Справа №601/2549/19
Провадження № 2/601/174/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2020 року м. Кременець

Кременецький районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Мочальської В.М.,

з участю секретаря Коляди О.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Кременці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лосятинської сільської ради про визнання права власності на майно, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року позивач пред`явила вказаний позов до відповідача та зазначала, що вона постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу, їй належить Ѕ вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями, інша Ѕ частини житлового будинку належала ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Посилаючись на те, що у померлої ОСОБА_2 близьких родичів не залишилося, а вона добросовісно володіє Ѕ частиною житлового будинку понад 10 років, просила визнати за нею право власності на цю частку житлового будинку за набувальною давністю в порядку ст. 344 ЦК України.

Позивач в судове засідання не з`явилася, однак від її представника адвоката Булави М.А. надійшла на адресу суду заява про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримують з підстав наведених у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, однак від сільського голови Лосятинської сільської ради надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника сільської ради. Позовні вимоги визнають.

Суд, в силу ч.3 ст.211 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши представлені докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

З свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 06 травня 2004 року, виданого Лосятинською сільською радою Кременецького району Тернопільської області вбачається, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 25 лютого 1989 року, виданого виконкомом Кременецької районної ради народних депутатів Тернопільської області УРСР вбачається, що Ѕ житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 дійсно належить ОСОБА_2 на праві особистої власності.

З довідки Кременецького РКБТІ № 994 від 09 грудня 2019 року вбачається, що станом на 31 грудня 2012 року право власності на Ѕ частину нерухомого майна, яке розташоване в АДРЕСА_1 було зареєстровано в КР КБТІ за реєстровим № 249, книга №2 за ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Кременецької районної ради 25 лютого 1989 року.

З технічного паспорту на жилий будинок по АДРЕСА_1 вбачається, що замовником технічної інвентаризації Ѕ частини житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 будинку є ОСОБА_1 ..

З свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18 липня 2019 року, яке зареєстроване в реєстрі за № 787 вбачається, що ОСОБА_1 спадкує Ѕ частину житлового будинку з господарсько - побутовими будівлями, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 на підставі заповіту після смерті ОСОБА_3 ..

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 174351800 вбачається, що власником Ѕ частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 згідно свідоцтва про право на спадщину №787, виданого 18 липня 2019 року.

З витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі № 56905212 від 18 липня 2019 року вбачається що до спадкового реєстру внесено спадкову справу № 61142264 спадкодавця ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З довідки № 880 від 05 вересня 2019 року, виданої Лосятинською сільською радою вбачається, що ОСОБА_1 здійснювала догляд ОСОБА_2 , 1926 року народження з квітня 2004 року і до дня смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 та провела похорони ОСОБА_2 Довідка видана на підставі акту опиту свідків від 16 серпня 2019 року.

З довідки № 1232 від 18 листопада 2019 року, виданої Лосятинською сільською радою вбачається, що ОСОБА_1 здійснює догляд за Ѕ частиною житлового будинку та присадибною ділянкою, підтримує чистоту та порядок на даній земельній ділянці, що розташована за адресою АДРЕСА_1 з 2004 року по даний час.

З довідки № 1150 від 04 листопада 2019 року, виданої Лосятинською сільською радою вбачається, що на момент смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та проживала за адресою АДРЕСА_1 , з нею ніхто не був зареєстрований і не проживав.

З повідомлення приватного нотаріуса Кременецького районного нотаріального округу Осієвської О.М. від 04 листопада 2019 року №01-16 вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки постійне місце проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_2 не підттвердджено відповідними документами і у вказаний термін спадкоємцем не подана заява про прийняття спадщини. Спадкова справа в нотаріальних конторах після померлої ОСОБА_2 заведена не була.

Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

У відповідності до п. 9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (надалі - Постанова), при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Також, п. 11 вказаної Постанови, враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, визначено, що право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ.

Ураховуючи положення п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила ст.344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення ст.344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

Згідно п.13 Постанови можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також ч.4 ст.344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Позивач достовірно довела факт набуття нею права власності за набувальною давністю, оскільки вона добросовісно і відкрито користується нерухомим майном на протязі більше 10 років. Інших осіб, які б заявляли вимоги щодо повернення вказаного нерухомого майна не має, а отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі і є правові підстави для визнання за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями по АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України та ч.2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 344 ЦК України, Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», ст.ст. 12, 76-80, 82, 141, 265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на Ѕ частину житлового будинку з господарсько - побутовими будівлями, який розташований по АДРЕСА_1 , який згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого виконавчим комітетом Кременецької районної Ради народних депутатів від 25 лютого 1989 року належав ОСОБА_2 .

У відповідності до ч.1 ст. 142 ЦПК України повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору в розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 (двадцять) копійок, сплаченого нею по квитанції №37 від 12 грудня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , жителька АДРЕСА_1 .

Представник позивача: адвокат Булава Мар"яна Андріївна, місцезнаходження провул. Шевченка, 1 м. Кременець Тернопільської області.

Відповідач: Лосятинська сільська рада Кременецького району Тернопільської області, місцезнаходження вул. Варшавська, 23 с. Лосятин Кременецького району Тернопільської області, .

Повний текст рішення виготовлено 14 лютого 2020 року.

Головуючий