Справа № 189/2029/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2020 року смт. Покровське

Покровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді Лукінової К.С.

При секретарі Копиця С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Орлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, Покровської райдержадміністрації Дніпропетровської області, третіх осіб: відділу у Покровському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, товариства з обмеженою відповідальністю «Дружба» про захист майнових прав, -

ВСТАНОВИВ:

20.12.2019 року позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 звернулись до Покровського районного суду Дніпропетровської області із позовом до відповідача Орлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області про захист майнових прав. В поданому позові зазначили, що відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом кожен із позивачів успадкував 1/3 частку права на земельну частку (пай), яка знаходилася у власності колгоспу «Дружба» розміром 7,18 в умовно кадастрових гектарах та належала покійному ОСОБА_4 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 виданого Покровською РДА 25.06.1997 року. Заявники у встановлений Законом порядок оформили свої спадкові права на зазначений сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 виданого Покровською РДА 25.06.1997 року. З метою виділення земельного паю в натурі, позивачі зверталися до Відділу у Покровському районі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Покровської РДА у Дніпропетровській області. Відповідно до розяснення Відділу у Покровському районі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області: за покійним ОСОБА_4 числиться земельна ділянка за номером паю 625 на території Орлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, який на цей час перебуває в числі невитребуваних паїв. Відповідно до витягу з ЄДР речових прав на нерухоме майно, зазначений пай за кадастровим номером :01:001:0814 обтяжений договором оренди між Покровською РДА та ТОВ «Дружба» . На підставі зазначеного для подальшого вирішення питання про виділ паю в натурі на місцевості, одним із співвласників зазначеного майна було направлено звернення до Покровської РДА та Відділу у Покровському районі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області. Відповідно до листів-роз`яснень від 05.11.2019 року розпорядником паю 625 кадастровий номер: :01:001:0814 на території Орлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, який на цей час перебуває в числі невитребуваних паїв являється Орлівська сільська рада Покровського району Дніпропетровської області. Позивачі звернулися до Орлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області із заявою «про виділення в натурі на місцевості, без визначення часток, паю 625, кадастровий номер :01:001:0814, що знаходиться на території Орлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, який на цей час перебуває в числі невитребуваних паїв». Згідно рішення сесії Орлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області від 17.12.2019 року, Заявникам (позивачам у справі) відмовлено у виділенні земельного паю на місцевості. Позивачі вважають, що в даному випадку порушено право позивачів на вільне володіння своїм майном, право на яке отримане відповідно до Закону шляхом спадкування. Посилаючись на норми Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», ст. 391 ЦК України, ст. 81 ЗК України, ст. 87 ЗК України, позивачі просили суд визнати за ними право власності на 1/3 частину земельної ділянки (паю) кадастровий номер :01:001:0814, що знаходиться на території Орлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу було передано 20.12.2019 року головуючому судді Лукіновій К.С.

Згідно ухвали судді Покровського районного суду Дніпропетровської області у цій справі від 23.12.2019 року позовну заяву було залишено без руху.

23.12.2019 року позивачами було усунуто недоліки, що були вказані в ухвалі про залишення позову без руху.

08.01.2020 року позивачі уточнили позовні вимоги шляхом подання відповідної уточненої позовної заяви.

08.01.2020 року позивачка ОСОБА_2 подала до суду заяву про залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору Покровську райдержадміністрацію Дніпропетровської області.

Ухвалою судді Покровського районного суду Дніпропетровської області від 13.01.2020 року було відкрито провадження у справі, залучено до участі у справі третіх осіб та витребувано докази.

20.01.2020 року представник позивачки ОСОБА_2 ОСОБА_5 подав заяву про залучення до участі у справі співвідповідача Покровську РДА.

24.01.2020 року до суду надійшла заява від відповідача Орлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області про розгляд справи без участі їх представника. Прохають винести рішення на розсуд суду.

04.02.2020 року до суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 в якій він просить розглянути справу в його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

04.02.2020 року позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 подали заяву про залучення до участі у справі в якості співвідповідача Покровську РДА та прохають подальший розгляд справи здійснювати в їх відсутність. Позов підтримують в повному обсязі, просять його задовольнити.

Ухвалою Покровського районного суду Дніпропетровської області від 04.02.2020 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача Покровську райдержадміністрацію Дніпропетровської області та призначено справу до розгляду по суті на 19.02.2020 року.

13.02.2020 року третя особа відділ Держгеокадастру у Покровському районі Дніпропетровської області подало заяву про розгляд справи в їх відсутності, просять винести рішення на розсуд суду.

11.02.2020 року відповідач Покровська райдержадміністрація Дніпропетровської області надало відзив на позовну заяву в якому просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Обґрунтовуючи відзив на позовну заяву відповідач вказав на те, що згідно ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну ділянку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

В судове засідання позивачка ОСОБА_2 не з`явилася, про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином.

В судове засідання позивачка ОСОБА_3 не з`явилася, про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином, направила заяву про розгляд справи в її відсутності. Просить позов задовольнити.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, направив заяву про розгляд справи в його відсутності. Просить позов задовольнити.

В судове засідання представник позивачки ОСОБА_2 ОСОБА_5 не з`явився, направив заяву про розгляд справи в його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

В судове засідання відповідач Орлівська сільська рада Покровського району Дніпропетровської області свого представника не направило. Направили заяву про розгляд справи в їх відсутності, просять винести рішення на розсуд суду.

В судове засідання відповідач Покровська райдержадміністрація Дніпропетровської області свого представника не направило, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Разом з тим направили відзив на позовну заяву в якій визнали позовні вимоги.

В судове засідання третя особа відділ у Покровському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області свого представника не направило, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином. Направили заяву про розгляд справи у їх відсутності, просять винести рішення на розсуд суду.

В судове засідання третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «Дружба» свого представника не направило, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Враховуючи повторну неявку відповідача Покровської РДА та третьої особи ТОВ «Дружба» в судове засідання, а також не сповіщення суду причин своєї неявки, суд вважає за можливе розглянути справу в їх відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлене наступне:

Згідно копії свідоцтв про право на спадщину за законом, спадкова справа № 103/2019 зареєстрованих за № 1493, 1495, 1496 виданих 12.09.2019 року приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Головко М.Г. посвідчено, що на підставі статті 1261 Цивільного кодексу України спадкоємцями зазначеного у цих свідоцтвах майна ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 є його: син ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 1/ АДРЕСА_2 частка в спадщині; дочка ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 1/3 частка в спадщині; дочка ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 1/3 частка в спадщині. Спадщина, на яку в указаній частці видані ці свідоцтва складається з права на земельну частку (пай), яка знаходиться у власності колгоспу «Дружба» розміром 7.18 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) та належить померлому на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 виданого Покровською районною державною адміністрацією 25.06.1997 року. Сертифікат зареєстровано 25 червня 1997 року Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 0199. Ці свідоцтва про право на спадщину видані: на 1/3 частку ОСОБА_2 , на 1/3 частку ОСОБА_3 , на 1/3 частку ОСОБА_1 (а.с. 11, 11а, 12).

Згідно копії сертифікату на право на земельну частку (пай)серії НОМЕР_1 від 25.06.1997 року видно, що ОСОБА_4 належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колгоспу «Дружба» розміром 7,18 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с. 13).

Згідно копії відповіді від 03.10.2019 року відділу у Покровському районі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області зазначено, що відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 виданого Покровською РДА 25.06.1997 року на ім`я ОСОБА_4 і інформації про не витребувані земельні частки (паї) на території Покровського району за вищевказаним громадянином значиться земельна ділянка за номером паю НОМЕР_5 на території Орлівської сільської ради (а.с.14).

Згідно копії відповіді від 05.11.2019 року відділу у Покровському районі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області видно, що новим Законом розширено можливості органів місцевого самоврядування і врегульовано передачу земель колективної власності ліквідованих сільськогосподарських підприємств до комунальної власності (а.с. 15).

Згідно копії відповіді Покровської РДА від 05.11.2019 року ОСОБА_2 рекомендовано для вирішення питання колективної власності на землю звернутися з клопотанням до відповідної сільської ради, на території якої знаходиться земельна ділянка (а.с. 16).

Згідно викопіювання із публічної кадастрової карти України видно, що спірний земельний пай № НОМЕР_5 знаходиться на території Орлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області (а.с. 17).

Згідно копії заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до Орлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області від 11.12.2019 року видно, що вони просили винести рішення про виділення в натурі (на місцевості) без визначення часток паю 625 кадастровий номер :01:001:0814, що знаходиться на території Орлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області (а.с. 18-19).

Згідно копії рішення Орлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області від 17.12.2019 року №231-28/УІІІ вирішено відмовити ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 щодо виділення в натурі на місцевості без визначення часток паю 625 кадастровий номер :01:001:0814, що знаходиться на території Орлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, який на цей час перебуває в числі не витребуваних паїв, в звязку з тим що відповідно до реєстру речових прав на нерухоме майно, дана земельна частка, пай, являється державною формою власності (а.с. 42).

Згідно копії витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 26.12.2019 року видно, що нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки становить 227544,19 грн. (а.с. 43).

Згідно копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 195474927 від 02.01.2020 року видно, що власником спірної земельної ділянки є держава в особі Покровської райдержадміністрації Дніпропетровської області (а.с. 45-47).

Відповідно до копії Договору оренди землі від 01.04.2015 року, укладеного між Покровською РДА Дніпропетровської області та ТОВ «Дружба» земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0814 передано в оренду ТОВ «Дружба». Цим договором передбачений його термін дії 5 років, а також те, що при переході права власності на земельну ділянку або її частину від Орендодавця до іншої особи або осіб цей договір, а також всі його умови зберігають свою чинність для нового власника або власників (а.с. 102-104).

Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію їх обтяжень індексний номер 37442399 від 13.05.2015 року видно, що власником спірної земельної ділянки є держава, а згідно аналогічного витягу № 37616237 від 16.05.2015 року видно, що її обтяжено договором оренди зі строком дії до 01.04.2020 року на користь ТОВ «Дружба» (а.с. 105, 106).

Згідно копії акту про передачу та прийом земельної ділянки згідно договору оренди від 01.04.2015 року видно, що ТОВ «Дружба» прийняло спірну земельну ділянку (а.с. 107).

Згідно копії технічної документації спірної земельної ділянки видно, що на ній встановлено межові знаки і встановлено (відновлено) межі в натурі (на місцевості) (а.с. 108-127).

Згідно відповіді відділу у Покровському районі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 11.02.2020 року вбачається, що земельні ділянки з кадастровим номером :01:001:0814 відповідає пай № 625 (а.с. 130).

Суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Положеннями ст.1216 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1220 ч. 1 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

До складу спадщини, як зазначено у ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до норм ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст.1296 ЦК України відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Суд встановив, що після смерті ОСОБА_4 є спадкоємці першої черги спадкування за законом позивачі у справі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 які прийняла спадщину.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7(Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вбачається, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту про право власності на землю (пункт 17 розділуХ Перехідні положення ЗК).

Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 11Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, вбачається, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акту про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносинЗемельного кодексу України 1990 року(561-12),Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям"та відповідні нормиЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 рокусертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно пункту «г» ч. 1ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3ст. 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1ст. 1225 ЦК України.

Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акту на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України.

На підставі абз. 2 п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок»(втратив чинність на підставіЗакону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (п. 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно ізЗаконом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно доДекрету Кабінету Міністрів України від26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.

До того ж, суд вважає, що позивачі з вищевикладених підстав набули законне право володіти спірною земельною ділянкою.

Враховуючи те, що за померлим ОСОБА_4 за життя визнане право на земельну частку (пай), він мав право на отримання державного акту на право приватної власності на землю, були виконані всі дії для передачі земельної ділянки у власність, тому наявні усі підстави для визнання права власності на земельну частку (пай) за позивачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , які є спадкоємцями першої черги за законом після смерті останнього.

Практика ЄСПЛ суттєво впливає на змістове наповнення принципів, закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколах до неї. Як наслідок, установлені мінімальні правові стандарти поступово розширюються та доповнюються.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ ст.1 Першого протоколу до конвенції містить три чітких норми:

-перша, викладена в першому реченні п.1, є загальною за своєю природою та закріплює принцип мирного володіння майном;

-друга, що міститься в другому реченні п.1, стосується позбавлення власності та містить умови такого позбавлення;

-третя, викладена в п.2, визнає право держав, серед іншого, здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів.

Ці норми не є окремими, вони пов`язані між собою. Друга та третя стосуються певних випадків, за яких допускається втручання в право на мирне володіння майном. Отже, їх слід тлумачити у світлі загального принципу, викладеного в першій нормі (див., наприклад, рішення у справах «Ян та інші проти Німеччини» та Холдинг «Совтрансавто» проти України».

У своїх висновках Суд неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст.1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (див. рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинне здійснюватися з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи (див., рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Вимога досягнення такого балансу відображена в цілому в побудові ст.1 Першого протоколу, включно з другим реченням, яке необхідно розуміти у світлі загального принципу, викладеного в першому реченні. Зокрема, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти шляхом ужиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності (див. рішення у справі «Прессос компанія Нав`єра А.О.» та інші проти Бельгії»).

Вирішуючи, чи було дотримано цієї вимоги, Суд виходить із того, що держава має широку свободу розсуду як щодо вибору способу вжиття заходів, так і щодо встановлення того, чи виправдані наслідки вжиття таких заходів з огляду на загальний інтерес для досягнення мети певного закону. Суд обов`язково визначає, чи було дотримано необхідного балансу в спосіб, сумісний з правом особи на «мирне володіння майном» у розумінні першого речення ст.1 Першого протоколу (див. рішення у справі «Звольський та Звольська проти Республіки Чехія»).

Взагалі поняття власності для ЄСПЛ має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі й не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві. Так, на думку Суду, деякі інші права та інтереси, наприклад стосовно боргів, що становлять майно, можуть також розглядатись як майнові права, отже, як власність для цілей цього положення (рішення у справі «Броньовський проти Польші»).

Водночас ст.1 Першого протоколу не гарантує права на надбання майна (див. рішення у справах «Ван дер Мюсель проти Бельгії» та «Копеський проти Словаччини»). Особа може заявляти про порушення ст.1 Першого протоколу тільки тією мірою, якою оскаржувані рішення національного суду стосуються її майна в розумінні цього положення. «Майном» може бути як «існуюче майно», так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні «легітимні сподівання» на реалізацію майнового права. «Легітимні сподівання» за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні грунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі «Копеський проти Словаччини»).

За таких обставин суд дійшов до обґрунтованого висновку про те, що відповідачі не мали законних підстав порушення прав позивачів на отримання у власність спірної земельної ділянки, а тому позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі.

В поданій позовній заяві та в ході розгляду справи позивачі та представник позивачки не просили суд стягнути з відповідачів понесені ними судові витрати. Оскільки суд позбавлений можливості самостійно вийти за межі заявлених позовних вимог, то вважає за доцільне визначити розмір судових витрат, що були понесені позивачами судовий збір, що сплачений кожним з них в сумі 768,40 грн., однак без наступного його стягнення з відповідачів на користь позивачів.

На підставі вищевикладеного та керуючись 16, 328, 392, 1216, 1220, 1218, 1268, 1269 ЦК України, ст.ст. 81, 125, 152, «Перехідні положення» ЗК України, Постановами Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року та № 7 від 30.05.2008 року, Практикою ЄСПЛ, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, ст.ст. 7, 10, 12,81, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Орлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, Покровської райдержадміністрації Дніпропетровської області, третіх осіб: відділу у Покровському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, товариства з обмеженою відповідальністю «Дружба» про захист майнових прав задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_3 право власності на 1/3 частину земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0814, що знаходиться на території Орлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області без зміни її цільового призначення «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва».

Визнати за ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_4 право власності на 1/3 частину земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0814, що знаходиться на території Орлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області без зміни її цільового призначення «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва».

Визнати за ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 право власності на 1/3 частину земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0814, що знаходиться на території Орлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області без зміни її цільового призначення «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва».

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів через Покровський районний суд Дніпропетровської області.

Повний текст рішення складено: 19.02.2020 року.

Суддя: К.С. Лукінова

Справа № 189/2029/19

2/189/142/20

19.02.2020