Справа № 466/7496/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2020 року м.Львів
Шевченківський районний суд м. Львова
у складі: головуючого судді Невойта П.С.,
секретарів с/з Семків Х.І., Лелик О.М.,
справа № 466/7496/19
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,
за участю представника позивача адвоката Прудиуса О.О.,
представника відповідача адвоката Жаровського К.К.,
представника Шевченківського ДВС Рибчак А.М.,
в с т а н о в и в:
16.09.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області, ОСОБА_2 в якій просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову суму 102178,35 гривень, стягнути з Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області на користь ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 10217,83 виконавчого збору, 299,22 витрат виконавчого провадження та 6110,000 витрат за проведення експертної оцінки, а також стягнути з відповідачів судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на підставі заочного рішення Шевченківського суду від 17.10.2017 року, яке постановою Львівського апеляційного суду від 18.04.2018 року залишено без змін, видано виконавчий лист про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 855838грн. Шевченківський ВДВС міста Львів ГТУЮ у Львівській області відкрито виконавче провадження ВП 56380796 в процесі якого з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто кошти в сумі 102178,35грн., які були отримані від реалізації майна ОСОБА_1 , а також стягнуто витрати виконавчого збору, витрати виконавчого провадження та за проведення експертизи.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 травня 2019 року заочне рішення Шевченківського суду від 17.10.2017 року та постанову Львівського апеляційного суду від 18.04.2018 року скасовано та справу направлено на новий розгляд в суд першої інстанції.
Вважає, що грошові кошти за скасованим судовим рішенням було отримано відповідачами ОСОБА_2 та Шевченківським ВДВС міста Львів ГТУЮ у Львівській області необґрунтовано і безпідставно. Добровільно кошти відповідачі не повертають, а тому змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права.
Відповідач ОСОБА_2 24.09.2019 подав відзив на позовну заяву в якому зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту не може бути застосований, а питання повернення стягнутих коштів потрібно вирішувати в порядку ч.2 статті 444 ЦПК України, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Представник Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) не скористався правом подачі письмового відзиву на позовну заяву.
Ухвалою від 18.09.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
В судовому засіданні представник позивача Прудиус О.О., який діє на підставі ордеру серії ЛВ №167040 від 15.10.2019 /арк.спр.21/ позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов.
Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 , який діє на підставі договору №74/19 від 29.07.2019 у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову.
Представник відповідача Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Рибчак А.М., яка діє на підставі довіреності від 10.01.2020 просила відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вимога про повернення коштів у разі встановлення безпідставності стягнення має бути звернена до казначейської служби, а не виконавчої.
Заслухавши думку представника позивача, представників відповідачів, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із такого.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.
Суд встановив такі обставини справи.
Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 17 жовтня 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення коштів задоволено та вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 848 938 грн. суми за викуп земельної ділянки пл. 0,712 га. в АДРЕСА_1 та 6900 грн. за надання правової допомоги, а разом стягнути, 855 838 /вісімсот п`ятдесят п`ять тисяч вісімсот тридцять вісім грн./, стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 в користь держави судовий збір в розмірі 8000 /вісім тисяч грн./ Постановою Апеляційного суду Львівської області від 16.04.2018 року рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 17.10.17 року залишено без змін
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 травня 2019 року заочне рішення Шевченківського суду від 17.10.2017 року та постанову апеляційного суду Львівської області від 18.04.2018 року скасовано та направлено справу на новий розгляд в суд першої інстанції /арк.спр.6-10/.
Згідно відповіді начальника Шевченківського ВДВС міста Львів ГТУЮ у Львівській області Савойника Р.П. від 18.01.2019 В-5 №2018 вбачається, що на виконанні перебуває виконавче провадження ВП№56380796 з примусового виконання виконавчого листа №466/5373/17 від 08.05.2018, виданого Шевченківським районним судом м.Львова про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 855838,00грн. на користь ОСОБА_2
30.10.2018 державним виконавцем передано пакет документів з метою реалізації арештованого майна боржника ОСОБА_1 , а саме: земельні ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .
20.11.2018 Державним підприємством «Сетам» проведено торги з реалізації лоту №312630, а саме: земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 , лот продано за ціною: 118856,40грн.
27.11.2018 кошти, що надійшли від реалізації майна боржника у сумі 102178,35грн. перераховано стягувачу. Також перераховано 10217,83грн. виконавчого збору, 299,22грн. витрат виконавчого провадження та 6110,00грн. витрат за проведення експертної оцінки арештованого майна /арк.спр.5/.
У відповідності до частини першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, припинена або була відсутня взагалі.
Отже, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово- правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.
Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондиційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.
За результатами перегляду судових рішень щодо неоднакового застосування положень статей 1212, 1213 ЦК України, ВСУ неодноразово зазначав, що вказані норми застосовуються до позадоговірних зобов`язань. Відповідно, якщо суд встановлював наявність між сторонами договору, то визнавав застосування до таких відносин статті 1212 неправильним (постанова від 14 жовтня 2014 року у справі №3-129гс14, постанова від 25 лютого 2015 року у справі №3-11гс15, постанова від 02 лютого 2016 року у справі № 6-3090цс15).
Суд встановив, що стягнення коштів за рішенням Шевченківського районного суду м.Львова відбулося, коли таке рішення переглядалося у касаційній інстанції та ухвалою від 13.11.2018 року зупинено виконання заочного рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 жовтня 2017 року та постанови Апеляційного суду Львівської області від 16 квітня 2018 року до закінчення касаційного провадження, у зв`язку з чим суд дійшов переконання, що спірні правовідносини між сторонами виникли з цивільних відносин та регулюються статтею 1212 ЦК України.
Отже суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму 102178,35 (сто дві тисячі сто сімдесят вісім гривень 35 коп.) як безпідставно набутих коштів підлягає задоволенню.
Щодо стягнення з Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області на користь ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 10217,83 виконавчого збору, 299,22 витрат виконавчого провадження та 6110,000 витрат за проведення експертної оцінки, то суд вважає, що такі не підлягають задоволенні виходячи з такого.
Відповідно до статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» (Виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Оскільки відповідно до наведеної вище норми набувачем сплаченого боржником у виконавчому провадженні збору є Державний бюджет України, помилково або надмірно сплачені суми виконавчого збору підлягають стягненню саме з Державного бюджету України.
Відповідно до частини другої статті 78 Бюджетного кодексу України Казначейство України веде облік усіх надходжень, що належать місцевим бюджетам, та за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, погодженим з відповідними місцевими фінансовими органами, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.
Таким чином, територіальний орган Державної казначейської служби України є органом, який здійснює повернення коштів, що були помилково або надмірно зараховані до бюджету, за поданням органу стягнення, яким у цьому спорі виступає Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів).
Щодо твердження представника відповідача про застосування норми ч.2 ст.444 ЦПК України, то слід зазначити таке.
Поворот виконання рішення - це процесуальна форма захисту прав боржника. Воно можливе лише після набрання судовим рішенням законної сили. Його суть - у поверненні стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим рішенням.
У Рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року №13-рп/2011 у справі за конституційним зверненням військової частини НОМЕР_1 щодо офіційного тлумачення положення пункту 28 частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України у взаємозв`язку з положеннями пунктів 2, 8 частини третьої статті 129 року Конституції України вказано, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.
Відповідно до частин першої та другої статті 444 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.
Оскільки рішення за яким відбулося стягнення скасовано та передано на новий розгляд у суд першої інстанції, то суд дійшов переконання, що вказана норма представником відповідача не підлягає застосуванню при вирішенні спору.
Щодо відшкодування судових витрат.
Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки суд дійшов переконання про часткове задоволення позовних вимог, а відповідач ОСОБА_2 звільнений законом від сплати судового збору, то такий сплачений судовий збір позивачем підлягає поверненню з державного бюджету.
Представник відповідача просив стягнути витрати ОСОБА_2 на правову допомогу згідно поданого розрахунку. Оскільки в силу дії ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача, то суд приходить переконанню вказані витрати залишити за відповідачем ОСОБА_2 .
Керуючись ст. 12, 13, 76, 89, 141, 247, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд ,
у х в а л и в :
позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 суму 102178,35 (сто дві тисячі сто сімдесят вісім гривень 35 коп.) як безпідставно набутих коштів.
У задоволенні позовних вимог про стягнення коштів з Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) у розмірі 10217,83 грн. виконавчого збору, 299,22 грн. витрат виконавчого провадження та 6110,00 грн. витрат за проведення експертної оцінки в користь ОСОБА_1 відмовити.
Повернути з державного бюджету на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 1022,16 грн. сплаченого судового збору.
Позивач: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 проживає за адресою: АДРЕСА_3
Відповідач: 1. ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 .
2. Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), , місцезнаходження, м.Львів, вул.Котлярська, 6.
Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Повний текст судового рішення виготовлений 10.02.2020.
Суддя П. С. Невойт