23.11.2020 Справа № 469/1259/17
2/469/44/20
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2020 року смт.Березанка
Березанський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді Гапоненко Н.О.
за участю секретаря судового засідання Потриваєвої М.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів,-
ОСОБА_1 08 вересня 2017 року звернулася до суду з вказаним позовом, у якому зазначала, що вона з листопада 2012 року до жовтня 2016 року проживала з відповідачем однією сім`єю без державної реєстрації шлюбу та 09 жовтня 2016 року народила дочку ОСОБА_3 і з вказаного часу проживає окремо від відповідача разом з дитиною, яка знаходиться на утриманні позивача.
Відповідач є батьком дитини, але відмовився подати в органи державної реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства, у зв`язку із чим відомості про батька до актового запису про народження дитини внесені відповідно до ч.1 ст.135 СК України за вказівкою матері.
Матеріальної допомоги на утримання дитини та позивача відповідач не надає.
Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просила встановити, що відповідач ОСОБА_2 є батьком її малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку (доходів) та на своє утримання у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходів), вважаючи зазначені розміри стягнення справедливими.
Провадження у справі відкрито 20 вересня 2017 у порядку, визначеному ЦПК України (2004 року).
25 червня 2018 року ухвалою суду призначено підготовче засідання за правилами загального позовного провадження, передбаченими нині діючою редакцією ЦПК України.
Ухвалою суду від 18 грудня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті з викликом сторін.
У судове засідання позивач не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримання заявлених вимог; проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач у судове засідання неодноразово не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать оголошення на сайті Березанського районного суду (а.с.123, 124, 132, 133, 141, 142), телефонограма (а.с.121); направлені судом судові повістки повернуто до суду у зв`язку з непроживанням відповідача за вказаною адресою (а.с.34, 35, 46, 122, 134, 136, 148); причини неявки відповідач суду не повідомив, відзиву на позов не надав.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Данилівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком дитини записаний ОСОБА_4 , матір"ю ОСОБА_1 (а.с.8).
Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження, відомості про батька ОСОБА_3 записані відповідно до частини першої статті 135 СК України (а.с.9).
У паспорті позивача відмітка про укладення шлюбу відсутня (а.с.6 на зв.).
Згідно з довідкою Данилівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, малолітня ОСОБА_3 знаходиться на утриманні матері, ОСОБА_1 (а.с.10).
Згідно із ч.ч.1, 2 ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини; за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.
Відповідно до ч.1 ст.126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
За відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу (ч.ч.1, 2, 4 ст.128 Сімейного кодексу України).
Відповідно до ч.1 ст.135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має грунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обгрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.

Згідно з частиною четвертою, пунктами 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У частині першій статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

На підтвердження викладених у позовній заяві обставин щодо батьківства відповідача відносно малолітньої ОСОБА_3 та спільного проживання сторін позивачем надано фототаблицю з фотографіями, на яких зображена позивач з іншими особами, у тому числі з дитиною (а.с.12 на звороті-13 на звороті).

Разом з тим, зазначена фототаблиця не може бути взята судом до уваги як доказ з підстав неналежності, оскільки не містить відомостей про дату, час та місце виготовлення фотознімків, технічний засіб, яким виконано фотографування; ідентифікація судом осіб, зображених на фотознімках, як відповідача, є неможливою у зв"язку з відсутністю будь-яких доказів вказаної обставини.

Судом було задоволено клопотання позивача про виклик свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які, повідомлені судом шляхом направлення викликів за зазначеними позивачем адресами проживання, до суду не з"явились, явку їх у судове засідання позивач не забезпечила, на повторному їх виклику не наполягала.

Призначена судом судово-медична молекулярно-генетична експертиза не проведена, оскільки сторони декілька разів не прибули до експертної установи для одночасного відбору біологічних зразків.

