ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10» листопада 2020 року

м. Харків

справа № 632/101/20

провадження № 22ц/818/3907/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.

за участю секретаря - Колосовської А.Р.,

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 03 червня 2020 року в складі судді Росоха А.В.

в с т а н о в и в:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування автомобілем, який в подальшому уточнила.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 04 жовтня 2019 року визнано їхнім з ОСОБА_2 спільним майном автомобіль «RENAULT DUSTER», 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , та визнано за нею право власності на Ѕ ідеальну частку автомобіля.

Вказала, що зазначений автомобіль знаходиться у повному користуванні ОСОБА_2 . Він не дає їй ним користуватись, навмисно пошкоджує, недбало ставиться до спільного майна. Дійти згоди щодо спільного користування автомобілем вони не можуть. Відповідач погрожує їй та залякує.

Просила визначити час та дні користування автомобілем «RENAULT DUSTER», 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 таким чином, з 01 числа місяця по 15 число включно право користування надати їй, а з 15 по останній день місяця - ОСОБА_2 ; днем та часом передачі автомобіля до неї встановити перше число кожного місяця до 12 години дня;

визначити спосіб та місце передачі автомобіля «RENAULT DUSTER», 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , а саме, встановити місцем передачі автомобіля та ключа до нього: навпроти другого під`їзду будинку АДРЕСА_1 ;

в разі умисного невиконання рішення суду та перешкоджання продажу автомобіля з боку ОСОБА_2 накласти арешт на автомобіль «RENAULT DUSTER» та стягнути в примусовому порядку з ОСОБА_2 на її користь Ѕ частину від вартості автомобіля відповідно проведеної експертної оцінки №28521 в сумі 112 821,00 грн;

стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь 840,80 грн судових витрат, що понесені при поданні позовної заяви.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 03 червня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду - скасувати та ухвалити нове судове рішення по суті позовних вимог, а саме:

усунути перешкоди зі сторони ОСОБА_2 у користуванні нею спільним рухомим майном - автомобілем «RENAULT DUSTER», 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , шляхом визначення порядку його експлуатації, використання та розпорядження на власний розсуд та способу передачі автомобіля;

зобов`язати ОСОБА_2 передати їй технічний паспорт та ключі від автомобіля для можливості проведення внесення змін про склад власників в реєстраційні документи та технічний паспорт легкового автомобіля «RENAULT DUSTER», 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 ;

визначити час та дні користування автомобілем «RENAULT DUSTER», 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 наступним чином: з 01 числа місяця по 15 число включно право користування надати їй, а з 15 по останній день місяця - ОСОБА_2 ; днем та часом передачі автомобіля до неї встановити перше число кожного місяця до 12 години дня;

визначити спосіб та місце передачі автомобіля «RENAULT DUSTER», 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , а саме, встановити місцем передачі автомобіля та ключа до нього: навпроти другого під`їзду будинку № 12, розташованого за адресою: Харківська область, місто Первомайський, 6 мікрорайон;

в разі умисного невиконання рішення суду та перешкоджання оформлення технічних документів на автомобіль з боку ОСОБА_2 накласти арешт на автомобіль «RENAULT DUSTER»;

стягнути з ОСОБА_2 на її користь судові витрати в загальному розмірі 2102,00 грн, а саме 840,80 грн - за подачу позову та 1261,20 - за подачу апеляційної скарги.

Як доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 виклала позовні вимоги. Крім того, апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не взято до уваги правовий режим спільної часткової власності, який враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших; що запропонований нею почерговий порядок користування автомобілем не буде порушувати рівності прав сторін щодо володіння та користування ним; що відповідач не надає їй автомобіль, технічний паспорт та ключі від автомобіля для внесення змін про склад власників до реєстраційних документів.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

В судове засідання учасники справи не з`явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи. 02 вересня 2020 року до суду апеляційної інстанції електронною поштою від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без її участі.

Заяв про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що запропонований позивачкою порядок користування автомобілем, який є неподільною річчю, позбавить сторін можливості користуватись та володіти ним протягом певного часу, що не узгоджується з вимогами ЦК України.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 04 вересня 1998 року перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 19 жовтня 2016 року.

Під час перебування у шлюбі сторонами придбано автомобіль марки «RENAULT» модель «DUSTER», 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , право власності на який 27 квітня 2012 року зареєстровано за ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 . У вказаному свідоцтві зазначено, що право користування автомобілем має ОСОБА_1 (а. с. 17).

Як вбачається з висновку експерта за результатами автотоварознавчої експертизи № 28521 від 04 квітня 2019 року ринкова вартість автомобіля марки «RENAULT DUSTER», 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , на момент проведення експертизи складає 225 642,20 грн (а. с. 9-12).

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 04 жовтня 2019 року, зокрема, визнано автомобіль марки «RENAULT», модель «DUSTER», 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , спільним майном ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; визнано за кожним з них право власності на Ѕ ідеальну частку зазначеного автомобіля (а. с. 3-8).

06 листопада 2019 року ОСОБА_1 зверталась до ОСОБА_2 з пропозицією щодо продажу спільного майна, зокрема, спірного автомобіля, а до того - встановлення порядку користування ним, однак згоди щодо цього сторони не дійшли (а. с. 13-14).

Згідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час перебування у шлюбі, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 СК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Згідно зі статтями 355, 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Стаття 358 ЦК України визначає, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 16, 391 ЦК України).

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що первинне значення у врегулюванні правовідносин між співвласниками має їх домовленість, яка не може підмінятися рішенням суду, проте при виникненні конфліктної ситуації, що унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном, такий порядок користування може встановити суд з метою забезпечення рівної реалізації співвласниками їх прав.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 523/4575/16-ц, провадження № 61-4013св18.

Отже, будь-хто з подружжя, права якого порушені іншим з подружжя в частині користування спільним майном, яке набуте за час шлюбу, не позбавлений права на судовий захист у разі доведеності обставин, якими обгрунтовуються заявлені позовні вимоги про встановлення порядку користування таким майном без наміру припинити спільну власність.

Матеріали справи свідчать про те, що спірний автомобіль є спільною частковою власністю подружжя. Із змісту позову позивачки вбачається, що між сторонами виникла конфліктна ситуація щодо користування спірним автомобілем. Проте, доказів того, що спірний автомобіль знаходиться у повному користуванні ОСОБА_2 , який навмисно пошкоджує його та недбало ставиться до спільного майна, матеріали справи не містять і до суду апеляційної інстанції їх не надано. Також, не надано доказів того, що дійти згоди щодо користування спільним автомобілем, сторони не можуть.

Встановивши, що позивачка не довела обставин, якими обгрунтовуються її заявлені позовні вимоги щодо встановлення порядку користування спірним автомобілем без наміру припинити спільну власність, а також не надала доказів того, що згоди щодо порядку користування спірним автомобілем сторони досягти не можуть, судова колегія дійшла правильного висновку про відсутність правових підстав для встановлення порядку користування даним автомобілем. При цьому судова колегія звертає увагу, що між сторонами склалися неприязні стосунки, які при спільній некоректній експлуатації автомобіля з боку одного або іншого співвласника можуть привести до негативних наслідків.

Вимоги позову та апеляційної скарги щодо визначення способу та місця передачі автомобіля є похідними від вимог, в задоволенні яких відмовлено, тому не підлягають задоволенню, а позовні вимоги щодо накладення арешту на автомобіль і стягнення з ОСОБА_2 на її користь Ѕ частини від вартості автомобіля в сумі 112 821,00 грн у разі умисного невиконання рішення суду та перешкоджання продажу автомобіля з його боку спрямовані на майбутнє та обумовлені певними обставинами, які на час розгляду справи не настали, про що правильно зазначив суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

Інші вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 , зокрема, щодо зобов`язання ОСОБА_2 передати їй технічний паспорт та ключі від автомобіля для можливості внесення змін про склад власників в реєстраційні документи та технічний паспорт легкового автомобіля, до суду першої інстанції заявлені не були, тому не можуть бути предметом розгляду в суді апеляційної інстанції в силу вимог частини 6 статті 367 ЦПК України.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1. ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 03 червня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 16 листопада 2020 року.