Справа № 496/5097/20
Провадження № 2-н/496/448/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року суддя Біляївського районного суду Одеської області Буран В.М., розглянувши заяву ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію з ОСОБА_1 ,-

В С Т А Н О В И В:

Між ОСОБА_1 та ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» було укладено договір про постачання електричної енергії. В період з січня 2019 по жовтень 2020 року боржником спожито електроенергії на 13249,20 грн. та здійснено часткову оплату у розмірі 9313,03 грн. в результаті чого утворилася заборгованість у розмірі 3936,17 грн.

Відповідно до ст. 162 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 8 ст. 28 ЦПК України, позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Пунктами 3, 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України визначено, що до заяви про видачу судового наказу додаються: копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до матеріалів справи, заявником надано копію розрахунку суми заборгованості за спожиту електроенергію, контрольні обходи з 01.12.2018 року по 01.10.2020 року, особовий рахунок НОМЕР_1 , баланс абонента ОСОБА_1 , оголошення з газети «Одеські вісті» від 29 грудня 2018 року в якому розміщений приклад договору про постачання електричної енергії.

У відповідності ч. 5 ст. 165 ЦК України, суд звернувся до Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області з метою встановлення зареєстрованого місця проживання фізичної особи - боржника.

Згідно відповіді Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, яка надійшла до суду за Вх. № 22129/20 від 17.12.2020 року встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по м. Одесі та області не значиться.

В заяві місцем виконання договору вказано буд. АДРЕСА_1 , що також заявник вказав як адресу проживання боржника.

Таким чином, відомості щодо реєстрації боржника за адресою, вказаною у заяві, відсутні, а також відсутні підтверджуючі документи які б свідчили, що ОСОБА_1 є власником вказаного будинку.

З розрахунку заборгованості вказано, що ОСОБА_1 було укладено договір № П06003/1667 від 01.01.2019 року № лічильника СО-ЕЕ6706, № 253357.

Однак, матеріалами справи не встановлено, що боржник дійсно уклав даний договір, шляхом приєднання до умов надання послуг постачання електричної енергії.

Суд звертає увагу заявника на те, що відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» № 14 від 23 грудня 2012 року наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Враховуючи зазначене, наказне провадження є безспірним, тобто в його порядку задовольняються тільки ті вимоги заявника, що мають безспірний характер.

Однак, до суду не надано доказів, які б свідчили про обов`язок боржника сплачувати рахунок за спожиту електроенергію за даною адресою.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суд відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 165 ЦПК України, про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Враховуючи, що заява про видачу судового наказу подана з порушенням вимог ст.163 ЦПК України, з неї не вбачається виникнення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, у видачі судового наказу необхідно відмовити.

Одночасно заявнику слід роз`яснити, що відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п. 1, 8 ч. 1 ст. 165 цього Кодексу не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 164 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається.

Керуючись ст. 162, 164, 165, 166 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У заяві ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію з ОСОБА_1 - відмовити.

Роз`яснити, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду на протязі 15 днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції.

Суддя В.М. Буран