Так, відповідно до повідомлення КУ "Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи" № 1681-02 від 08 червня 2018 року (а.с.38), ухвала суду від 13 березня 2018 року про призначення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи повернута без виконання у зв"язку з неприбуттям сторін з дитиною 26 квітня 2018 року та 31 травня 2018 року для одночасного відбору біогічних зразків та неможливістю виконання експертизи.

Разом з тим, відомості про належне повідомлення сторін про необхідність прибуття до експертної установи у вказаний експертом час у суду відсутні; клопотання експерта про повідомлення сторін про прибуття у вказані експертом дати 26 квітня 2018 року та 31 травня 2018 року отримано судом 19 липня 2018 року (а.с.47-49).

Крім того, проведення відбору біологічних зразків призначалось експертом на 17 жовтня 2018 року (а.с.67), 12 листопада 2018 року (а.с.76), 04 грудня 2018 року (а.с.84), у вказані дати позивач з дитиною з"явилась до експертної установи, відповідач для відбору біологічних зразків не з"явився.

Суд враховує, що копії ухвал від 13 березня 2018 року про призначення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи, від 05 вересня 2018 року про направлення вказаної ухвали на виконання експертові після її повернення відповідачеві установою поштового зв"язку не вручена у зв"язку з непроживанням адресата за зареєстрованим місцем проживання (а.с.34, 63), виклики про явку до експерта для відібрання біологічних зразків, направлені судом відповідачу 04 жовтня 2018 року, повернуто установою поштового зв"язку з інших причин (а.с.73-74); здійснити виклик відповідача до експертної установи на 12 листопада 2018 року за наявним у матеріалах справи номером телефону не вдалося (а.с.79), а направлене судом поштове повідомлення повернуте до суду 21 листопада 2018 року за закінченням терміну зберігання (а.с.90); направлений судом відповідачеві виклик до експертної установи на 04 грудня 2018 року повернуто суду 04 грудня 2018 року у зв"язку з непроживанням відповідача за зареєстрованим місцем проживання (а.с.94).

Отже, за відсутності доказів належного повідомлення відповідача про призначення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи та дату і місце відібрання біологічних зразків для проведення вказаної експертизи, відсутні й підстави для висновку про ухилення відповідача від участі в експертизі та, відповідно, для застосування наслідків ухилення, передбачених частиною першою статті 109 ЦПК України.

Позивачем також надано суду на підтвердження викладених у позовній заяві обставин довідку Миколаївського міського пологового будинку №2 (а.с.118-119) з інформацією про те, що у історії пологів №1918 контактною особою вказаний ОСОБА_2 , 26 років, документи на підтвердження здачі крові ОСОБА_2 відсутні, наявна лише відмітка лікаря про здачу донорства без зазначення прізвища; у медичній документації є довідка, видана міським протитуберкульозним диспансером м.Миколаєва про проходження флюорографії, та висновок, де вказано, що довідка видана ОСОБА_2 .

Разом з тим, зазначена довідка Миколаївського міського пологового будинку не містить відомостей про те, що до медичної документації вносились відомості про відповідача як про батька дитини чи про його присутність при партнерських пологах, а тому, за відсутності інших належних та допустимих доказів на підтвердження його батьківства щодо ОСОБА_3 , викладені у довідці факти щодо внесення ОСОБА_2 до історії пологів як контактної особи та наявність висновку про видачу ОСОБА_2 довідки про проходження флюорографії не свідчать про існування обставин, викладених у позовній заяві.

Інші докази, які б свідчили про походження дитини від відповідача, позивачем суду не надано.

Оцінивши в сукупності надані позивачем докази, суд вважає, що вони не є достатніми для висновку про наявність викладених у позовній заяві обставин, якими обгрунтовуються вимоги щодо визнання батьківства відповідача щодо малолітньої ОСОБА_3 , а тому позовні вимоги у даній частині задоволенню не підлягають.

Оскільки позовні вимоги стосовно стягнення аліментів на утримання дитини та позивача є похідними від вимоги про визнання батьківства, в цій частині позовних вимог також слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд-

у х в а л и в:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Дата складення повного тексту рішення 23 листопада 2020 року.

Суддя: