У Х В А Л А

Справа №338/358/20

Провадження № 2-п/338/6/20

03 листопада 2020 року селище Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Рибки Л.Я.,

з участю секретаря Полек Х.В.,

представника заявника ОСОБА_1 ,

представника позивачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Кузика Володимира Івановича про перегляд заочного рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 27 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності на 1/2 житлового будинку і 1/2 земельної ділянки,

в с т а н о в и в:

Представник заявника ОСОБА_3 адвокат Кузик В.І. 09 жовтня 2020 року звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 27 липня 2020 року у цивільній справі №338/358/20 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності на 1/2 житлового будинку і 1/2 земельної ділянки, в якій просить скасувати зазначене рішення суду і призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Разом із заявою про перегляд заочного рішення представником відповідача подано також заяву про поновлення строку для подання такої.

Ухвалою від 15 жовтня 2020 року заявнику поновлено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 27 липня 2020 року у цивільній справі №338/358/20 та прийнято таку до розгляду.

На обґрунтування заяви представник ОСОБА_3 зазначає, що його довіритель з заочним рішенням суду від 27 липня 2020 року не згоден, вважає, що наявні підстави для скасування такого. Вказує, що сторони у справі з 22 липня 2014 року перебували в зареєстрованому шлюбі, більшу частину подружнього життя провели в Бельгії, куди спільно виїхали з метою працевлаштування. На початку 2019 року між подружжям ОСОБА_5 почали виникати конфлікти, що призвело до припинення спільного проживання, а рішенням від 03 травня 2019 року суд першої інстанції Ено, відділення у Монс (Бельгія), оголосив про їх розлучення та призначив нотаріуса ОСОБА_6 здійснювати операції з рахунками, продажем та розподілом шлюбно-сімейного майнового режиму, що існував між сторонами.

В заяві адвокат ОСОБА_1 зауважує, що позивачка ввела суд в оману щодо шлюбних відносин між нею та відповідачем, а також факту наявної розпочатої процедури поділу спільного майна подружжя за законодавством Бельгії. Приховування від суду того факту, що ОСОБА_3 з 17 квітня 2018 року є громадянином Бельгії, суттєво вплинуло на можливість останнього належним чином захистити свої права та інтереси, зокрема, реалізувати право на участь в судових засіданнях, право на подання відзиву та доказів, які підтверджують його позицію та спростовують доводи позивачки у справі.

Представник заявника вказує, що в даному випадку наявні правовідносини з іноземним елементом, оскільки його довіритель є громадянином Бельгії, а юридичний факт - рішення суду про розлучення, яке стало приводом для поділу майна подружжя, мав місце також на території Бельгії.

Так як між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 триває процес розподілу майна за участі нотаріуса, призначеного судом першої інстанції Ено у Бельгії, спорів щодо майна, яке знаходиться на території України, у колишнього подружжя не виникало, його довіритель вважав за доцільне здійснити добровільну процедуру розподілу майна з урахуванням інтересів обох сторін шляхом договірного врегулювання даних питань. Процедура поділу майна, справа зі спору між позивачкою та ОСОБА_3 наявна за участі відповідного юрисдикційного органу держави Бельгія - нотаріуса Ксав`є Брікута, на сьогоднішный день не закінчена, однак ОСОБА_4 вдалася до маніпуляцій та з метою дострокового заволодіння майном ОСОБА_3 , яке знаходиться на території України, подала позов у справі №338/358/20.

За таких обставин вважає, що суд з об`єктивних причин не міг повно дослідити обставини даної справи та допустив ухвалення неправомірного заочного рішення.

Зокрема, не погоджується з викладеним у вищевказаному заочному рішенні суду висновком щодо того, що спірні житловий будинок та земельна ділянка придбані під час перебування сторін в шлюбі за спільні кошти. Вважає, що зазначений факт позивачкою не доведено. Також, на думку представника заявника, неправомірним є визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,08 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 . Зазначає, що питання поділу вказаної земельної ділянки не могло бути предметом розгляду у справі №338/358/20, оскільки така не належить до об`єктів спільної сумісної власності, а на час ухвалення рішення у справі позивачка не могла вважатись особою, яка вже набула право власності на частину спірного будинковолодіння. Заочне рішення від 27 липня 2020 року могло бути лише передумовою виникнення у ОСОБА_4 в подальшому права власності на частку спірного будинку, право власності на нерухомість підлягає державній реєстрації.

Крім того, адвокат Кузик В.І. зазначає, що його довіритель про час і місце розгляду справи по суті повідомлявся за адресою, вказаною в позовній заяві, хоча позивачці достеменно було відомо, що ОСОБА_3 за такою не мешкає вже більше 4 років, а на час розгляду справи перебував у Бельгії, де зараз постійно проживає. Поштові відправлення, які надсилались відповідачу, повернулись на адресу суду без вручення адресату за закінченням встановленого строку їх зберігання, що, на думку представника заявника, є поважною причиною неявки ОСОБА_3 в судові засідання.

Посилаючись на ст. 284, 288 ЦПК України, п. 2 ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 61, ч. 1 ст. 62, ч. 1, 2 ст. 75 Закону України "Про міжнародне приватне право", ч. 1, 2 ст. 60, ч. 2 ст. 70 Сімейного кодексу України, ч. 1, 4 ст. 182, абз. 2 ч. 2 ст. 372, ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України, представник заявника просить скасувати заочне рішення суду від 27 липня 2020 року у справі №338/358/20 та призначити справу до розгляду по суті за правилами загального позовного провадження.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 вимоги заяви підтримав в повному обсязі з наведених в ній підстав. Пояснив, що про заочне рішення суду від 27 липня 2020 року його довірителю стало відомо 17 вересня 2020 року через накладення виконавчою службою арешту на його рахунки, відкриті у АТ "ПриватБанк". Також зазначив, що у відповідності до вимог ч. 1, 3 ст. 61 Закону України "Про міжнародне приватне право" подружжя може обрати для регулювання майнових наслідків шлюбу право особистого закону одного з подружжя або право держави, у якій один з них має звичайне місце перебування, або, стосовно до нерухомого майна, право держави, у якій це майно знаходиться. У разі відсутності вибору права подружжям майнові наслідки шлюбу визначаються правом, яке застосовується до правових наслідків шлюбу.

Між його довірителем та позивачкою немає письмового документа про вибір права для врегулювання майнових наслідків шлюбу, а також не було укладено шлюбного договору. Отже, ОСОБА_3 вважає, що таким правом має бути право Бельгії, яка є останнім спільним місцем проживання сторін у справі, а також у нього на даний час збережено місце проживання на території Бельгії. Спільного закону та права, з яким у позивачки та його довірителя є найбільш тісний зв`язок, немає в силу того, що вони є громадянами різних держав.

Водночас представник заявника не заперечував, що ОСОБА_3 не припинив громадянство України. Йому відомо, що на даний час домоволодіння по АДРЕСА_1 включене його довірителем в обсяг майна, процедура поділу якого проводиться між позивачкою та відповідачем нотаріусом ОСОБА_6 , призначеним судом першої інстанції Ено, відділення у Монс (Бельгія). ОСОБА_3 бажає вирішити питання поділу спільного майна подружжя в добровільному порядку.

Також представник заявника просив суд звернути увагу на той факт, що в матеріалах справи відсутні документи, які свідчили б про спільне походження коштів, використаних для будівництва будинку по АДРЕСА_1 . В той же час його довіритель має намір подати суду повідомлення про початок виконання будівельних робіт/про зміну даних у повідомлені про початок виконання будівельних робіт ІФ №73 від 08 травня 2014 року та інші документи (будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, виданий 21 квітня 2014 року, ескізний проєкт індивідуального житлового будинку, господарських будівель та споруд, розроблений на замовлення ОСОБА_3 від 19 грудня 2013 року, які свідчать, що підготовчі роботи з будівництва спірного будинку, його проєктування розпочались задовго до одруження ОСОБА_3 з позивачкою, початковою датою забудови можна вважати 19 грудня 2013 року. Усі підготовчі роботи з будівництва будинку проведені за особисті кошти відповідача в період з грудня 2013 року по липень 2014 року, що свідчить про наявність у ОСОБА_3 більшого обсягу прав на зазначений будинок, зокрема, в частині розгляду питання визначення (в сторону збільшення) його частки у вказаній нерухомості, а не поділу такої навпіл.

Таким чином, оскільки відповідач не подав відзив, не з`явився в судові засідання та не повідомляв суд про причини своєї неявки з поважних причин, докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення спору, представник заявника просить скасувати заочне рішення від 27 липня 2020 року та призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Представник позивачки ОСОБА_4 адвокат Гандзюк І.Р. в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення заяви про перегляд заочного рішення, вважає, що підстав для скасування такого немає. Зазначила, що з огляду на положення ст. 4 Конституції України, п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про громадянство України", у правових відносинах з Україною ОСОБА_3 визнається лише громадянином України. У визначеному нормами ст. 17 - 19 Закону України "Про громадянство України" порядку громадянство України ОСОБА_3 не припинялося, відповідний Указ Президента України не видавався, тому відсутні підстави стверджувати, що він не є громадянином України. Про його українське громадянство свідчить і факт укладення ним Договору-доручення №109 про надання правової допомоги з адвокатом на підставі паспорта громадянина України НОМЕР_1 .

В ході розгляду справи повістки надсилались відповідачу за зареєстрованим у встановленому порядку місцем його проживання, тобто він повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

Вважає, що докази, надані представником заявника, не мають істотного значення для вирішення справи по суті. Зазначила, що виготовлення ескізного проєкту індивідуального житлового будинку, реєстрація повідомлення про початок виконання будівельних робіт за два місяці до укладення шлюбу, не спростовують висновків суду, викладених в заочному рішенні про те, що будинок на АДРЕСА_1 є об`єктом спільної сумісної власності та не дають підстави для збільшення частки відповідача.

Враховуючи положення ст. 27, 30 ЦПК України, ст. 76, 77 Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про громадянство України", з огляду на те, що спірне домоволодіння та земельна ділянка знаходяться в с. Підгір`я Богородчанського району Івано-Франківської області, вважає, що дана справа підсудна Богородчанському районному суду Івано-Франківської області (виключна підсудність).

Заслухавши представника заявника та представника позивачки, дослідивши заяву з доданими документами та матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Відповідно до ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 287 ЦПК України, в результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

З урахуванням доводів заяви про перегляд заочного рішення, суд вбачає наявність підстав для скасування такого.

Заочним рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 27 липня 2020 року у цивільній справі №338/358/20 позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності на 1/2 житлового будинку і 1/2 земельної ділянки задоволено частково. Визнано об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 житловий будинок, колодязь, ворота, хвіртку, дві огорожі по АДРЕСА_1 вартістю 1 591 540 гривень.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_4 і ОСОБА_3 право власності по 1/2 ідеальній частці кожного на житловий будинок, колодязь, ворота, хвіртку, дві огорожі по АДРЕСА_1 , загальною площею 211 кв.м, житловою площею 87,9 кв.м, та по 1/2 частині земельної ділянки загальною площею 0,08 га, призначеної для будівництва і обслуговування цього будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:006:0346. В решті позову відмовлено (а.с. 131 - 133).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є громадянином Бельгії, про що свідчить виданий на його ім`я 17 квітня 2018 року паспорт № НОМЕР_2 (а.с. 160).

Разом з тим ОСОБА_3 не припинив громадянство України (паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 ).

Рішенням від 03 травня 2019 року суд першої інстанції Ено, відділення у Монс, оголосив про розлучення подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_7 та призначив нотаріуса Ксав`є Брікута, що знаходиться в Суаньї 7060 (площа Ван Зееланд, 35/3), здійснювати операції з рахунками, продажем та розподілом шлюбно-сімейного майнового режиму, який існував між колишнім подружжям (а.с.161 - 162). Представник заявника стверджує, що домоволодіння по АДРЕСА_1 включене в обсяг майна, процедура поділу якого проводиться між позивачем та відповідачем нотаріусом ОСОБА_6 .

На час ухвалення заочного рішення у справі №338/358/20 вищезазначені обставини суду не були відомі.

Крім того, згідно зі ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною першою ст. 70 Сімейного кодексу України визначено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Так як судові повістки, що надсилались ОСОБА_3 , вручені останньому не були та повернулись на адресу суду, відповідач в судовому засіданні присутнім не був, не мав можливості реалізувати свої процесуальні права й надати докази на обґрунтування своїх заперечень проти позову з поважних причин, оскільки проживає за межами України, докази, на які посилається його представник, мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті (зокрема, що сторони у справі - громадяни України - проживають у Королівстві Бельгія, де розірвали шлюб та на даний час триває процедура розподілу шлюбно-сімейного майнового режиму, який існував між колишнім подружжям ОСОБА_5 , в тому числі, домоволодіння по АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 оспорює поширення правового режиму спільного сумісного майна на домоволодіння та земельну ділянку, тягар доказування зазначених обставин покладається на нього, в той же час він був позбавлений такої можливості, подані ним докази не досліджувались судом), суд приходить до переконання, що заочне рішення слід скасувати.

Вирішуючи питання про призначення справи до розгляду, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦПК України підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, а також справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, які проживають за межами України, визначається суддею Верховного Суду, визначеним у порядку, передбаченому статтею 33 цього Кодексу, одноособово.

В квітні 2018 року ОСОБА_3 набув громадянство Бельгії, про що свідчить виданий на його ім`я 17 квітня 2018 року паспорт № НОМЕР_2 (а.с. 160).

Сторонами не оспорюється, що ОСОБА_3 не припинив громадянство України та має паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Богородчанським РВ УМВС в Івано-Франківській області 20 вересня 2003 року (а.с. 34, 146-147).

Відповідно до ст. 4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про громадянство України" законодавство України про громадянство ґрунтується на таких принципах, зокрема, єдиного громадянства - громадянства держави Україна, що виключає можливість існування громадянства адміністративно-територіальних одиниць України. Якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України;

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про громадянство України", громадянство України припиняється: 1) внаслідок виходу з громадянства України; 2) внаслідок втрати громадянства України; 3) за підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

Згідно з ч. 1, 15 ст. 18 Закону України "Про громадянство України", громадянин України, який відповідно до чинного законодавства України є таким, що постійно проживає за кордоном, може вийти з громадянства України за його клопотанням. Датою припинення громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата видання відповідного Указу Президента України.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 19 Закону України "Про громадянство України", підставами для втрати громадянства України є добровільне набуття громадянином України громадянства іншої держави, якщо на момент такого набуття він досяг повноліття. Датою припинення громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата видання відповідного указу Президента України.

Таким чином ОСОБА_3 не припинив громадянство України у встановленому законом порядку, тому у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

В ході розгляду заяви про перегляд заочного рішення судом встановлено, що громадяни України ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають на території Короліства Бельгія. Так, позивачка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , заявляє про місце проживання в Центрі матері та дитини ОСОБА_8 , що розташований за адресою: АДРЕСА_3 . ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 162).

З наявної в матеріалах справи копії довідки про склад сім`ї, дочка сторін ОСОБА_9 народилась у Монс 22 червня 2015 року, бельгійка (а.с.14 - 16).

Рішенням від 03 травня 2019 року суд першої інстанції Ено, відділення у Монс, оголосив про розлучення подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_7 та призначив нотаріуса Ксав`є Брікута, що знаходиться в Суаньї 7060 (площа Ван Зееланд, 35/3), здійснювати операції з рахунками, продажем та розподілом шлюбно-сімейного майнового режиму, який існував між колишнім подружжям (а.с.161 - 162).

З огляду на викладене, оскільки позивачка та відповідач у справі є громадянами України, постійно проживають на території іншої держави - Королівства Бельгія, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами, цивільну справу № 338/358/20 слід направити до Верховного Суду для визначення підсудності.

Керуючись ст. 29, 259, 260, 287, 288 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Заяву представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Кузика Володимира Івановича про перегляд заочного рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області 27 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності на 1/2 житлового будинку і 1/2 земельної ділянки задоволити частково.

Скасувати заочне рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 27 липня 2020 року у справі №338/358/20 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності на 1/2 житлового будинку і 1/2 земельної ділянки.

Цивільну справу №338/358/20 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності на 1/2 житлового будинку і 1/2 земельної ділянки направити до Верховного Суду для визначення підсудності.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 06 листопада 2020 року.

Суддя Л.Я. Рибка