КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8209/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Мостової Г.І.,

за участю секретаря судового засідання Верес Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 серпня 2019 року у складі судді Григоренко І.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Національного банку України, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» про стягнення майнової шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до Держави Україна в особі Національного банку України, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ПАТ «Брокбізнесбанк» про стягнення майнової шкоди та з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просив: стягнути з Держави України в особі Національного банку України на користь ОСОБА_1 67 892 152 грн. 92коп., завданої майнової шкоди внаслідок не вжиття належних заходів щодо збереження його коштів на банківських рахунках ПАТ «Брокбізнесбанк», вимушений продаж земельної ділянки інвестиційного призначення та неможливість продовжувати інвестиційну діяльність в Україні.

Позов обґрунтовано, тим, що позивач вклав на депозитний рахунок у ПАТ «Брокбізнесбанк» 2 500 000 доларів США, проте з вини Національного Банку України в нього «вкрали» ці інвестиційні кошти з вказаного депозитного рахунку. Зазначене підтверджується рішенням суду у справі № 817/3416/15: саме з причин бездіяльності Національного банку України - ОСОБА_3 завдано значної майнової шкоди. Укладаючи договори банківського вкладу, ОСОБА_2 виходив з того, що ПАТ «Брокбізнесбанк» за класифікацією НБУ входив в десятку найбільш потужних банківських установ України та мав високий рейтинг за системою «CAMELS». Проте, 28.02.2014 року Правління НБУ винесло постанову № 107 «Про віднесення ПАТ «Брокбізнесбанк» до категорії неплатоспроможних».

Через бездіяльність НБУ, а значить з його провини, ОСОБА_2 не може до даного часу своєчасно отримати вкладені ним депозитні кошти по договорах банківського вкладу з ПАТ «Брокбізнесбанк», а саме: від 11.06.2013 року № 610-104970/980 на суму 7 500 000 грн. на строк до 14.06.2014 року, від 13.01.2014 року № 610/104970/2/980 на суму 2 500 000 грн. на строк до 14.07.2014 року.

Станом на 13.06.2014 року залишок коштів на рахунках ОСОБА_1 становив 10 677 054 грн. 79 коп., що підтверджується довідкою ПАТ «Брокбізнесбанк». Станом на 14.03.2019року розмір завданої майнової шкоди внаслідок неповернення коштів становить 67 892 152 грн.92коп., оскільки позивач є іноземним інвестором і внаслідок неповернення вкладів не зміг продовжувати інвестиційну діяльність в Україні, оскільки не мав коштів ні на що, в т.ч. на сплату податків, а тому змушений був продати придбану раніше земельну ділянку, яка була призначена для інвестиційної діяльності. Ціна продажу склала 480 000 доларів США, що є вкрай невигідним для ОСОБА_1 (він втратив 520 000 доларів США). Зважаючи на це, з вини НБУ ОСОБА_3 завдано майнової шкоди у розмірі 520 000 доларів США, еквівалент 13 520 000 грн. по курсу НБУ. Крім того в період 2007-2017 років ОСОБА_4 було сплачено податки за землю в сумі 712 624 грн. 03 коп., отже майнова шкода за вимушений продаж земельної ділянки складає 14 232 624 грн. 03 коп.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14 серпня 2019 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема вказано, що суд не взяв до уваги наданих позивачем доказів для винесення справедливого рішення та не надав їм правової оцінки.

В зв`язку з чим просив скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 серпня 2019 року та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу Національний Банк України просив рішення районного суду залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Зазначено, що оскільки НБУ не є стороною договірних відносин, а тому у нього відсутні зобов`язання перед позивачем стосовно виконання умов договору.

Крім того, вказано, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між заподіяною шкодою та бездіяльністю відповідача.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 за участі перекладача Дроботюк Л.В. та представника позивача адвоката Величко Л.Б., які просили апеляційну скаргу задовольнити, представника НБУ Найди Т.І. , яка просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є громадянином Республіки Італія та має посвідку на постійне проживання в Україні (а.с. 14 т.1).

У 2004 році ОСОБА_2 як іноземний інвестор здійснив грошову інвестицію в розмірі 670 000 доларів США та 74 864,85 Євро, що дорівнює 4 039 674 грн. за курсом НБУ, у нерухомість, а саме, придбав нежитлове приміщення Галерея «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 18 т.1).

Відповідно до договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 14.11.2006 року ОСОБА_2 продав нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 за 17 395 700 грн. (а.с.76-77 т.1)

У 2007 році ОСОБА_2 як іноземний інвестор здійснив грошову інвестицію в розмірі 4 850 000 грн. у нерухомість, а саме, придбав земельну ділянку та дві незавершені будівлі (а.с.42, 44,45 т. 1).

11.06.2013 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_4 було укладено договір № 610-104970/980 банківського строкового вкладу (депозиту), відповідно до п. п. 1.1, 1.2 якого Вкладник передав, а Банк прийняв для зберігання грошові кошти у гривні, що надійшли від Вкладника на його вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_1 в АТ «Брокбізнесбанк», код Банку 300249, в розмірі 7 500 000 грн. на строк 368 днів з 11.06.2013 року по 14.06.2014 року (а.с. 80 т. 1).

Факт внесення коштів підтверджується підписанням договору, про що зазначено в п. 1.2 договору.

13.01.2014 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду № 1 до договору № 610-104970/2/980 банківського строкового вкладу (депозиту), згідно якої було збільшено розмір процентів, які нараховуються щомісячно (а.с. 81 т.1).

13.01.2014 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_4 було укладено договір № 610-104970/2/980 банківського строкового вкладу (депозиту), відповідно до п. п. 1.1, 1.2 якого Вкладник передав, а Банк прийняв для зберігання грошові кошти у гривні, що надійшли від Вкладника на його вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_2 в АТ «Брокбізнесбанк», код банку 300249, в розмірі 2 500 000 грн. на строк 183 дні з 13.01.2014 року по 14.07.2014 року (а.с 82 т. 2).

Факт внесення коштів підтверджується підписанням договору, про що зазначено в п. 1.2 договору.

06.11.2013 року ОСОБА_2 звернувся до Рівненського регіонального відділення АТ «Брокбізнесбанк» із письмовою заявою про дострокове розірвання депозитного договору від 11.06.2013 року № 610-104970/980 (а.с. 83 т. 1).

У відповідь на заяву ПАТ «Брокбізнесбанк» направило на адресу ОСОБА_1 листа від 12.11.2013 року, згідно якого повідомило, що хвилювання є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності, оскільки прибуток ПАТ «Брокбізнесбанк» за січень-вересень 2013 року у два рази більше за показник аналогічного періоду минулого року та з початку 2013 року власний капітал банку виріс, а розмір статусного капіталу залишився без змін. Також зросли активи банку (а.с. 83 на звороті т. 1).

12.11.2013 року ОСОБА_2 подав до Рівненського регіонального відділення АТ «Брокбізнесбанк» письмову заяву з проханням заяву від 06.11.2013 року вважати неподаною (а.с. 84 т.1).

Постановою Правління Національного банку України від 28.02.2014 року № 107 було прийнято рішення «Про віднесення АТ «Брокбізнесбанк» до категорії неплатоспроможних».

На підставі вказаної постанови, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 28.02.2014 року № 9 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Брокбізнесбанк», згідно з яким з 28.02.2014 року у АТ «Брокбізнесбанк» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Брокбізнесбанк».

Постановою Правління Національного банку України № 339 від 10.06.2014 року «Про відкликання ліцензії та ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» відкликано банківську ліцензію та ліквідовано АТ «Брокбізнесбанк».

На підставі зазначеної постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 11.06.2014 року № 45 «Про початок ліквідації АТ «Брокбізнесбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк».

07.06.2018 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 1587 «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації АТ «Брокбізнесбанк» строком на один рік з 11.06.2018 року до 10.06.2019 року включно».

Відповідно до справи, станом на 14 червня 2014 року залишок коштів на рахунку № НОМЕР_2 становив 2500000 грн., а сума нарахованих відсотків - 222602 грн. 74 коп.; залишок коштів на рахунку НОМЕР_1 становив 7 500 000 грн. та відсотків - 654 452 грн. 05 коп. (а.с.85 т.1).

Встановлено, що на підставі заяви від 25 червня 2014року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_6 визнано кредитором банку, у зв`язку з чим, з урахуванням виплати гарантованої суми (200 000 грн.), вимоги позивача акцептовано у сумі 10 677 104 грн. 02 коп. та віднесені до 4-ї черги погашення вимог кредиторів АТ «Брокбізнесбанк».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , районний суд виходив з підстав його необґрунтованості та недоведеності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду наступних підстав.

Статтею12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

У статті 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно положень ст..1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідальність особи у вигляді обов`язку відшкодувати шкоду наступає за наявності у сукупності лише певних умов, які у сукупності утворюють склад правопорушення:а) наявність шкоди;

б) протиправна поведінка заподіювача шкоди;

в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача.

Відповідальність є наслідком вини та означає засноване на законі зобов`язання фізичної або юридичної особи відшкодувати завдані збитки іншій фізичній або юридичній особі згідно із певними правовими принципами та правилами.

Отже вина є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає у психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Відповідно до вимог ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

В контексті ст.1173 ЦК України визначається відповідальність у зв`язку із бездіяльністю органу державної влади, якщо така бездіяльність мала безпосередній вплив на настання негативних процесів, явищ і наслідків, які можна було б відвернути вжиттям своєчасних дій та/або прийняттям рішень.

Згідно вимог ст. 2 закону України «Про Національний банк України» Національний банк є центральним банком України, особливим центральним органом управління.

Особливий статус Національного банку України визначено у п. 3.1 рішення Конституційного Суду України від 26.02.2009ро № 6-рп/2009, відповідно до якого Конституція України визначила правовий статус Національного банку України як центрального банку держави, основною функцією якого є забезпечення стабільності грошової одиниці України (стаття 99).

Особливість юридичного статусу Національного банку полягає в тому, що, з одного боку, він має публічно-правовий статус особливого центрального органу державного управління, самостійного у своїй діяльності від органів державної влади ( статті 6, 7, 24, 25, 53 Закону України "Про Національний банк України"), а з іншого - цивільно-правовий статус як юридичної особи, яка має відокремлене майно, що є об`єктом права державної власності і перебуває в його повному господарському віданні та може вчиняти певні цивільно-правові правочини з комерційними банками, державою (статті 4, 29, 31, 42 Закону).

Отже, Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління й не є суб`єктом відповідальності у відповідності до вимог ст. 1173 ЦК України, а тому посилання позивача на необхідність застосування зазначеної норми права, яка не потребує доведення вини, є безпідставним.

Районний суд обґрунтовано виходив із недоведеності факту спричинення позивачу шкоди у вигляді неповернутих йому коштів, розміщених в АТ «Брокбізнесбанк», внаслідок бездіяльності НБУ, оскільки відсутній причинно-наслідковий зв`язок між такою бездіяльністю і завданою (за доводами позивача) йому шкодою.

При цьому, статтею 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» прямо передбачено, що Національний Банк України за зобов`язаннями банків не відповідає.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2018 року у справі № 757/12598/16-ц (провадження №1 61-26248св18) та у постанові від 08 квітня 2020 року у справі№ 757/24110/18-ц (провадження № 61-12334св19).

Безпідставними колегія суддів визнає є доводи представника позивача про те, що обставини порушення з боку Національного банку України прав позивача та інших вкладників і кредиторів ПАТ «Брокбізнесбанк» щодо вжиття належних заходів щодо безпеки збереження коштів на банківських рахунках ПАТ «Брокбізнесбанк», порушення строків проведення інспекційної планової перевірки та неприйняття своєчасно рішення про застосування адекватного заходу впливу до ПАТ «Брокбізнесбанк» було встановлено постановою Окружного адміністративного суду м. Києва у справі № 826/19469/14, залишеною без змін судами апеляційної та касаційної інстанції.

Зазначеними судовими рішеннями не встановлено, що внаслідок саме дій чи бездіяльності Національного банку України було порушено право позивача на отримання коштів за договорами банківського вкладу (а.с. 134-174 т.3), не встановлено й вину відповідача у заподіянні йому шкоди за наслідками неповернення банківських вкладів.

Посилання на те, що внаслідок протиправного упущення Національного банку України керівництвом ПАТ «Брокбізнесбанк» йому було направлено листа, який містив недостовірні дані щодо фінансового становища банку, а вжиті заходи були б підставою дострокового повернення вкладу й унеможливили б відкриття ним нового рахунку, колегія суддів визнає такими, що не заслуговують на увагу, остільки за результатами інспекторської перевірки відповідачем було вжито заходів реагування.

Так, як убачається з матеріалів справи, за результатами інспектування діяльності ПАТ «Брокбізнесбанк» комісією з питань нагляду та регулювання діяльності банків Національного банку України прийнято рішення від 12.02.2014року «Про зупинення здійснення окремих видів здійснюваних ПАТ «Брокбізнесбанк операцій» № 665/БТ, яким у зв`язку з виявленими порушенням порядку формування та зберігання обов`язкових резервів на рахунках у Національному банку України протягом трьох звітних періодів поспіль, зокрема, зупинено ПАТ «Брокбізнесбанк» з 13.02.2014 року до 13.05.2014 року включно здійснення окремих видів операцій, а також введено певні обмеження на діяльність ПАТ «Брокбізнесбанк».

Отже, за наслідками відповідного інспектування відповідачем і було вжито заходів щодо стабілізації фінансового стану банку шляхом визнання його неплатоспроможним з одночасним введенням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб тимчасової адміністрації.

В той же час належних та допустимих доказів з цього приводу до суду представлено не було.

Встановлено, що Фондом гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_6 визнано кредитором банку, у зв`язку з чим, з урахуванням виплати гарантованої суми (200 000 грн.), вимоги позивача акцептовано у сумі 10 677 104 грн. 02 коп. та віднесено до 4-ї черги погашення вимог кредиторів АТ «Брокбізнесбанк».

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, чинній на час ухвалення рішення), ліквідація банку вважається завершеною, а банк ліквідованим з моменту внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Матеріалами справи доведено, що оскаржуване рішення постановлено 14 серпня 2019року, а запис до Єдиного державного реєстру про державну реєстрацію припинення юридичної особи - ПАТ «Брокбізнесбанк» внесено 15 жовтня 2019року, а отже, на дату прийняття судом рішення ПАТ «Брокбізнесбанк» не було ліквідовано, що виключає висновки про ухвалення районним судом незаконного рішення в зазначеній частині.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 грудня 2017 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2018 року, визнано протиправною бездіяльність Національного банку України щодо не вжиття належних заходів забезпечення захисту законних інтересів вкладників і кредиторів щодо безпеки і збереження коштів на банківських рахунках ПАТ «Брокбізнесбанк», а тому майнова шкода на загальну суму 67 892 152 грн. 92 коп. заподіяна бездіяльністю Національного банку України саме внаслідок невжиття належних заходів щодо безпеки збереження його коштів на банківських рахунках ПАТ «Брокбізнесбанк», що призвело до вимушеного продажу земельної ділянки інвестиційного призначення, неможливості продовження інвестиційної діяльності, колегія суддів визнає безпідставними.

Зазначеним судовим рішенням обставин щодо порушення права ОСОБА_1 на отримання коштів від ПАТ «Брокбізнесбанк» за договорами банківського строкового вкладу внаслідок протиправних дій, бездіяльності Національного банку України, встановлено не було.

Окрім цього, колегія суддів враховує і ту обставину, що постановою Верховного Суду України від 26 жовтня 2020 року у справі № 817/3416/15 рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 грудня 2017 року та постанову суду апеляційної інстанції від 16 червня 2018року скасовано, а адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Окрім зазначеного, колегія суддів враховує і ту обставину, що позов заявлено до Держави Україна в особі Національного банку України.

Постановою КМ України від 02.07.2014 року №228 «Про затвердження Положення про міністерство юстиції України» забезпечення представництва інтересів держави у судах України покладено на Міністерство юстиції України (п.3 Положення), а розпорядником коштів державного бюджету є Державна казначейська служба.

Разом з тим, Національний банк України є центральним банком України особливим центральним органом державного управління ( ст.2 Закону України «Про Національний Банк України»), до повноважень якого не віднесено представництво Держави Україна в судах України.

Не вбачає колегія суддів і підстав для висновків про порушення Національним банком України ст.18 Закону України «Про інвестиційну діяльність», згідно якої державні органи та їх посадові особи не мають права втручатися в діяльність суб`єктів інвестиційної діяльності, крім випадків, коли таке втручання допускається чинним законодавством і здійснюється в межах компетенції цих органів та посадових осіб. Ніхто не має права обмежувати права інвесторів у виборі об`єктів інвестування, за винятком випадків, передбачених цим Законом.

У разі прийняття державними або іншими органами актів, що порушують права інвесторів і учасників інвестиційної діяльності, збитки, завдані суб`єктам інвестиційної діяльності, підлягають відшкодуванню у повному обсязі цими органами. Спори про відшкодування збитків розв`язуються судом ( ч.2 ст.18).

Матеріалами справи не доведено втручання Національного банку України в інвестиційну діяльність позивача, не обмежував відповідач його права та не приймав рішень, які б порушували права позивача, як інвестора.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи.

При вирішенні справи суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов до правильного висновку по суті позовних вимог.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Суддя-доповідач:

Судді: