Справа №442/4148/20
Провадження №2/442/1080/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2020 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі: головуючого - судді Медведика Л.О.,

з участю секретаря Далявської Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дрогобич цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

На підтвердження позовних вимог посилається на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . В даній квартирі, окрім неї, зареєстровані відповідачі, колишні власники квартири, хоча згідно з умовами договору вони мали звільнити таку після передачі ключів. Відтак, вона змушена звернутися до суду з даним позовом.

Позивач в судове засідання не з`явилася. Від її представника надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача, проти заочного рішення не заперечує.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи шляхом виклику рекомендованою кореспонденцією та шляхом оголошення на сайті Судової влади. Про причини неявки суд не повідомили, заяви про можливість розгляду справи у їх відсутність не надали. На підставі вище вказаного, суд вважає за доцільне проводити заочний розгляд даної справи.

Небажання відповідачів надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Судом встановлено, що позивачу, згідно договору купівлі-продажу квартири від 24.12.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Лютик Р.В., зареєстрованого в реєстрі №1279, належить квартира АДРЕСА_1 .

З оглянутих записів будинкової книги на вищезгадану квартиру вбачається, що окрім позивача, в ньому також зареєстровані відповідачі.

Відповідно до п.14 договору відповідачі звільнили та передали позивачу квартиру для вільного і безперешкодного користування шляхом передачі ключів під час підписання договору.

Разом з тим, згідно п.15 вищезгаданого Договору вбачається те, що сторони домовилися про те, що особи, зареєстровані у квартири, будуть зняті з реєстрації місця проживання до 01.04.2020 року. Однак, після відчуження квартири, відповідачі не знялися з реєстрації та залишаються у ній зареєстровані.

Відповідачі мали право користування житловим приміщенням відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України, ст.150 ЖК України, коли квартира була у їх власності.

Після продажу квартири відповідачі втратили право власності на житло на підставі ст.346 ЦК України, а тому й втратили право користування спірним житлом відповідно до приписів ст.ст.316,317, 319, 321, 383 та 391 ЦК України. Відповідачі втратили право користування квартирою також через те, що вони не є членами сім`ї нового власника відповідно до положень ст.ст.64, 156 ЖК УРСР.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Даючи оцінку дослідженим доказам суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, цими доказами установлено, що відповідачі не проживають в квартирі АДРЕСА_1 тривалий час без поважних причин.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 102, 113, 43, 81, 264, 265 ЦПК України , суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) задоволити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 840,80 грн судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом шляхом подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Медведик Л.О.