Єдиний унікальний номер 225/5915/19
Номер провадження 22-ц/804/2904/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер 225/5915/19

Номер провадження 22-ц/804/2904/20

11 листопада 2020 року

м. Бахмут

Донецький апеляційний суд в складі колегії:

головуючого-судді Гапонова А.В.

суддів Никифоряка Л.П., Новікової Г.В.

за участю секретаря Ротар Я.Б.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

представник позивача адвокат Карнаухов Андрій Олександрович

відповідач: Державне підприємство «Селидіввугілля»

представник відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут цивільну справу за позовом представника позивача адвоката Карнаухова Андрія Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до Державного підприємства «Селидіввугілля» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

- за апеляційною скаргою Державного підприємства «Селидіввугілля»

на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 30 червня 2020 року, повний текст якого складено суддею Нємиш Н.В. в м. Торецьк в приміщенні Дзержинського міського суду Донецької області 30 червня 2020 року, час ухвалення рішення не зазначено, -

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

У вересні 2019 року до Дзержинського міського суду Донецької області звернувся представник позивача адвокат Карнаухов А.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 до Державного підприємства «Селидіввугілля» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог, зазначає, що наказом від 04.12.2018 р. №1636-К ДП «Селидіввугілля» ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на посаду заступника генерального директора з охорони та безпеки підприємства з 05.12.2018 року і в подальшому працював на вказаній посаді. 15.08.2019 року його було звільнено на підставі наказу №116-К, за яким його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення у зв`язку із порушенням трудових обов`язків, відповідно до п.1 ст. 41 КЗпП України. Підставою до цього наказу послужила доповідна записка голови комісії з реорганізації ДП «Селидіввугілля» ОСОБА_3 та протокол засідання комісії з реорганізації ДП «Селиддіввугілля» № 14 від 15.08.2019 р. Вважає, що позивач був звільнений безпідставно, а наказ про його звільнення підлягає скасуванню.

Враховуючи вищезазначене, просив стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15.08.2019 року по 30.06.2020 року у розмірі 146 202,56 грн. (виходячи із середньоденної заробітної плати 652,69 грн. та кількості робочих днів у цей період 224 днів) та моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

30 червня 2020 року рішенням Дзержинського міського суду Донецької області позовні вимоги представника позивача адвоката Карнаухова А.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 до Державного підприємства «Селидіввугілля» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Визнано незаконним наказ голови комісії з реорганізації Державного підприємства «Селидіввугілля» №116-К від 15.08.2019 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення ОСОБА_1 за п.1 ст. 41 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника генерального директора з охорони та безпеки Державного підприємства «Селидіввугілля».

Стягнуто з Державного підприємства «Селидіввугілля» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 146202,56 грн. (сто сорок шість тисяч двісті дві грн. 56 коп.).

Стягнуто з Державного підприємства «Селидіввугілля» на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди 5000 (п`ять тисяч) грн.

Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 02 липня на посаді заступника генерального директора з охорони та безпеки Державного підприємства «Селидіввугілля» та стягнення заробітної плати за один місяць.

В решті вимог відмовлено.

Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1921 грн. 00 коп.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погодившись із вказаним рішенням, Державним підприємством «Селидіввугілля» подано апеляційну скаргу, в якій воно просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що наказ було видано в межах місячного терміну після чергового грубого порушення трудових обов`язків позивачем у червні 2019 року з урахуванням його перебування на лікарняних.

Зазначає також, що адміністрація не була зобов`язана отримати попереднє узгодження звільнення позивача з профспілковим органом. На момент прийняття судом рішення, яке оскаржується, в результаті скорочення штату, посаду заступника генерального директора ліквідована та у штатному розписі підприємства відсутня.

Вважає, що відповідачем було надано до суду копії звернень керівника підприємства від 06.06.2019 року до правоохоронних органів щодо неправомірних дій позивача. Ці докази підтверджують факт порушення позивачем своїх посадових обов`язків.

Також звертає увагу на те, що судом неправильно було визначено суму судового збору, який стягнуто з відповідача.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

08 жовтня 2020 року від представника позивача адвокат Карнаухова А.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Зазначив, що доводи апеляційної скарги відповідача є надуманими і спрямовані на затягування розгляду справи та уникненню від відповідальності (а.с.231-233).

В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ

15 жовтня 2020 року на електронну адресу апеляційного суду надійшла заява від представника ДП «Селидіввугілля» про перенесення розгляду справи у зв`язку з посиленням карантину (т.2 а.с.6), розгляд справи було відкладено на 28 жовтня 2020 року.

28 жовтня 2020 року на електронну адресу апеляційного суду надійшла заява від представника ДП «Селидіввугілля» про перенесення розгляду справи у зв`язку з посиленням карантину, представником зазначено про те, що у ДП «Селидіввугілля» запроваджено видалений режим роботи, співробітники юридичного відділу знаходяться на лікарняному та не можуть надати обґрунтовані заперечення на відзив (т.2 а.с.16), розгляд справи було відкладено на 11 листопада 2020 року.

11 листопада 2020 року на електронну адресу апеляційного суду надійшла заява від представника ДП «Селидіввугілля» про перенесення розгляду справи у зв`язку з посиленням карантину. В заяві представник зазначив, що у ДП «Селидіввугілля» запроваджено видалений режим роботи, співробітники юридичного відділу знаходяться на лікарняному та не можуть надати обґрунтовані заперечення на відзив. Крім того, адвокат Косенок О.М., який представляє інтереси ДП «Селидіввугілля», не може прибути до Донецького апеляційного суду у зв`язку з тим, що приймає участь у розгляді справи у Селидівському міському суді Донецької області, просив перенести розгляд справи (т.2 а.с.27).

Колегія суду зазначає, що представником ДП «Селидіввугілля» не до однієї заяви про перенесення розгляду справи не надано підтверджуючих документів про неможливість участі у судовому засіданні, а саме: копію лікарняного листка, копію наказу про запровадження у ДП «Селидіввугілля» видаленого режиму роботи.

Крім того, посилання в заяві від 11.11.2020 року на неможливість участі у судовому засіданні представника відповідача-адвоката Косенок О.М. суд не бере до уваги, оскільки документів, підтверджуючих повноваження адвоката Косенок О.М. на представництво ДП «Селидіввугілля» апеляційному суду надано не було, у матеріалах справи також відсутні зазначені документи.

З огляду на те, що представник ДП «Селидіввугілля» неодноразово вже подавав такі заяви, з урахуванням необхідності забезпечити апеляційний розгляд відповідно до ст. 2 ЦПК України впродовж розумного строку, таку процесуальну поведінку учасника справи колегія суддів розцінює, як зловживання процесуальним правом, спрямованим на безпідставне затягування апеляційного провадження, що відповідно до ст. 44 ЦПК України є неприпустимим.

Відповідно до ст.17 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачене в Конвенції.

В забороні «зловживання правами» стаття 17 Конвенції спрямована на забезпечення демократій засобами боротьби з діями та діяльністю, які знищують або неналежним чином обмежують основні права та свободи незалежно від того, чи ці дії або бездіяльність здійснюється «державою», «групою» або «особою» (Справа Birsan проти Румунії (ухв.), & 68).

Оскільки відповідач (його представник) належним чином повідомлені про день та час розгляду справи (т 2.а.с.21-23, 25) у судове засідання не з`явився, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача (його представника), який належним чином повідомлений про день та час розгляду справи.

Позивач та його представник у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували. Просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено.

Відповідно до наказу від 04.12.2018 р. №1636-К ДП «Селидіввугілля» ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на посаду заступника генерального директора з охорони та безпеки підприємства, з 05.12.2018 року і в подальшому працював на вказаній посаді.

Відповідно до наказу №20 від 10.01.2019 року по ДП «Селидіввугілля» ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за невиконання вимог керівника ДП «Селидіввугілля» 10.01.2019 року, та оголошена догана. (а.с. 16).

Наказом №116-К від 15.08.2019 року по ДП «Селидіввугілля» ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення 15.08.2019 у зв`язку з порушенням трудових обов`язків, відповідно до п. 1 ст. 41 КЗпП України.

Підставою для винесення наказу про звільнення позивача стала доповідна записка голови комісії з реорганізації С. Кобиляцького, з якої вбачається, що з боку ОСОБА_1 чинились перешкоди у здійсненні повноважень голови комісії з реорганізації ОСОБА_3 шляхом не допуску до будівлі ДП «Селидіввугілля» в грудні 2018 року, січні 2019 року, червні 2019 року, з приводу чого було зафіксовано факти порушень до правоохоронних органів із відповідними викликами мобільної групи та звернення із заявами. В тому числі під час відвідування 09.01.2019 року комісією Міненерговугілля України. Під час візиту спостерігалось самовілля з боку заступника генерального директора з охорони та безпеки підприємства ДП «Селидіввугілля» ОСОБА_1 .

Як зазначено у спірному наказі, та доповідної записки до неї, ОСОБА_1 у період з грудня 2018 року по червень 2019 року неодноразово грубо порушував правила трудових обов`язків з перевищенням влади та службових повноважень, а стягнення у виді звільнення було застосовано адміністрацією підприємства 15.08.2019 р., тобто з пропуском строків для такого застосування, як передбачено ст. 148 ч.1 КЗпП України.

Згідно листа голови Селидівської ТО ППВПУ від 28.08.2019 р., станом на 28.08.2019 р. від адміністрації ДП «Селидіввугілля» на адресу Селидівської ТО ППВПУ ніяких узгоджувальних документів щодо звільнення ОСОБА_1 не надходило, й відповідно не розглядалося.

При винесенні рішення суд першої інстанції дійшов висновку про те, що звільнення ОСОБА_1 відбулося з порушенням норм трудового законодавства, а тому наказ №116- Квід 15.08.2019 року про його звільнення є незаконним.

Колегія апеляційного суду погоджується із зазначеним висновком суду, але з інших мотивів, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 139 Кодексу законів про працю України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно з частиною першою статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такий захід стягнення як догана.

Частиною першою статті 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.

Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний суд у постанові від 17 січня 2019 року у справі № 343/6/18.

Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.

Із наказу голови комісії з реорганізації Державного підприємства «Селидіввугілля» №116-К від 15.08.2019 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення ОСОБА_1 », не вбачається підстава прийняття рішення про притягнення до відповідальності, за який саме проступок було притягнуто позивача до дисциплінарної відповідальності, коли стався проступок.

Як на підставу звільнення, в наказі за підписом голови комісії з реорганізації Державного підприємства «Селидіввугілля» №116-К від 15.08.2019 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення ОСОБА_1 » ОСОБА_3 посилається на складену ним же доповідну записку. Із зазначеної доповідної записки не вбачається, який конкретно проступок та якого числа було скоєно позивачем, що послугувало підставою для складення оскаржуваного наказу від 15.08.2019 року, в записці ОСОБА_3 посилається на різні дати коли позивачем нібито було перевищено службові повноваження, записка також не містить дати її складення.

Також, в наказі від 15.08.2019 року відповідач посилається на протокол засідання комісії з реорганізації ДП «Селидіввугілля» від 15.08.2019 року № 14, проте, матеріали зазначеної цивільної справи не містять вказаного протоколу. На неодноразові звернення ОСОБА_1 та його представника-адвоката Карнаухова А.О. до ДП «Селидіввугілля» копію вищезазначеного протоколу надано не було.

Наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинен містити чітке формулювання суті та обставин допущеного працівником проступку, підстави прийняття рішення про притягнення до відповідальності, час вчинення і час виявлення самого проступку та обґрунтування обрання певного виду стягнення, з урахуванням передбачених законодавством обставин.

Ознакою порушення працівником трудової дисципліни, яка може бути підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності у формі оголошення догани, є наявність вини в його діях чи бездіяльності, шкідливі наслідки та причинний зв`язок між ними і поведінкою правопорушника.

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 04 квітня 2018 року у справі № 821/935/16.

За правилами ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи наведені вище норми матеріального права й те, що оспорюваний наказ №116-К від 15.08.2019 року не містить чітких формулювань суті та обставин допущеного проступку, відсутні докази вини позивача та наявності причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і неналежним виконанням покладених на позивача трудових обов`язків, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині.

Доводи апелянта про те, що надані до суду копії звернень керівника підприємства від 06.06.2019 року до правоохоронних органів щодо неправомірних дій позивача, підтверджують факт порушення позивачем своїх посадових обов`язків суд не бере до уваги та погоджується з висновком суду першої інстанції, який зазначив, що надані відповідачем копії звернень до правоохоронних органів ОСОБА_3 , не приймаються, оскільки з них не вбачається, що ці звернення були розглянути та були прийняті відповідні рішення стосовно саме ОСОБА_1 .

Колегія апеляційного суду зазначає, що в мотивувальній частині рішення судом першої інстанції було допущено помилку, а саме, суд зазначив, що наказом №20 від 10.01.2019 року по ДП «Селидіввугілля» ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за невиконання вимог керівника ДП «Селидіввугілля» 10.01.2019 року, та оголошена догана, а стягнення у виді звільнення було застосовано адміністрацією підприємства 15.08.2019 року, тобто з пропуском строків для такого застосування, як передбачено ст. 148 ч.1 КЗпП України.

Проте, матеріали цивільної справи містять два накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача від 10.01.2019 року та від 15.08.2019 року. В позовній заяві ОСОБА_1 посилається саме на наказ №116-К від 15.08.2019 року в якому було вирішено питання одразу і про притягнення до дисциплінарної відповідальності, і про звільнення позивача.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що адміністрація не була зобов`язана отримати попередню згоду на звільнення позивача з профспілковим органом, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках: звільнення керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу", керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об`єднаннями громадян.

Із наказу № 163-к від 04.12.2018 року вбачається, що позивач ОСОБА_1 обіймав посаду заступника генерального директора з охорони та безпеки підприємства з 05.12.2018 року (а.с. 15) по день звільнення -15.08.2019 року (а.с.10).

Отже, з огляду на те, що позивач займав посаду заступника керівника, згода профспілкового комітету на звільнення його з посади не була обов`язковою.

Проте, суд першої інстанції не врахувавши зазначену обставину, помилково послався в мотивувальній частині рішення на ст.43 КЗпП, зазначивши, це однією з підстав для визнання звільнення позивача незаконним.

Щодо доводів апелянта відносно того, що на момент подачі позивачем позову у 2019 році прожитковий мінімум складав 2007 грн, а суд першої інстанції стягнув 1921 грн, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до п/п 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який встановлений законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Відповідно до ч.1, п/п 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем, справляється судовий збір в розмірі: 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Позов подано до суду у листопаді 2019 року.

Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 1 січня 2019 року встановлено прожитковий мінімум на одну особу з розрахунку на місяць для працездатних осіб 1921,00 гривня.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону № 3674-VI За подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо в позовній заяві об`єднано кілька самостійних вимог майнового характеру, пов`язаних між собою, то, враховуючи, що об`єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог (пункт 10 частини першої статті 80 ЦПК). При цьому судовий збір може бути сплачено окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами.

Постановою Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 761/11472/15-ц було визначено, що вимога про відшкодування моральної шкоди також є майновою вимогою, оскільки позивач її визначив у грошовому вимірі.

Позовна заява, подана позивачем ОСОБА_1 містить дві вимоги майнового характеру та дві вимоги немайнового характеру, а саме:

- Визнати протиправним і скасувати наказ ДП «Селидіввугілля» від 15.08.2019 року № 116-К «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення ОСОБА_1 »;

- Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника генерального директора з охорони та безпеки ДП «Селидіввугілля»;

- Стягнути з ДП «Селидіввугілля» на його користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 15.08.2019 року по день поновлення на роботі;

- Стягнути з ДП «Селидіввугілля» на його користь моральну шкоду в розмірі 100 000 гривень.

Проте, суд першої інстанції не врахував кількість заявлених позивачем позовних вимог та пропорційність розподілу судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, у зв`язку з чим, апеляційний суд наводить свій розрахунок судового збору.

- За вимогу майнового характеру про стягнення моральної шкоди: 100 000 х 1% = 1000 грн;

- За вимогу майнового характеру про стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу з 15.08.2019 року по день поновлення на роботі 1921?0,4=768,40 грн.

- За дві вимоги немайнового характеру 1536,80 грн (1921?0,4?2).

Отже, за подання позовної заяви позивачем сплаті підлягала сума судового збору у загальному розмірі 3 305,20 грн.

Пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, пов`язаний з розглядом справи у суді першої інстанції в сумі 2 030 грн 06 коп (3 305,20 х 61,42%).

Доводів та заперечень проти стягнутої з Державного підприємства «Селидіввугілля» на користь ОСОБА_1 суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 146 202,56 грн. та моральної шкоди 5 000 (п`ять тисяч) грн., апеляційна скарга не містить, тому в цій частині рішення суду не перевірялося апеляційним судом.

Долучені відповідачем до апеляційної скарги докази висновків суду не спростовують.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результа-тами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Установивши, що суд першої інстанції, ухвалив рішення про визнання незаконним наказу голови комісії з реорганізації Державного підприємства «Селидіввугілля» №116-К від 15.08.2019 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення ОСОБА_1 за п.1 ст. 41 КЗпП України частково навівши неправильні мотиви такого рішення та стягнувши з відповідача неправильну суму судового збору, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині суми стягнутого судового збору та в частині мотивів визнання незаконним наказу голови комісії з реорганізації Державного підприємства «Селидіввугілля» №116-К від 15.08.2019 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення ОСОБА_1 за п.1 ст. 41 КЗпП України.

В іншій частині ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування чи зміни за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст.367, 374,376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Селидіввугілля» задовольнити частково.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 30 червня 2020 року змінити:

- в частині мотивів визнання незаконним наказу голови комісії з реорганізації Державного підприємства «Селидіввугілля» №116-К від 15.08.2019 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення ОСОБА_1 за п.1 ст. 41 КЗпП України, виклавши їх в редакції цієї постанови.

- в частині розподілу судових витрат, що підлягають стягненню з Державного підприємства «Селидіввугілля» з 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп. на 2 030 (дві тисячі тридцять) грн 06 коп.

В іншій частині рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 30 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено у судовому засіданні 11 листопада 2020 року. Повний текст постанови було виготовлено та долучено до матеріалів цивільної справи 11 листопада 2020 року.

Судді: