Справа № 445/1723/19 Головуючий у 1 інстанції: Пилип"як П.В.
Провадження № 22-ц/811/1495/20 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Ніткевича А.В., Шеремети Н.О.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю: представника позивача Золочівської РДА

Львівської області Судді О.С., представника

третьої особи Золочівського районного центру

соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді

Брояко А.І., відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Золочівської районної державної адміністрації Львівської області на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 19 березня 2020 року у справі за позовом Золочівської районної державної адміністрації Львівської області, яка діє як орган опіки та піклування в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей Золочівської районної державної адміністрації Львівської області, Золочівський районний центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, Золочівський відділ поліції Головного управління Національної поліції України у Львівській області, про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2019 року Золочівська районна державна адміністрація Львівської області (далі Золочівська РДА), як орган опіки та піклування, звернулась до суду з позовом, уточненим заявою від 31 жовтня 2019 року (а.с. 39-42), в якому просила позбавити ОСОБА_1 батьківських прав щодо її малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 є матір`ю вказаних вище малолітніх дітей, а батько дітей записаний відповідно до ч.1 ст.135 СК України.

Діти перебувають на обліку в Службі у справах дітей Золочівської РДА, як такі, що опинились у складних життєвих обставинах, оскільки мати ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не забезпечує дітям належного догляду та виховання, неодноразово попереджалась про відповідальність за невиконання батьківських обов`язків.

В результаті співпраці зі Службою у справах дітей Тернівського району м.Кривий Ріг з`ясовано, що під час перебування ОСОБА_1 в м.Кривий Ріг, її малолітні діти у період з 27 листопада 2018 року по 15 лютого 2019 року перебували в Комунальному закладі «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Криворізької міської ради на повному державному утриманні, у зв`язку з відібранням їх у матері через незадовільні умови проживання дітей.

Після повернення ОСОБА_1 на Львівщину, у період з 23 травня 2019 року по 09 серпня 2019 року її діти перебували у притулку для дітей Служби у справах дітей Львівської обласної державної адміністрації на повному державному утриманні і були влаштовані в притулок за заявою матері, тимчасово, для надання їй можливості впорядкувати житло та працевлаштуватись.

Однак, ОСОБА_1 своїх обов`язків щодо забезпечення дітям належних умов для проживання та утримання не виконала, не працевлаштувалась, а тому з 09 серпня 2019 року дітей було влаштовано в сім`ю патронатного вихователя ОСОБА_5 на підставі розпорядження Золочівської РДА №227 від 07.08.2019 року.

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 19 березня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила Золочівська РДА, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позбавити ОСОБА_1 батьківських прав щодо її малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Апелянт вважає, що суд не дав належної правової оцінки всім обставинам справи та доказам, поданим на їх підтвердження, а тому не погоджується із висновком суду про недоведеність факту свідомого нехтування батьківськими обов`язками та умисного ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей.

Так, зокрема, зазначає, що судом безпідставно не взято до уваги підтверджену самою відповідачкою ту обставину, що з 27 листопада 2018 року по 15 лютого 2019 року діти перебували в Комунальному закладі «Центр соціально психологічної реабілітації дітей» Криворізької міської ради у зв`язку з відібранням їх у матері через незадовільні умови проживання, а також показань свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про те, що мати не допускала до дітей лікаря для медичного огляду, діти були голодними, не вміли користуватись столовим приладдям, не вміли читати, не орієнтувались в часі, не відвідували дитячий садок.

Апелянт звертає увагу, що діти не згадували матір, а вона навіть не навідувала дітей у період перебування їх у притулку.

Все наведене вище, на переконання апелянта, свідчить про свідоме ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей.

Апелянт вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги висновок органу опіки та піклування Золочівської РДА від 23.07.2019 року про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки висновок було складено за результатами безпосереднього проведення обстеження матеріально-побутових умов вказаної сім`ї, опитування свідків.

Апелянт наголошує, що відповідачка не має наміру змінювати свою поведінку та відношення до дітей, в її діях відстежується систематичність та умисне нехтування батьківськими обов`язками, що додатково підтверджується актами обстеження матеріально-побутових умов проживання відповідачки, її характеристикою з місця проживання, довідками з управління ДПС та центру зайнятості, які були отриманні апелянтом після ухвалення оскаржуваного рішення суду.

Заслухавши пояснення сторони позивача та третьої особи в підтримання апеляційної скарги, пояснення відповідачки, яка категорично не висловила своїх заперечень щодо апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Статтею 150 Сімейного кодексу (далі-СК) України визначено, що батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватись про здоров`я та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину.

Відповідно до ч.7 ст.150 СК України, забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства (ч.3 ст.151 СК).

Статтею 152 СК України визначено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Дитина має право противитись неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї.

Дитина має право звернутись за захистом своїх прав та інтересів до органу опіки та піклування, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій.

Дитина має право звернутись за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років.

До досягнення дитиною цього віку, в її інтересах, з позовом про позбавлення батьківських прав може звернутись орган опіки та піклування та прокурор (ст.165 СК).

Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Так, статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п.2 ч.1 ст.164 СК).

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Правові наслідки позбавлення батьківських прав визначені статтею 166 СК України.

Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч.2 ст.166 СК).

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отже, при вирішенні спору про реалізацію батьками прав щодо своєї дитини визначальним є дотримання прав дитини і якнайкраще забезпечення інтересів дитини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є матір`ю трьох малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.4-7).

Відомості про батька дітей записано відповідно до ч.1 ст.135 СК України (за вказівкою матері) (а.с.16-18).

Відповідач ОСОБА_1 разом з дітьми зареєстрована в с.Побіч Золочівського району Львівської області у будинку своєї матері ОСОБА_7 , однак, у цьому будинку не проживає (а.с.14, 64-65).

Згідно з актами обстеження матеріально-побутових умов від 27.06.2017 року, 09.11.2017 року та 24.04.2018 року (а.с.8-10), відповідач ОСОБА_1 з дітьми проживала разом із співмешканцем ОСОБА_8 в с.Городилів Золочівського району Львівської області, умови проживання незадовільні, їхній дохід соціальна допомога на дітей.

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 разом з дітьми вибула в м.Кривий Ріг (а.с.15), де у зв`язку з відібранням від неї дітей через незадовільні умови проживання, в період з 27.11.2018 року по 15.02.2019 року діти перебували в Комунальному закладі «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Криворізької міської ради на повному державному утриманні, і цей факт визнано відповідачкою.

Після повернення, у період з 23.05.2019 року по 09.08.2019 року діти перебували у притулку для дітей Служби у справах дітей Львівської обласної державної адміністрації на повному державному утриманні і були влаштовані у притулок за заявою ОСОБА_1 для надання їй можливості впорядкувати житло і працевлаштуватись, що також визнається відповідачкою.

Відповідно до наказу Золочівської РДА від 18.06.2019 року №4, діти відповідачки поставлені на профілактичний облік, як діти, які опинилися в складних життєвих обставинах (а.с.13).

Розпорядженням Золочівської РДА №216 від 31.07.2019 року затверджено висновок комісії районної державної адміністрації з питань захисту прав дитини від 23.07.2019 року №7 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно трьох її малолітніх дітей з тих підстав, що впродовж останніх чотирьох років відповідач неналежно виконувала свої батьківські обов`язки, не забезпечувала дітям належних умов проживання та утримання, а, починаючи з 27.11.2018 року, діти періодично перебувають у притулках для дітей, в тому числі, й з ініціативи матері, яка наміру змінювати свою поведінку і відношення до виконання своїх батьківських обов`язків не виявляє (а.с.11-12).

Згідно з розпорядженням Золочівської РДА №227 від 07.08.2019 року, з 09 серпня 2019 року малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 влаштовано на тимчасовий догляд та виховання в сім`ю патронатного вихователя ОСОБА_5 (а.с.19).

Допитана у судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_5 показала, що діти виявляли жадібність до їжі, не були навчені користуватись столовим приладдям, не вміли читати, не орієнтувались в часі та практично не згадували про свою матір, яка, в свою чергу, їх не навідувала.

Допитаний у судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_6 сільський голова Єлиховицької сільської ради Золочівського району Львівської області, показав, що в сільську раду надходили скарги від фельдшера про те, що ОСОБА_1 не допускала до медичного огляду дітей, у 2018 році ним було вжито заходів для влаштування дітей у дитячий садок, однак, діти його не відвідували, окрім того, у ОСОБА_1 постійно виникали сварки та конфлікти з її співмешканцем.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і що судом не встановлено факту умисного ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна, оскільки наведені вище обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами, в тому числі, визнані самою відповідачкою, свідчать про наявність факту ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, а саме: відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду дітей, що негативно впливає на їхній фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їхнього нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню дітьми загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їхнього внутрішнього світу, а точніше, проявляє байдужість до їхнього життя та інтересів.

Крім того, відповідачка не має стабільності у відносинах із чоловіками, часто змінюючи своїх співмешканців, що негативно може вплинути на моральний розвиток дітей з огляду на їхній малолітній вік.

Так, зокрема, спочатку відповідач проживала із співмешканцем ОСОБА_8 в с.Городилів Золочівського району Львівської області, де умови проживання для дітей були незадовільними, а після переїзду з дітьми у м.Кривий Ріг, із співмешканцем ОСОБА_9 , власне, де і було від неї відібрано дітей у зв`язку із неналежними умовами проживання дітей.

На підтвердження того факту, що відповідач продовжує свідомо нехтувати своїми батьківським обов`язками і не бажає змінювати свою поведінку, позивач долучив апеляційному суду акт обстеження умов проживання відповідачки від 31.03.2020 року (а.с.116), з якого встановлено, що ОСОБА_1 з липня 2019 року проживає в с.Почапи Золочівського району Львівської області разом із співмешканцем ОСОБА_10 в будинку, умови проживання в якому незадовільні, до того, ж у будинку є лише дві кімнати, в одній з яких проживає відповідачка із співмешканцем ОСОБА_10 , а в іншій його дядьки ОСОБА_11 , 1968 року народження, інвалід І групи по зору, та ОСОБА_12 , 1962 року народження, всі не працюють і схильні до вживання алкогольних напоїв, часто влаштовують гучні дебоші і скандали, а тому проживання разом з ними малолітніх дітей не забезпечить якнайкращих інтересів дітей, зокрема, щодо їх морального та фізичного розвитку.

Отже, підстав для висновку про те, що відповідачка намагається віднайти можливість забезпечити дітей належними умовами проживання та їх утримання, немає.

Немає й підстав для висновку про зміну поведінки відповідачки, оскільки за період її проживання с.Почапи Золочівського району Львівської області, від сусідів і жителів села до сільської ради надходили скарги та заяви щодо неналежної поведінки ОСОБА_1 , яка у вечірній і нічний час разом зі своїми приятелями організовували вечірки із вживанням алкогольних напоїв, порушували громадський спокій і відпочинок жителів села (а.с.115).

Вказані докази не були дослідженні судом першої інстанції, однак, характеризують особу відповідачки та її байдужість до повернення дітей в сім`ю, власне, що було відчутно і в судовому засіданні апеляційного суду, адже відповідач навіть не намагалась заперечити наведені позивачем обставини і довести суду протилежне, зокрема, про вчинення нею дій для створення належних умов проживання дітей у сім`ї, що обіцяла у суді першої інстанції.

Все вище наведене підтверджує саме винну поведінку відповідачки та її свідоме нехтування батьківськими обов`язками.

Отже, з урахуванням тих обставин, що вже впродовж двох років діти не проживають з відповідачкою однією сім`єю, періодично знаходячись у притулках для дітей, і вона не виявляє до них материнської турботи, складовою частиною якої є участь у їх вихованні, не докладає жодних зусиль для працевлаштування з метою створення належних умов проживання та утримання своїх дітей, не змінює поведінку у відносинах з чоловіками, а також не змінює своє відношення до виконання батьківських обов`язків, виявляючи байдужість до дітей, тому для забезпечення якнайкращих інтересів дітей, які вже впродовж тривалого часу адаптовуються до інших умов проживання, а саме: без материнської турботи та батьківської опіки, та з метою узабезпечення їх від нових психологічних травм, які можуть виникнути у зв`язку із поверненням до матері та черговим відібранням їх від матері, колегія суддів дійшла висновку про необхідність позбавлення відповідачки батьківських прав щодо трьох її малолітніх дітей.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про задоволення позову та позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав щодо трьох її малолітніх дітей з наведених вище мотивів.

Одночасно, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_1 , що відповідно до статті 169 СК України, мати, батько, які позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. При цьому, вирішальним є факт зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Окрім того, відповідно до статті 168 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на побачення з дітьми, питання про які вирішується у встановленому законом порядку.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу Золочівської районної державної адміністрації Львівської області задовольнити.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 19 березня 2020 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстровану за адресою: Львівська область, Золочівський район, с.Побіч, батьківських прав щодо її малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 30 жовтня 2020 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Ніткевич А.В.

Шеремета Н.О.