КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року місто Київ.

Справа № 754/12234/17

Апеляційне провадження № 22-ц/824/10005/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Желепи О.В.,

суддів: Кулікової С.В., Олійника В.І.

при секретарі Гордійчук Ж.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 20 липня 2018 року ( у складі судді Галась І.А.)

в справі за поданням старшого державного виконавця Деснянського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про виділ частки боржника у спільному майні подружжя, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Сервісний центр МВС,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2017 року старший державний виконавець Деснянського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Танащук О. М. звернулась з поданням про виділ частки майна боржника , що перебуває у спільній сумісній власності.

Подання мотивовано тим, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження № 39092737 з примусового виконання виконавчого листа № 2-879/11, виданого 17 квітня 2012 року Дарницьким районним судом, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 в рахунок повернення основного боргу з урахуванням індексу інфляції за період з листопада 2008 року по березень 2011 року включно 205 994, 62 грн, судових витрат в сумі 1 700,00 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення 120,00 грн, а всього 207 814, 62 грн.

03 липня 2013 року державним виконавцем на підставі статей 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» відкрито виконавче провадження.

Згідно відповіді ГУПФУ у м. Києві боржник не перебуває на пенсійному обліку, у боржника відкритих рахунків у фінансових установах немає, за боржником транспортні засоби не зареєстровані.

05 серпня1990 року Центральний відділ державної реєстрації шлюбів ГТУЮ у м. Києві зареєстрував шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , актовий запис № 3937, який містить відмітку про розірвання шлюбу на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва про розірвання шлюбу від 06 листопада 2012 року справа № 2-5642.

За ОСОБА_3 зареєстрований транспортний засіб: VOLKSWAGEN POLO 1.4, тип кузова: хетчбек-в, номер кузова: НОМЕР_1 , державний номерний знак: НОМЕР_2 , 2003 року випуску, місце реєстрації: ВРЕР-8 УДАІ в м. Києві, дата операції 10 жовтня 2003 року.

Згідно відповіді Хмельницького міського відділу державної реєстрації акті цивільного стану ГТУЮ у Хмельницькій області №1409/15.19.4-36 від 16 червня 2017 року в архіві Хмельницького міського відділу державної реєстрації акті цивільного стану ГТУЮ у Хмельницькій області наявний актовий запис про шлюб №2614 від 26 грудня 2014 року на ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

За ОСОБА_5 зареєстрований транспортний засіб: IVECO DAILY 35-10, тип тз кузова: фургон, номер кузова: - НОМЕР_3 , 2002 року випуску, державний номерний знак: НОМЕР_4 , білого зору, дата реєстрації: 14 квітня 2015 року.

З урахуванням уточнених вимог заявник просив: поділити спільне майно подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності,

визнати за боржником ОСОБА_2 Ѕ частину транспортного засобу: VOLKSWAGEN POLO 1.4, тип кузова: хетчбек-в, номер кузова: НОМЕР_1 , державний номерний знак: НОМЕР_2 , 2003 року випуску, місце реєстрації: ВРЕР-8 УДАІ в м. Києві, дата операції 10 жовтня 2003 року,

визнати за боржником ОСОБА_2 Ѕ частину транспортного засобу: IVECO DAILY 35-10, тип ТЗ кузова: фургон, номер кузова: НОМЕР_5 , 2002 року випуску, державний номерний знак: НОМЕР_4 , білого кольору, дата реєстрації: 14 квітня 2015 року,

зобов`язати сервісний центр МВС (реєстратора) здійснити державну реєстрацію Ѕ частини транспортного засобу: VOLKSWAGEN POLO 1.4, тип кузова: хетчбек-в, номер кузова: НОМЕР_1 , державний номерний знак: НОМЕР_2 , 2003 року випуску, місце реєстрації: ВРЕР-8 УДАІ в м. Києві, дата операції 10 жовтня 2003 року, який зареєстрований за ОСОБА_3 - за ОСОБА_2 ,

зобов`язати сервісний центр МВС (реєстратора) здійснити державну реєстрацію Ѕ частини транспортного засобу: IVECO DAILY 35-10, тип ТЗ кузова: фургон, номер кузова: НОМЕР_5 , 2002 року випуску, державний номерний знак: НОМЕР_4 , білого кольору, дата реєстрації: 14 квітня 2015 року, який зареєстрований за ОСОБА_5 - за ОСОБА_2 .

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20 липня 2018 року подання старшого державного виконавця Деснянського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Танащук О.М. задоволено.

Визнано за боржником ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , Ѕ частину транспортного засобу: VOLKSWAGEN POLO 1.4, тип кузова: хетчбек-в, номер кузова: НОМЕР_1 , державний номерний знак: НОМЕР_2 , 2003 року випуску, місце реєстрації: ВРЕР-8 УДАІ в м. Києві, дата операції 10.10.2003, який зареєстрований за ОСОБА_3 (адреса власника: АДРЕСА_1 ).

Визнано за боржником ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , частину транспортного засобу: IVECO DAILY 35-10, тип ТЗ кузова: фургон, номер кузова: НОМЕР_5 , 2002 року випуску, державний номерний знак: НОМЕР_4 , білого кольору, дата реєстрації: 14.04.2015, який зареєстрований за ОСОБА_5 (адреса власника - АДРЕСА_2 ).

Не погодившись з такою ухвалою 30 серпня 2018 року ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні подання старшого державного виконавця Деснянського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Танащук О.М. про визнання за ОСОБА_2 права власності на Ѕ частини легкового автомобіля VOLKSWAGEN POLO 1.4, номер кузова: НОМЕР_1 , посилаючись на те, що ухвала прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, при неповному врахуванні обставин, що мають значення для справи.

У мотивування вимог зазначає, що є одноособовим власником легкового автомобіля VOLKSWAGEN POLO 1.4, номер кузова: НОМЕР_1 з 30 березня 2018 року, що підтверджується даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Посилається на те, що придбала вказаний транспортний засіб у ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу № 8044/2018/880385 від 30 березня 2018 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 06 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 20 липня 2018 року в частині визнання за боржником ОСОБА_2 Ѕ частини транспортного засобу VOLKSWAGEN POLO 1.4, тип кузова: хетчбек-в, номер кузова: НОМЕР_1 , державний номерний знак: НОМЕР_2 , 2003 року випуску, місце реєстрації: ВРЕР-8 УДАІ в м. Києві, дата операції 10 жовтня 2003 року (адреса власника: АДРЕСА_1 ) скасувано

У задоволенні подання старшого державного виконавця Деснянського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Головного територіального управління юстиції у місті Києві Танащук Олесі Миколаївни про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності в межах примусового виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 в рахунок повернення основного боргу з урахуванням індексу інфляції за період з листопада 2008 року по березень 2011 року 205 994 гривні 64 копійки в частині визнання за боржником ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , Ѕ частини транспортного засобу: VOLKSWAGEN POLO 1.4, тип кузова: хетчбек-в, номер кузова: НОМЕР_1 , державний номерний знак: НОМЕР_2 , 2003 року випуску, місце реєстрації: ВРЕР-8 УДАІ в м. Києві, дата операції 10 жовтня 2003 року (адреса власника: АДРЕСА_1 ) відмовлено.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 червня 2020 року, касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 06 листопада 2018 року скасовано.

Справу № 754/12234/17 передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції постанова Київського апеляційного суду від 06 листопада 2018 року втратила законну силу та подальшому виконанню не підлягає.

Передаючи справу на новий розгляд, касаційний суд зазначив, що суд апеляційної інстанції має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питання про права та інтереси особи, яка не брала участі у справі, лише в межах відкритого апеляційного провадження. Якщо такі обставини не підтвердяться, апеляційне провадження підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги). Зазначено, що судами не з`ясовано, які права та інтереси ОСОБА_1 вирішені ухвалою суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування державної реєстрації транспортного засобу ( №754/16202/18 апеляційне провадження № 22-ц/824/6047/2020).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року відновлено провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 20 липня 2018 року та призначено справу до розгляду в судовому засіданні 11 листопада 2020 року на 12 годину 45 хвилин.

10 листопада 2020 року ОСОБА_2 подав клопотання про розгляд справи без його участі.

Державний виконавець, ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Сервісний центр МВС в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись , причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

В судовому засіданні ОСОБА_8 - представник ОСОБА_3 просив суд задовольнити апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 з таких підстав.

Згідно з п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у рішенні у справі «Белле проти Франції» («Bellet v. France», заява № 13343/87) від 04 грудня 1995 Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права». Як засвідчує позиція Європейського суду з прав людини, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і держава, у свою чергу, не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.

У ст.129 Конституції України у числі основних засад судочинства зазначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та всіх судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

Отже, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; накладення обмежень дозволено за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватися з легітимною метою та зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення ЄСПЛ «Воловік проти України», «Креуз проти Польщі», «Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі»).

Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (mutatis mutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine» заява № 23436/03, § 22, від 28 березня 2006 року).

Обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним з п.1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не має законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю мети, яку прагнуть досягти (рішення Європейського суду з прав людини «Тіннеллі та сини, Лтд та ін.», «Мак-Елдуф та інші проти Сполученого Королівства»).

Конвенція має на меті гарантію не теоретичних або ілюзорних прав, а практичних та ефективних. Особливо це стосується права на доступ до суду з огляду на визначене місце, яке посідає в демократичному суспільстві право на справедливий суд (рішення Європейського суду з прав людини «Ейрі проти Ірландії», «Аїт-Мугуб проти Франції»).

Реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення ставиться у залежність від положень процесуального закону.

Відповідно до положень ч.1 ст.17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Вказаній нормі кореспондуються приписи ч.1 ст.352 ЦПК України, згідно якої учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Конструкція ст.352 ЦПК України у системному тлумаченні з ч.1 ст.17 ЦПК України, з врахуванням принципу верховенства права, складовою якого є доступ до суду, дає підстави дійти висновку, що особи, які не брали участі у справі, мають право на апеляційний перегляд справи виключно у випадку, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

ЦПК України передбачено право осіб, які не брали участі у справі, подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, але при дотриманні певних умов.

Так, особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку, передбаченому ст. 352 ЦПК України, повинна довести, наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Слід ураховувати, що судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині цього рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, буде встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційний суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України, оскільки у такому випадку немає правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, а отже немає і суб`єкта апеляційного оскарження.

Близькі за змістом висновки викладені Верховним Судом у постанові від 14 серпня 2019 року у справі №62/112 та у постанові від 13 вересня 2019 року у справі № 916/914/19.

Оскаржуваною ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20 липня 2018 року по справі №754/12234/17 не припинено, не скасовано право власності апелянта - ОСОБА_1 на транспортний засіб, не вирішувалося питання про витребування у неї спірного автомобіля та іншим чином не обмежувалося її право на володіння, користування чи розпорядження майном.

Крім того висновки про права, інтереси чи обов`язки ОСОБА_1 відсутні як в мотивувальній, так і в резолютивній частинах оскаржуваної апелянтом ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 20 липня 2018 року по справі №754/12234/1.

ОСОБА_1 не була ні учасником справи №754/12234/17, ні стороною виконавчого провадження №39092737, в рамках якого державним виконавцем внесено подання про визначення частки боржника у спільному майні.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 15 листопада 2019 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування державної реєстрації транспортного засобу задоволений.

Визнано недійсним договір купівлі - продажу транспортного засобу № 8044/2018/880385 від 30 березня 2018 року та скасовано державну реєстрацію транспортного засобу Volkswagen Polo 1,4, номер кузова НОМЕР_1 за ОСОБА_1 .

Постановою Київського апеляційного суду від 01 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення. Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 15 листопада 2019 року залишено без змін.

Таким чином оскаржуваним судовим рішенням в даній справі не вирішувалося питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 , а отже вона не є особою, що має право на апеляційне оскарження ухвали про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Скаржником ОСОБА_1 не доведено, що оскаржуване судове рішення безпосередньо стосується прав, інтересів, чи її обов`язків. Не встановлено таких обставин й судом апеляційної інстанції при розгляді справи.

Враховуючи, що апеляційна скарга подана ОСОБА_1 , яка не є учасником даної справи і суд першої інстанції не вирішував питання про її права, свободи, інтереси чи обов`язки, апеляційний суд відповідно до приписів ст.362 ЦПК України закриває апеляційне провадження.

Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку (ч.2 ст.362 ЦПК України).

Також, 03 листопада 2020 року ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_4 подано клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, надану в рамках розгляду циввльної спраив № 754/12234/17 в апеляційній інстанції, в загальній сумі 5600 гривень .

Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1-3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну допомогу представником стягувача надано: Акт надання послуг від 09 вересня 2020 року, детальний опис робіт ( наданих послуг), виконаних адвокатом, необхідних для надання правничої допомоги по справі № 754/12234/17, платіжні доручення

Відповідно до акту наданих послуг від 09.09.2020 року детально наведений розрахок витрат на правничу допомогу. (а.с. 133-135 т. 2) в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Враховуючи, що у даній справі закрито провадження, у зв`язку з тим, що не порушено прав та інтересів чи обов`язків особи, яка не є учасником справи ОСОБА_1 , та у відповідності до ч. 5 ст. 142 ЦПК України витрати стягувача на правову допомогу за розгляд справи у апеляційній інстанції слід покласти на ОСОБА_1 , у розмірі 5600 (п`ять тисяч шістсот ) гривень.

Керуючись ст.ст. 142, 352, 362, 381 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

У Х В А Л И В :

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 20 липня 2018 року в справі за поданням старшого державного виконавця Деснянського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про виділ частки боржника у спільному майні подружжя, заінтересовані особи: заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Сервісний центр МВС.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_4 ( РНОКПП НОМЕР_8 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ) витрати на правову допомогу за розгляд справи в апеляційній інстанції у розмірі 5600 (п`ять тисяч шістсот ) гривень.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текс ухвали складено 12 листопада 2020 року.

Головуючий

Судді