи виконання судових рішень, що не гарантує доступу для кожної такої особи до вказаної системи, отже, не забезпечує в усіх випадках і за будь-яких умов повного та своєчасного виконання цього рішення, його обов`язковості.

Конституційний Суд України зазначив, що держава має позитивний обов`язок забезпечувати виконання судового рішення, проте визначеними положеннями частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» правовим регулюванням щодо обов`язкового авансування початку примусового виконання судового рішення особою, на користь якої ухвалене це рішення, такий обов`язок держави перекладено на вказану особу, що нівелює сутність її конституційного права на судовий захист та суперечить положенням статей 3, 8, частин першої, другої статті 55, частин першої, другої статті 129-1 Конституції України.

З урахуванням наведеного, виходячи із гарантій, закріплених у статтях 55, 129, 129-1 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 18 ЦПК України, дії державного виконавця щодо повернення без прийняття до виконання виконавчих листів з мотивів несплати авансового внеску не можуть вважатись правомірними.

Зазначене узгоджується із правовими висновками Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах: від 20 червня 2019 року у справі № 688/1619/17-ц (провадження № 61-24783сво18), від 05 вересня 2019 року у справі № 638/9278/16-ц (провадження № 61-33331сво18).

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що повідомлення державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Татакіна П.П. від 25 жовтня 2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання і повернення без виконання виконавчого документа стягувачу ОСОБА_3 у зв`язку із ненадання ним підтвердження сплати авансового внеску є протиправним та підлягає скасуванню.

Матеріалами справи стверджується, що виконавчий лист №0907/5844/2011 від 18.01.2013, виданий Івано-Франківським міським судом, перебуває на примусовому виконанні в органі державної виконавчої служби у провадженні іншого державного виконавця (т.1 а.с 77).

Висновок суду першої інстанції щодо безпідставності вимог скарги про зобов`язання державного виконавця прийняти до виконання виконавчого листа від 18.01.2013 та зобов`язання старшого державного виконавця Татакіна П.П. виконати рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18.12.2012 на підставі якого 18.01.2013 виданий виконавчий лист є правильним. На час розгляду цієї скарги по суті виконавчий лист № 0907/5844/2011 від 18.01.2013 перебуває на примусовому виконанні в органі державної виконавчої служби у державного виконавця Раковецького М.С. Тому у цьому виконавчому провадженні державний виконавець зобов`язаний вжити заходів щодо примусового виконання рішення, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», та неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Доводи апелянта про те, що через бездіяльність державного виконавця Татакіна П.П. щодо виконання виконавчого листа № 0907/5844/2011 від 18.01.2013 право стягувача на виконання рішення залишиться порушеним є безпідставними.

Посилання апелянта на те, що суд безпідставно відмовив у визнанні неправомірної бездіяльності державного виконавця та зобов`язанні вчиняти виконавчі дії, а державним виконавцем не вчинено дій на виконання виконавчого листа не заслуговують на увагу, оскільки у правовідносинах щодо виконання даного виконавчого листа державним виконавцем було прийнято рішення - повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 25 жовтня 2018 року, яке скасоване судом першої інстанції.

За статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на вищенаведене колегія суддів приходить до переконання, що судом першої інстанції постановлено оскаржувану ухвалу з додержанням вимог процесуального права, тому її слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують законності та обґрунтованості ухвали. Підстав для її скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката Кузів Людмили Володимирівни залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 05 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 листопада 2020 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: В.Д. Фединяк

В.А. Девляшевський