КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 752/21292/15-ц Головуючий у 1-й інстанції суддя: Мирошниченко О.В.

18 лютого 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

судді-доповідача - Саліхова В.В.

суддів: Шахової О.В., Вербової І.М.,

секретаря судового засідання: Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, виплату процентів та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому, з урахуванням зміни позовних вимог, просив:

стягнути з відповідача на користь позивача, за договором № SAMDN9894 від 20.09.2012: 601, 27 дол. США - сума вкладу; 200, 00 дол. США - поповнення вкладу; 82, 89 дол. США не нараховані відсотки за період з 20.03.2014 по 01.11.2015; 7, 17 дол. США - не нараховані відсотки за період з 02.11.2015 по 10.01.2017; 8 928, 29 дол. США - пеня у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 02.11.2015 по 10.01.2017 та 50, 75 дол. США - 3 % річних за період з 20.03.2014 по 10.01.2017, а всього: 9 955, 07 дол. США;

стягнути з відповідача на користь позивача, за договором № SAMDN52510 від 19.12.2011: 770, 00 євро - сума вкладу; 55, 82 євро - поповнення вкладу; 81, 18 євро - не нараховані відсотки за період з 20.03.2014 р. по 01.11.2015; 9, 18 євро - не нараховані відсотки за період з 02.11.2015 по 10.01.2017; 11 107, 90 євро - пеня у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 02.11.2015 р. по 10.01.2017; 65 євро - 3 % річних за період з 20.03.2014 по 10.01.2017, всього: 12 162, 02 євро;

стягнути з відповідача на користь позивача, за картковим рахунком № НОМЕР_1 : 25 750, 47 грн. - залишок на картковому рахунку № НОМЕР_1 ; 920, 67 грн. - 3 % річних за період з 02.11.2015 по 10.01.2017; 17 394, 44 грн. - інфляційні збитки за період з 02.11.2015 по 10.01.2017, а всього: 44 065, 58 грн.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року позов задоволено повністю.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2267/2020
В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у позові в повному обсязі.

Посилається на порушення норма матеріального та процесуального права.

Зазначає, що відокремлений підрозділ ПАТ КБ «ПриватБанк» на території АРК та м. Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність, після окупації зазначених територій. Вказує, що АНО «ФЗВ» замінив ПАТ КБ «ПриватБанк» за всіма зобов`язаннями відповідача, що укладалися працівниками Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» не лише депозитними, але і за орендними, кредитними та ін., за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АРК та м. Севастополя.

Наголошує на не надання позивачем належного документу на підтвердження факту внесення грошової суми на рахунок банку.

У судовому засіданні ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 просив рішення суду першої інстанції в частині пені залишити без змін, а в частині відсотків змінити з урахуванням ставок, що надав банк.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Тузова В.О. просила задовольнити апеляційну скаргу та ухвалити законне рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що узв`язку із невиконанням банком умов укладених договорів вкладів та карткового рахунку щодо сплати коштів і процентів за ними, у відповідача виникла заборгованість, яка підлягає стягненню у заявленому позивачем розмірі, який суд вважав доведеним. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що з відповідача підлягає також стягненню пеня за неналежне надання послуг відповідно до статті 10 Закон України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19 липня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 26 вересня 2019 року касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 липня 2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» процентів, пені і 3% річних за договорами банківського вкладу № SAMDN9894 від 20 вересня 2012 року та № SAMDN52510 від 19 грудня 2011 року скасовано та справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 липня 2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» інфляційних збитків за прострочення виконання зобов`язань щодо повернення коштів з карткового рахунку змінено, зменшивши розмір інфляційних збитків за прострочення виконання зобов`язань щодо повернення коштів з карткового рахунку із 17 394,44 грн. до 4 305,47 грн.

В іншій частині заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 липня 2017 року залишено без змін.

Таким чином, судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції переглядається лише в частині процентів, пені і 3% річних за договорами банківського вкладу № SAMDN9894 від 20 вересня 2012 року та № SAMDN52510 від 19 грудня 2011 року.

З матеріалів справи вбачається та встановлено при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, що 19 грудня 2011 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено заяву-договір про розміщення банківського вкладу № SAMDN52510, відповідно до умов якого позивачу було відкрито рахунок № НОМЕР_2, валюта вкладу - євро, процентна ставка 6,5% річних, сума вкладу 770 євро, строк вкладу 6 місяців із подальшою автоматичною пролонгацією, з щомісячним нарахуванням процентів.

На виконання заяви-договору на оформлення вкладу № SAMDN52510 позивач перерахував 19 грудня 2011 року на рахунок № НОМЕР_2 грошові кошти у розмірі 770,00 євро, а 11 липня 2013 року поповнив вказаний рахунок на 55,82 євро.

20 вересня 2012 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір про розміщення банківського вкладу № SAMDN9894, відповідно до умов якого позивачу було відкрито рахунок № НОМЕР_3 , валюта вкладу долар США, процентна ставка 8,5% річних, сума вкладу 601,27 доларів США, строк вкладу 365 днів із подальшою автоматичною пролонгацією, з щомісячним нарахуванням процентів. На виконання договору № SAMDN9894 позивач перерахував 20 вересня 2012 року на рахунок № НОМЕР_3 грошові кошти у розмірі 601,27 доларів США та 29 листопада 2013 року поповнив цей рахунок на 200 долірв США.

Позивачу в АТ КБ «ПриватБанк» відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 . Із квитанції від 17 жовтня 2015 року встановлено, що залишок коштів на вказаному рахунку становить 25 750,47 грн.

ОСОБА_1 зазначив, що весною 2014 року, у зв`язку з припинення функціонування банківських відділень відповідача на території АР Крим, рахунки позивача було безпідставно заблоковано та нарахування процентів припинено. З метою отримання належних йому коштів та нарахованих процентів, позивач неодноразово звертався до відповідача із вимогами про розблокування рахунків, розірвання договорів та видачу коштів.

28 жовтня 2015 року позивач подав до АТ «КБ «ПриватБанк» заяву про видачу коштів та нарахованих процентів, за результатом розгляду якого листом № 20.1.0.0.0/7-20151028/2333 від 09 листопада 2015 року відповідач відмовив в поверненні коштів.

Вказував, що відповідно до довідки № 3929161 від 12 травня 2014 року, загальний обсяг коштів на його рахунках становив: 350 251,14 грн., 885,97 доларів США та 898,76 євро.

Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України).

Встановлено наявність основного боргу за договором вкладу № SAMDN9894 від 20.09.2012 в розмірі - 801, 27 дол. США та за договором вкладу №SAMDN52510 від 19.12.2011 в розмірі - 825,82 євро.

Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав.

Закінчення строку дії договору банківського вкладу в разі невиконання зобов`язань не припиняє зобов`язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов`язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

Згідно із ч. 2 ст. 1070 ЦК проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

З врахуванням дати розірвання договорів банківських вкладів з 02.11.2015 та враховуючи те, що відповідно до інформації викладеної у документі «Справка № 3929161 от 12.05.2014», який надавав Позивач у даній справі як доказ перебуванням коштів назазначених банківських депозитних рахунках та який суди при розгляді цієї справи прийняли як належний та допустимий доказ у справі, було зазначено що станом на 12.05.2014 залишки по рахунках складали - вклад «Універсальний» 885,97 дол. США (вклад 801,27 дол. США та нараховані відсотки станом на 12.05.2014); вклад «Стандарт» 898,76 євро (вклад 825,82 євро та нараховані відсотки станом на 12.05.2014), відповідно нарахування відсотків за обома договорами банківських вкладів може здійснюватися лише за період з 13.05.2014 по 10.01.2017.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідачем здійснений розрахунок відсотків й наданий суду, який перевірений колегією суддів та визнаний належним.

Нарахування відсотків за договором вкладу № SAMDN9894 від 20.09.2012

з 13.05.2014 по 24.03.2015 (10% річних)

801,27 дол. США х 10% х 316 дн / 365 дн = 69,37 дол.США

з 25.03.2015р по 25.09.2015р (11,5% річних)

801,27 дол. США х 11,5% х 185 дн / 365 дн = 46,70 дол.США

з 26.09.2015 по 01.11.2015 (10,5% річних)

801,27 дол. США х 10,5% х 37 дн / 365 дн = 8,53 дол.США

з 02.11.2015 по 10.01.2017 (1% річних)

801,27 дол. США х 1% х 436 дн / 365 дн = 9,57 дол.США

Отже, загальна сума відсотків нарахованих за період з 13.05.2014 по 10.01.2017 складає 134,17 дол. США.

Розрахунок відсотків за договором №SAMDN52510 від 19.12.2011 з 13.05.2014 по 21.12.2014 (7% річних)

825,82 євро х 7% х 223дн / 365 дн = 35,32 євро

з 22.12.2014р по 01.11.2015р (10 % річних)

825,82 євро х 10% х 315дн / 365 дн = 71,27 євро

з 02.11.2015р по 10.01.2017р (1% річних)

825,82 євро х 1% х 436дн / 365 дн = 9,86 євро

Отже, загальна сума відсотків нарахованих за період з 13.05.2014 по 10.01.2017 складає 116,45 євро.

Представник позивача погодився з вказаним розрахунком.

Таким чином, зазначена сума відсотків по договорам банківських підлягає стягненню з відповідача на користь відповідача.

Суд першої інстанції, не встановив фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме процентну ставку, яка підлягає застосуванню при нарахуванні процентів за депозитними вкладами після закінчення строку їх дії та період, у зв`язку з чим дійшов невірних висновків в розрахунку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок 3 % річних виконується за формулою:

Сума санкції = С х 3 х Д / 365 / 100, де

С - сума заборгованості;

Д - кількість днів прострочення.

При обрахунку 3 % річних за основу береться розмір простроченої суми, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

Сума заборгованості задоговором вкладу № SAMDN9894 від 20.09.2012 складає 801, 27 дол. США, кількість днів прострочення за період з 13.05.2014 по 24.03.2015 (974).

801,27 х 3 х 974 / 365 / 100 = 64,15 дол. США.

Сума заборгованості за договором вкладу №SAMDN52510 від 19.12.2011 складає 825,82 євро., кількість днів прострочення за період з 13.05.2014 по 24.03.2015 (974).

825,82 х 3 х 974 / 365 / 100 = 66,12 євро.

За наведеного, з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню за договором № SAMDN9894 від 20 вересня 2012 року 3 % річних в розмірі 64,15 доларів США та за договором № SAMDN52510 від 19 грудня 2011 3 % річних.

Щодо стягнення пені у розмірі 3% відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (статті 549, 551, 611 ЦК України).

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046, частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме в тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. При обчисленні 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена в договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Таким чином цей висновок стосується можливості виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, та нарахування 3 % річних, визначених статтею 625 ЦК України, які входить до складу грошового зобов`язання та мають компенсаційний характер, в іноземній валюті.

Оскільки пеня є неустойкою і має штрафний, а не компенсаційний характер, вона не входить до складу зобов`язання, її сплата та розмір визначені Законом України «Про захист прав споживачів» за неналежне надання виконавцем банківських послуг споживачеві, то нарахування та стягнення такої пені має бути здійснене в національній валюті України.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Представник відповідача клопотав про зменшення розміру стягнутої пені судом першої інстанції, а представник позивача заперечував проти такого клопотання посилаючись на те, що відповідач майже шість років не виконував свої зобов`язання за вказаними договорами

Колегія суддів враховуючи, що при розгляді справи в суді першої інстанції було розраховано пеню відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», розмір якої значно перевищує розмір поточної заборгованості за договорами вкладу, та пораховано в іноземній валюті. колегія суддів вважає, що розмір пені підлягає зменшенню, враховуючи принципи розумності та справедливості , а також зазначає , що остання підлягає стягненню у національній валюті України в зв`язку з чим вважає за необхідним зменшити її до розміру 100 000 грн., як за договором № SAMDN9894 від 20.09.2012, так і за договором № SAMDN52510 від 19.12.2011.

За наведеного, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про необхідність стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача відсотків, 3% річних та пені за вказаними договорами вкладу, однак не погоджується із визначеним розміром, враховуючи вищевикладене.

Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення розміру процентів, пені та 3% річних за договором № SAMDN9894 від 20 вересня 2012 року та за договором № SAMDN52510 від 19 грудня 2011 року.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374, 376, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року в частині стягнення процентів, пені та 3% річних змінити.

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення процентів, пені та 3% річних задовольнити частково.

Стягнути Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 заборгованість за

- договором № SAMDN9894 від 20 вересня 2012 року проценти за період з 13 травня 2014 року по 10 січня 2017 року в розмірі 134, 17 доларів США, 3 % річних в розмірі 64,15 доларів США та 100 000 грн. пені у розмірі 3% відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів»;

- за договором № SAMDN52510 від 19 грудня 2011 року проценти за період з 13 травня 2014 року по 10 січня 2017 року в розмірі 116,45 євро, 3 % річних в розмірі 66,12 євро та 100 000 грн. пені у розмірі 3% відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 19.02.2020.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова