провадження № 22-ц/824/2008/2020
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2020 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Костецької М.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Київ від 15 серпня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поділ майна подружжя та стягнення грошової компенсації, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення коштів.

Позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 21 вересня 2018 року обґрунтовані тим, що 22 вересня 2013 року, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_4 .

З листопада 2012 року по теперішній час позивач обіймає посаду Першого заступника начальника Чорноморської ОДПІ ДФС в Одеській області.

У грудні 2012 року позивач познайомилася з ОСОБА_1 , коли останній звернувся до неї за роз`ясненням з питання оподаткування оплати праці інвалідів, пояснюючи це бажанням створити фонд інвалідів на власному підприємстві, оскільки на той час обіймав посаду генерального директора та одного із засновників ТОВ "ТД "Левада".

У травні 2013 року ОСОБА_1 зробив пропозицію стати його дружиною ОСОБА_2 . Датою весілля було обрано 22 вересня.

З кінця травня 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 почали проживати разом однією сім`єю у будинку, який позивач на той час винаймала в Одеській області, Овідіопольському районі, смт. Лиманці.

За час фактичних шлюбних відносин починаючи з кінця травня 2013 року по 22 вересня 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 спільно проживали, вели спільний побут, турбувались один про одного, спілкувалися з колом близьких людей, мали спільних друзів, мали взаємні права та обов`язки притаманні подружжю, їздили на відпочинок, здійснювали спільні покупки: побутову техніку, весільну сукню та весільний костюм ОСОБА_1 , водний мотоцикл, великий проектор для перегляду фільмів, меблі та побутову техніку.

Наприкінці червня 2013 року в першій спільній подорожі на море до АР Крим, м. Ялти, позивач та ОСОБА_1 прийняли спільне рішення разом купити будинок, як тільки з`явиться така можливість.

Про те, що є можливість спільно купити земельну ділянку з недобудованим будинком дізналися на початку липня 2013 року під час спільної подорожі до Греції. 29 липня 2013 року був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 . З липня 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали як сім`я у вищевказаному будинку.

13 серпня 2013 року та 13 вересня 2013 року позивач з ОСОБА_1 оформили у лізинг два автомобілі марки Audi А7 та Audi А8 в компанії ТОВ «Порше Лізинг Україна». Договори про фінансовий лізинг на вказані автомобілі були оформлені на відповідача ОСОБА_1

17 січня 2017 року ОСОБА_1 подав позов про розірвання шлюбу.

На даний час в добровільному порядку майновий спір щодо поділу майна подружжя не вирішено.

Під час шлюбу за спільної згоди були заощаджені грошові кошти, які

зберігаються у відповідача ОСОБА_1 : 830 000,00 євро; 140 000,00 доларів США; 220 000,00 англійських фунтів стерлінгів; 4 500 000 грн.

Крім того, відповідач по справі є учасником ТОВ «Українські напівфабрикати». Розмір внеску відповідача 1 до статутного капіталу вищевказаної юридичної особи становить 250 000 гривень та становить 50% статутного капіталу. Внесок до статутного капіталу в розмірі 200 000 грн. відповідачем було здійснено в січні 2014 року в період шлюбу з позивачем та з спільних сімейних коштів, однак без згоди позивача, як дружини, на витрачання їх спільних сімейних коштів на вклад до цього товариства.

На думку позивача, слід здійснити розподіл вищевказаного майна - грошових коштів, заощаджених під час шлюбу та стягнути з відповідача 1 частину цих грошових коштів, а саме: 415 000,00 євро, 70 000,00 доларів США, 110 000,00 фунтів стерлінгів, 2 250 000 грн. та стягнути 100 000 грн. грошової компенсації за внесок у статутний капітал ТОВ «Українські напівфабрикати».

Зважаючи на ту обставину, що у період з 01 червня 2013 по 22 вересня 2013 року ОСОБА_2 з ОСОБА_1 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, мали взаємні права та обов`язки, притаманні подружжю, а також за спільні кошти придбавали майно, то авансовий платіж 21 672 доларів США за Договором про фінансовий лізинг від 13 серпня 2013 року № 00008179 та авансовий платіж в розмірі 47 970,66 у.е. за Договором про фінансовий лізинг від 13 вересня 2013 року №00008098 був зроблений ними за спільні кошти. Подальші лізингові платежі за цим договором також здійснювались в період зареєстрованого шлюбу. Всього було сплачено за Договором №00008179 від 13 серпня 2013 рроку 1 964 819,64 грн, що станом на 29 вересня 2017 року становило по курсу НБУ 74 088,22 долара США, за Договором про фінансовий лізинг від 13 вересня 2013 року №00008098 сплачено 209 222.32 долара США.

Однак, в серпні 2017 року відповідачем ОСОБА_1 було прийнято рішення про припинення сплати лізингових платежів за вищевказаними Договорами фінансового лізингу від 13 серпня 2013 року та від 13 вересня 2013 року з метою створення заборгованості за лізинговими платежами та розірвання Договорів лізингу, та оформлення вказаних автомобілів по залишковій вартості несплачених лізингових платежів відповідно до умов Договору про фінансовий лізинг від 13 вересня 2013 року №00008098 та Договору про фінансовий лізинг від 13 серпня 2013 №00008179 на ОСОБА_3 .

Таким чином, за період з 2013 року по вересень 2017 року за Договором фінансового лізингу №00008179 від 13 серпня 2013 року та Договором фінансового лізингу від 13 вересня 2013 року №00008098 з метою придбання у власність двох авто було сплачено лізингових платежів на загальну суму 283 310.54 доларів США, а тому підлягає стягненню компенсація на користь позивача половини сплачених лізингових платежів в розмірі 141 655,27 доларів США.

Враховуючи, що ОСОБА_3 набула у власність автомобілі, а позивачу не було сплачено (компенсовано) відповідачами 1/2 частину внесених подружжям лізингових платежів за вищезазначені автомобілі, на думку ОСОБА_2 з відповідачів підлягає стягненню 1/2 частина сплачених лізингових платежів.

Тому позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 21 вересня 2018 рок просила суд:

1. Встановити факт спільного проживання однією сім`єю між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в період часу з 01 червня 2013 року по 22 вересня 2013 року.

2. Визнати право спільної сумісної власності подружжя на наступне майно: 830 000,00 євро; 140 000,00 доларів США; 220 000,00 англійських фунтів стерлінгів; 4 500000 гривень.; грошові кошти сплачені за Договором фінансового лізингу №00008179 від 13.08.2013р. та Договором фінансового лізингу від 13.09.2013 №00008098 на загальну суму 283 310.54 долара США; внесок до статутного капіталу ТОВ «Українські напівфабрикати» в розмірі 200 000 гривень;

3. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя грошові кошти в розмірі 415 000,00 євро, 70 000,00 доларів США, 110 000,00 англійських фунтів стерлінгів, 2 250 000,00 грн.

4. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за 1/2 частину внеску до статутного капіталу ТОВ «Українські напівфабрикати» в розмірі 100 000 гривень.

5. Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за 1/2 частину сплачених грошових коштів за Договором фінансового лізингу №00008179 від 13 серпня 2013 року та Договором фінансового лізингу від 13 вересня 2013 року №00008098 в розмірі 141 655.27 долара США.

6. Стягнути на користь позивача понесені судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Київ від 15 серпня 2019 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поділ майна подружжя та стягнення грошової компенсації задоволено частково.

Встановлено факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в період часу з 01 липня 2013 року по 22 вересня 2013 року.

Визнано право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на 830 000,00 євро; 140 000,00 доларів США; 220 000,00 англійських фунтів стерлінгів; 4 500 000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя грошові кошти в розмірі 415 000,00 євро, 70 000,00 доларів США, 110 000,00 англійських фунтів стерлінгів, 2 250 000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за 1/2 частину внеску до статутного капіталу ТОВ «Українські напівфабрикати» в розмірі 100 000,00 гривень.

У задоволенні іншої частини позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, визнання коштів грошової компенсації спільним майном подружжя та їх стягнення, відмовлено.

Не погоджуючись із указаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просив, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що не погоджується із оскаржуваним рішенням в частині задоволених позовних вимог. Вважає, що у цій частині рішення є незаконним через неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, неправильність установлення обставин внаслідок неправильного дослідження судом доказів та їх оцінки, неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим воно підлягає скасуванню.

Зазначає, що судом першої інстанції всупереч частині 4 статті 263 ЦПК України не взято до уваги висновків, викладених у постановах Верховного Суду, у яких зазначено, що факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу не може бути підтверджено виключно показаннями свідків, спільними поїздками та фотографіями. А тому місцевий суд прийшов до помилкового висновку, зазначивши, що позов у частині встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в період часу з 01 липня 2013 року по 22 вересня 2013 року підлягає задоволенню, оскільки в цей час він перебував у фактичних шлюбних відносинах з іншою особою.

Щодо визнання права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на грошові кошти скаржник зазначає, що судом не взято до уваги, що вказані ОСОБА_1 у деклараціях за 2016 рік та 2017 рік грошові активи є його особистою приватною власністю. Також місцевим судом не враховано того факту, що з боку позивача не було надано будь-яких доказів на підтвердження заяв останньої про спільність походження зазначених грошових коштів.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації за Ѕ частину внеску до статутного капіталу ТОВ «Українські напівфабрикати» в розмірі 100 000 грн скаржник зазначає, що Протокол №4 Загальних зборів учасників ТОВ «Українські напівфабрикати» від 20 грудня 2013 року, на який посилався суд першої інстанції не містить жодних даних про те, коли саме кожним із учасників товариства було фізично здійснено сплату своєї частки у статутному капіталі товариства. А тому, судом першої інстанції необґрунтовано зроблено висновок про те, що сплата внеску позивачем була проведена в момент існування між сторонами шлюбних відносин.

29 жовтня 2019 року до Київського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просила відхилити апеляційну скаргу.

Зазначала, що суд першої інстанції правомірно врахував покази свідків, оскільки останні пояснили суду фактичні обставини справи та про взаємовідносини між позивачем та ОСОБА_1 .

Також указувала, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність наявності у спільній сумісній власності позивача та відповідача 1 грошових коштів, оскільки їх наявність підтверджується деклараціями ОСОБА_1 за 2016 рік та 2017 рік, як особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування та які містяться у відкритому доступі в мережі Інтернет та додані до позовної заяви.

Зазначає, що внесок до статутного капіталу ТОВ «Українські напівфабрикати» в розмірі 100 000 грн ОСОБА_1 було здійснено у січні 2014 року в період їх із позивачем шлюбу та з сімейних коштів, без згоди позивача, як дружини на витрачання спільних сімейних коштів на вклад до цього товариства, що суперечить статті 65 Сімейного кодексу України.

08 листопада 2019 року до Київського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшла заява про долучення доказів, до якої остання додала копії нотаріально посвідчених заяв ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

В судове засідання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_8 не з`явились, про розгляд справи належним чином повідомлені, про причини неявки суд не повідомляли. Доказом належного повідомлення ОСОБА_2 про розгляд справи є наявне у матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення із відміткою про отримання судової повістки 13 грудня 2019 року із підписом отримувача. Доказом належного повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи є наявне у матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про отримання 12 грудня 2019 року та підписом отримувача.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання на підставі частини 2 статті 372 ЦПК України.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог, у задоволенні яких було відмовлено, не оскаржується, зазначені позовні вимоги не є предметом перегляду в апеляційній інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою доведені частково позовні вимоги.

Апеляційний суд частково погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини 4 статті 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Статтею 5 указаного кодексу передбачено, що Держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України.

Перевіряючи оскаржуване рішення в частині встановлення факту спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в період часу з 01 липня 2013 року по 22 вересня 2013 року судом встановлено наступні обставини.

22 вересня 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 одружилися.

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування вимог про встановлення фактичних шлюбних відносин, позивачка зазначала, що з кінця травня 2013 року і по 22 вересня 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 спільно проживали, вели спільний побут, турбувались один про одного, спілкувалися з колом близьких людей, мали спільних друзів, мали взаємні права та обов`язки притаманні подружжю, їздили на відпочинок, здійснювали спільні покупки: побутову техніку, весільну сукню та весільний костюм ОСОБА_1 , водний мотоцикл, великий проектор для перегляду фільмів, меблі та побутову техніку.

Вказану обставину позивачка підтверджує показами свідків, спільними фотографіями.

Місцевий суд визнав указані докази достатніми для задоволення вимог позивача щодо встановлення факту спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період часу з 01 липня 2013 року по 22 вересня 2013 року.

Однак, такий висновок суду першої інстанції є помилковим, оскільки місцевим судом не враховано, що позивач перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_3 з лютого 2004 року, що підтверджується рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду м. Білгород-Дністровський Одеської області від 12 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження та внесення змін до актового запису про народження дитини даних про батька, яке залишено без змін Апеляційним судом Одеської області від 37 травня 2018 року.

ОСОБА_1 та ОСОБА_8 мають трьох спільних дітей ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Указаним вище судовим рішенням, зокрема було встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебувають у фактичних шлюбних відносинах.

Суд першої інстанції відхиляючи заперечення відповідача про перебування у фактичних шлюбних відносин його із ОСОБА_3 , встановлених судовим рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду м. Білгород-Дністровський Одеської області від 12 червня 2015 року, помилково вважав, що указаним рішенням встановлено відповідні правовідносини лише до 2005 року, оскільки цим рішенням не було встановлено дати припинення шлюбних відносин.

Тому, за відсутності доведення обставин щодо припинення фактичних шлюбних відносин між відповідачами, які останніми не визнані, народження у відповідачів ще двох дітей у 2007 та 2008 роках, моральні засади суспільства, та гарантовану законом охорону сім`ї, дитинства, материнства, батьківства, умов для зміцнення сім`ї, відсутні підстави для визнання обставин про перебування позивачки з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах до реєстрації їхнього шлюбу.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про виникнення нових фактичних шлюбних відносин із позивачкою за недоведеністю обставин, які свідчать про припинення попередніх шлюбних відносин не можна визнати такими, що ґрунтуються на законі.

Перевіряючи доводи позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації за Ѕ частину внеску до статутного капіталу ТОВ "Українські напівфабрикати" у розмірі 100 000 грн, колегія апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення відповідних вимог позову з огляду на наступне.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 є одним із засновників ТОВ "Українські напівфабрикати", розмір внеску до статутного капіталу якого становить 250 000,00 грн.

Так, частку у сумі 50 000,00 грн статутного капіталу ТОВ "Українські напівфабрикати" ОСОБА_1 вніс 07 грудня 2012 року, а ще 200 000,00 грн - 20 грудня 2013 року, що вбачається із протоколів загальних зборів учасників товариства.

Отже, частину внеску було здійснено під час перебування ОСОБА_1 із позивачкою у шлюбі.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність позивачем обставини щодо фактичної дати сплати учасниками товариства частки у статутному капіталі не можуть бути визнані обґрунтованими, оскільки відповідач указаних обставин не спростував та не виконав свого обов`язку щодо доведення іншої дати внесення своєї частки.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 03 червня 2015 року у справі №3-38цс15, якщо один з подружжя є учасником господарського товариства і вносить до його статутного капіталу майно, придбане за рахунок спільних коштів подружжя, то таке майно переходить у власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов`язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства.

Отже, внесені ОСОБА_1 кошти подружжя у сумі 200 000,00 грн до статутного капіталу ТОВ "Українські напівфабрикати" є власністю цього товариства, а не спільною власністю позивача та відповідача 1, а у ОСОБА_2 виникає право вимоги половини внесених коштів з ОСОБА_1 , у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про стягнення з останнього на користь позивача 100 000,00 грн є обґрунтованими.

Перевіряючи позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя грошові кошти у розмірі 415 000 євро, 70 000 доларів США, 110 000 англійських фунтів стерлінгів, 2 250 000 грн, апеляційний суд не погоджується із висновками місцевого суду, щодо наявності підстав для визнання їх спільною сумісною власністю та поділу.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини 2 та 3 статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із частиною 1 статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Таким чином, спільна власність подружжя презюмується законом та може бути спростована особою, яка доведе, що майно є особистою власністю.

Так, відповідно до статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

В обґрунтування позовних вимог щодо поділу указаних грошових коштів,позивачка посилалась на зазначення ОСОБА_1 указаних грошових сум у щорічні декларації особи уповноваженої на виконання функцій держави та місцевого самоврядування за 2016 та 2017 рік (далі по тексту - декларації).

ОСОБА_1 спростовуючи належність до спільної сумісної власності подружжя грошових коштів, наводить обставини, що кошти були набуті ним до шлюбу та на підтвердження зазначеного надав суду довідку від 11 лютого 2014 року №17/02-03 про доходи за 2013 рік, відповідно до якої розмір доходу останнього становить 16664948,03 грн із яких 53296,40 нарахована заробітна плата та інші нарахування в сумі 16 611 650, 63 грн. Із указаної довідки також вбачається, що у ТОВ "Торговий Дім Левада" відповідач займав посаду генерального директора, та що у товаристві працює з 16 листопада 2012 року.

У щорічних деклараціях особи уповноваженої на виконання функцій держави та місцевого самоврядування за 2016 та 2017 рік відповідач указані грошові активи указує як власні активи.

Позивачка обґрунтовуючи позов у частині визнання спірних грошових активів спільною сумісною власністю стверджує, що указані грошові активи були заощаджені за спільної згоди, тобто їй було відомо про ці кошти, однак позивачка у своїй декларації за 2015 рік грошові активи ні свої ні чоловіка не декларує, у 2016 році декларує по 25000 доларів США у кожного, та у 2017 році декларує власні готівкові кошти у сумі 15000 доларів США та зазначає, що член сім`ї не надав інформації щодо власних заощаджень.

Відповідно до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Позовні вимоги про визнання указаних відповідачем у його деклараціях за 2016 та 2017 рік грошових коштів спільною сумісною власністю та про їх поділ ОСОБА_2 заявила до суду 21 вересня 2018 року (заява про збільшення позовних вимог). Разом з тим, наявність спірних грошових коштів декларант підтверджує станом на 31 грудня 2015 та 31 грудня 2016 року.

ОСОБА_1 заперечував підстави поділу зазначених коштів, оскільки ці кошти були набуті ним до шлюбу частково використані під час шлюбу, наявність яких на момент розлучення позивача та відповідачки та на момент ухвалення рішення суд першої інстанції не перевіряв.

Так, відповідно до опублікованої 31 березня 2019 року декларації відповідача за 2018 рік у розділі 12 "грошові активи" у останнього задекларовані кошти у розмірі 11 000 доларів США, 220 000 англійських фунтів стерлінгів та 2 100000 грн.

Гривневий еквівалент станом на дату реєстрації шлюбу позивачки і відповідача стосовно 11 000 доларів США відповідав 87923 грн, а стосовно 220 000 англійських фунтів стерлінгів відповідав 2672406 грн. Разом задекларована відповідачем сума наявних станом на 31 грудня 2018 року грошових коштів у доларах США та англійських фунтів стерлінгів у гривневому еквіваленті з розрахунку курсу валют станом на час реєстрації шлюбу складає 4860329 грн, що не перевищує документально-підтвердженого відповідачем доходу, отриманого ним у 2013 році.

Таким чином, висновок суду першої інстанції, щодо ненадання відповідачем доказів на спростування обставин про набуття спірних грошових коштів у період шлюбу не можна визнати таким, що відповідає обставинам справи.

Оскільки матеріалами справи не доведено підстав для визнання спірних грошових коштів спільною сумісною власністю та їх поділу, рішення суду першої інстанції у частині вирішення цих вимог підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволені цих вимог.

Відповідно до частини 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судом першої інстанції було частково задоволено позовні вимоги та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 10219 грн судового збору пропорційно розміру задоволених вимог. За наслідком розгляду судом апеляційної інстанції апеляційної скарги рішення суду першої інстанції було частково скасовано, тому судом апеляційної інстанції змінено розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки у сумі 102,19 грн за розгляд справи судом першої інстанції. Оскільки апеляційна скарга задоволена частково, на користь відповідача підлягає стягненню понесені ним витрати щодо сплати судового збору пропорційно розміру задоволених вимог (99%) за рахунок позивачки у сумі 15176,10 грн.

Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Враховуючи наведене підлягає відшкодуванню за рахунок позивачки сплачений відповідачем за розгляд апеляційної скарги судовий збір у розмірі 15073,91 грн (15176,10 грн -102,19 грн).

Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 376, 381 - 384, 439 ЦПК України, апеляційний суд , -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Київ від 15 серпня 2019 року скасувати в частині встановлення факту спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в період часу з 01 липня 2013 року по 22 вересня 2013 року; визнання права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на 830000,00 євро, 140000,00 доларів США, 220000,00 англійських фунтів стерлінгів, 4500000,00 грн та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя грошових коштів у розмірі 415 000,00 євро, 70000,00 доларів США, 110000,00 англійських фунтів стерлінгів, 2250000,00 грн скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

В решті рішення Шевченківського районного суду міста Київ від 15 серпня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 15073,91 грн судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Реквізити учасників:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , що зареєстрована та проживає в АДРЕСА_2 .

Відповідачі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РОНКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований в АДРЕСА_3 , ОСОБА_3 , адреса проживання АДРЕСА_4 .

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба