ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 лютого 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 743/1684/19

Головуючий у першій інстанції Павленко О. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/380/20

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Іванова Г.П., Харечко Л.К.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

Відповідач: ОСОБА_1

Особа, яка подала апеляційну скаргу: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на заочне рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 18 грудня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (суддя Павленко О.В.), ухвалене у смт.Ріпки, повний текст рішення складено 18 грудня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом та просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.05.2014 року у розмірі 13378,15 гривень, яка складається з заборгованості по тілу кредиту 5831,58 грн; заборгованості за простроченим тілом кредиту 2315,95 грн; нарахованої пені за прострочене зобов`язання 3367,37 грн; нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу у сумі 750 грн; 500 штраф ( фіксована частина) та 2473.43 грн та штраф ( процентна складова) , а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921грн. Свої вимоги банк мотивував тим, що між сторонами був укладений кредитний договір № б/н від 05.05.2014 року, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 5000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У порушення умов договору відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконує належним чином, у добровільному порядку заборгованість не сплачує, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просить стягнути суму заборгованості з відповідачки.

Заочним Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 18 грудня 2019 року у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Суд першої інстанції приймаючи оскаржуване рішення виходив з того, що жодними належними та допустимими доказами не підтверджено факт користування відповідачкою кредитною карткою на зазначених позивачем умовах, обізнаність відповідачки, як це передбачено вимогами законодавства, про суму кредитного ліміту, умови зміни розміру такого ліміту, порядок та розмір нарахування відсотків, штрафних санкцій, тощо, а тому відмовив в задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю..

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Доводи апеляційної скарги зводяться до помилковості висновків суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог. АТ КБ «ПриватБанк» вважає, що банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином уклавши кредитний договір, який ніким не оспорений та підлягає виконанню. За позицією позивача, ОСОБА_1 підписуючи анкету-заяву користувалась кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловлювала згоду з формою та умовами договору. Позивачем надані належні та допустимі докази по справі на підтвердження позовних вимог.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону частково не відповідає судове рішення суду першої інстанції.

По справі встановлено, що 05.05.2012 року ОСОБА_1 підписано анкету-заяву для отримання кредиту ( кредитної картки).( а.с. 10)

Заперечень щодо не підписання зазначеної анкети та не отримання коштів від позивача відповідачкою не надано і матеріали справи таких доказів не містять.

ОСОБА_1 надавались у користування кредитні картки: № НОМЕР_1 отримана 13.05.2014 року з строком дії до жовтня 2017 року, № 836332 отримана 30.12.2014 року з строком дії до липня 2017 року, №978516 отримана 22.08.2017 року з строком дії до липня 2021 року (а.с.63). Отримання картки особисто ОСОБА_1 підтверджено скріншотами з програмного комплексу банку. ( а.с. 86)

Станом на 26.08.2019 року АТ КБ «ПриватБанк» нарахував заборгованість у розмірі 13378,15 гривень, яка складається з заборгованості по тілу кредиту 5831,58 грн; заборгованості за простроченим тілом кредиту 2315,95 грн; нарахованої пені за прострочене зобов`язання 3367,37 грн; нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу у сумі 750 грн; 500 штраф ( фіксована частина) та 2473.43 грн та штраф ( процентна складова)

Останній платіж ОСОБА_1 було здійснено 7 грудня 2018 року в розмірі 491.06 грн шляхом автоматичного списання коштів , а безпосереднє особисте повернення кредитних коштів відповідачкою було здійснено шляхом внесення готівки через термінал самообслуговування 19 січня 2017 року. ( а.с. 6-9, 58-61)

Виходячи з приписів ч. 2 ст.80, ч.7 ст.81 ЦПК України з метою встановлення обставин справи та достатності доказів, суд апеляційної інстанції приймає в якості належних доказів приєднані в якості додатків до апеляційної скарги: виписка з особового рахунку відкритого на ім`я відповідачки, довідка про отримані картки та довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Судом встановлено, що укладений між сторонами кредитний договір від 05.11.2012 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним), а порядок погашення заборгованості визначено щомісячними платежами.

Наявні у матеріалах справи Умови та Правила, які передбачали сплату відсотків, пені, комісій, не містять підпису ОСОБА_2 . Позивач не довів, що підписуючи анкету-заяву відповідач погодився на приєднання до цих Умов та Правил, ознайомившись з ними. Позивач не надав належних і допустимих доказів, що відповідач розумів саме ці Умови та Правила, і погодився з ними. Тому Умови та Правила в цій справі не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Крім того, анкета-заява позичальника від 05.11.2012 року також не містить ні визначеного розміру процентної ставки, ні - неустойки (пені, штрафів), отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Отже, вимоги в частині стягнення із відповідача заборгованості за пенею та штрафами є безпідставними, оскільки позивач не довів укладення договору на таких умовах.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встанослених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином.(ст.599 ЦК України)

За приписами ст.610ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконня або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання ( неналежне виконання).

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Так, позивач вважаючи укладеним кредитний договір у вигляді підписання анкети-заяви б/н від 30.08.2010 року відповідно до приписів ст. 634 ЦК України проводив розрахунки по його виконанню відповідно до наданого виду кредитування та виходив з того що умовами укладеного між сторонами договору передбачено повернення отриманих кредитних коштів частинами щомісяця до 25 числа в розмірі 7% від заборгованості, поділивши заборгованість по кредитних коштах використаних позичальником в рахунок кредитного ліміту( фактично зняті) на поточну( тобто строк сплати якої ще не настав) і на прострочену ( тобто ту, яка не була своєчасно сплачена до 25 числа кожного місяця).

Відповідач не надала суду заперечень проти розрахунку заборгованості наданого банком та заперечень проти суми фактично отриманих від банку коштів.

Пред`являючи даний позов банк посилався на ч. 2 ст. 1050 ЦК України, відповідно до якої наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Таким чином, отримані відповідачкою кошти в якості позики підлягають поверненню в повному об`ємі враховуючи заборгованість по тілу кредиту та заборгованісті по простроченому тілу кредиту.

Таким чином, суд першої інстанції, помилково прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог банку щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту та по простроченому тілу кредиту, яка в сукупності є непогашеним тілом кредиту в розмірі 8147.53 грн та підлягає стягненню в судовому порядку.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У позовній заяві АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 кредитну заборгованість у розмірі 13378.15 грн. Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 8147,53 грн ( 5831,58 грн - заборгованість за тілом кредиту + 2315.95 грн заборгованість по простроченому тілу кредиту) грн. Отже, позовні вимоги задоволено судом на 60.9%. При зверненні до суду з позовом банком сплачено судовий збір у розмірі 1921 грн (а.с.1). Таким чином, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1169.89 грн судового збору за розгляд справи судом першої інстанції (1921 грн х 60.9%).

У апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Апеляційна скарга позивача задоволена на 60.9%. При зверненні до суду з апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» сплатив 1754.83 грн судового збору, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь банку.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Скасувати заочне рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 18 грудня 2019 року .

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

(місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д, м.Київ, р/р НОМЕР_2 , , МФО 305299) з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) заборгованість за кредитним договором №б/н від 05.05.2014 в розмірі 8147.53 грн, яка складається з заборгованості по тілу кредиту у сумі 5831.58 грн та заборгованісті по простроченому тілу кредиту у сумі 2315.95 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

(місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д, м.Київ, р/р НОМЕР_2 , , МФО 305299) з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції в сумі 1169.89 грн та за розгляд справи судом апеляційної інстанції у сумі 1754.83 грн

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: