Дата документу 10.11.2020 Справа № 331/1623/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/1623/19 Головуючий у 1 інстанції: Антоненко М.В.
провадження № 22-ц/807/2768/20 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 18 жовтня 2015р. під час сварки з ОСОБА_1 останній спричинив йому тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості - закритий перелом променевої кістки у типовому місці зі зміщенням кісткових фрагментів, з розвитком посттравматичної нейропатії лівого ліктьового та серединного нервів, помірного парезу лівої кісті, а також крововиливи в області правого стегна, припухлість м`яких тканин в правій скроневій області, садна в області спинки носа, на верхній губі, в області правого стегна, в області лівої гомілки, в області лівої кісті, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 вересня 2018р. ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 100 годин громадських робіт. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_1 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Визнано ОСОБА_1 винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 128 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 1 року обмеження волі. На підставі статті 75 КК України звільнено ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку у 1 рік не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 29504,40 грн. на відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 31 січня 2019р. задоволено клопотання ОСОБА_1 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 вересня 2018р. скасовано. Звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, а кримінальне провадження закрито із зазначених підстав.

Посилаючись на те, що своїми неправомірними діями ОСОБА_1 завдав йому майнову та моральну шкоду, позивач просив стягнути з нього на відшкодування майнової шкоди, пов`язаної з тривалим лікування від спричинених тілесних ушкоджень, 19 504,40 грн., та на відшкодування моральної шкоди - 150 000 грн.

РішеннямЖовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20березня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 19 504,40 грн. майнової та 50 000 моральної шкоди. В задоволені решти вимог - відмовлено.

Апеляційна скарга на вказане рішення подавалась ОСОБА_2 в особі адвоката Шутака Ю.В., який оскаржував рішення суду в частині стягнутого розміру моральної шкоди, вважаючи його замалим для ступеню спричинених моральних страждань, та просив змінити в цій частині рішення місцевого суду, збільшивши розмір відшкодування до 150 000 грн.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 09 червня 2020р. апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення в оскаржуваній частині залишено без змін.

07.08.2020р. апеляційну скаргу подано ОСОБА_1 , яку з урахуванням застосованих в Україні карантинних заходів для запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) та відповідного продовження процесуальних строків у зв`язку з цим прийнято до апеляційного провадження.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду щодо необґрунтованого стягнення судом з нього майнової та моральної шкоди, ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та відмовити ОСОБА_2 в задоволені позову повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що він довів належними і допустимими доказами як розмір матеріальної шкоди на суму 19 504,40 грн., так і спричинення йому моральної шкоди у визначеній судом сумі 50 000 грн. Тому вважає, що відсутні підстави для задоволення скарги

ОСОБА_1 еревіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.

Судом встановлено, що 18 жовтня 2015р. приблизно о 22.38 год. ОСОБА_1 , маючи умисел на спричинення тілесного ушкодження, знаходячись на другому поверсі першого під`їзду будинку АДРЕСА_1 біля дверей квартири АДРЕСА_2 , під час конфлікту з ОСОБА_2 на грунті тривалих неприязнених відносин, наніс ОСОБА_2 не менше чотирьох ударів руками по обличчю та голові, не менше двох ударів ногами по тулубу та кінцівках, чим спричинив потерпілому згідно висновку експерта № 5102 від 23.12.2015р. тілесні ушкодження, а саме: синці в ділянці правого стегна, припухлість м`яких тканин у правій скроневій області, садна в області спинки носа, на верхній губі, в ділянці правого стегна, в області лівої гомілки, в області лівої кісті, які в сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Не зупиняючись на скоєному після заподіяння легких тілесних ушкоджень ОСОБА_2 , ОСОБА_1 внаслідок власної злочинної недбалості, не передбачаючи можливості заподіяння середньої тяжкості тілесного ушкодження, хоча повинен був і міг це передбачити, діючи з більшою обачністю, не зустрівши опору через похилий вік потерпілого, схопив його руками за корпус тіла та кинув на сходинковий марш, внаслідок чого ОСОБА_2 упав на сходи на ліву руку, отримавши згідно висновку експерта № 5102 від 23.12.2015р. закритий перелом лівої променевої кістки в типовому місці зі зміщенням кісткових фрагментів, з розвитком посттравматичної нейропатії лівого ліктьового і серединного нерву, помірного парезу лівої кісті, яке кваліфікується як тілесне ушкодження середнього ступеню тяжкості, що не є небезпечним для життя, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, більше ніж 21 день.

Вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 вересня 2018р. ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 100 годин громадських робіт. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_1 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Визнано ОСОБА_1 винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 128 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 1 року обмеження волі. На підставі статті 75 КК України звільнено ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку у 1 рік не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 29504,40 грн. на відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 31 січня 2019р. задоволено клопотання ОСОБА_1 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 вересня 2018р. скасовано. Звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, а кримінальне провадження закрито із зазначених підстав.

Проте закриття кримінального провадження через закінчення строків давності не позбавляє потерпілого права на звернення до суду в порядку цивільного судочинства із позовом про стягнення шкоди, завданої йому кримінальним правопорушенням.

Суд вважав, що вина ОСОБА_1 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125, ст. 128 КК України, а, відповідно, і у нанесенні позивачу тілесних ушкоджень, є доведеною.

Тому вирішив позовні вимоги ОСОБА_2 відповідно до положень ст.ст. 23, 1166, 1167, 1177, 1195 ЦК України шляхом стягнення всієї заявленої майнової шкоди у розмірі 19 504,40 грн. та на відшкодування моральної шкоди 50 000 грн.

Рішення суду першої інстанції було предметом перегляду апеляційного суду за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , та апеляційним судом визнано, що розмір відшкодування моральних страждань позивача забезпечено справедливою сумою у 50 000 грн., та підстав для її збільшення апеляційний суд не встановив.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 наголошує на тому, що позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження обсягу понесених витрат на суму 19 504,40 грн., оскільки надані фіскальні чеки не містять даних про особу платника, а їх переважна більшість мають у своєму складі найменування товарів та ліків, які не узгоджуються з призначеннями лікарів. Вважає, що надані позивачем докази лише частково підтверджують його витрати тільки на суму 8950 грн., а розмір стягнутої на відшкодування моральної шкодиу сумі 50 000 грн. взагалі нічим не підтверджується.

Перевіривши доводи скарги в частині непідтвердженості майнових витрат позивача,

колегія встановила наступне.

Так, відповідач не оспорює тих обставин, що у зв`зку зі спричиненими ним тілесними ушкодженнями ОСОБА_2 перебував на безперервному тривалому лікуванні з 19.10.2015р. по 05.01.2016р., тобто протягом двох з половиною місяців, під час чого тричі знаходився на стаціонарному лікуванні ( а.с. 19-28). Та весь цей час йому призначались відповідні медичні препарати та використовувались інші медичні засоби у лікуванні.

З виписного епікризу з історії хвороби № 16957 КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» вбачається, що ОСОБА_2 перебував там на стаціонарному лікуванні з 26.10. по 06.11.2015р. з діагнозом: забій м`яких тканин обличчя, носу; закритий оскольчастий перелом дистального мета епіфіза променевої кістки лівого передпліччя зі зміщенням фрагментів, набряк, а також із загостренням внаслідок травм супутніх діагнозів ( а.с. 20).

Вбачається, що 28.10.2015р. позивачу було проведено операцію: МОС лівої променевої кістки лівого передпліччя блокуючою пластиною з гвинтами.

У відділенні хворий пройшов курс судинної та ноотропної терапії такими препаратами: L-лизин, пірацетам, актовегін, вазосерк, а також профілактичну антибактеріальну терапію препаратом медаксон, обезболювання препаратом кейвер, а після виписки йому рекомендовано приймати остеогенон, циклотрифорте протягом 1-2 місяців.

Згідно з виписним епікризом № 5572 стаціонарного хворого ОСОБА_2 , з 30.11.2015р. по 15.12.2015р. він перебував на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні КУ «Міська лікарня № 7» зі скаргами на біль у лівому передпліччі та лучезап`ястній кістці, обмеження у згинанні в лівій кісті та суглобі, жагучий біль в області рубця та медіальній поверхні передпліччя, запаморочення, тяжкість в області голови, шум у вухах ( а.с. 19).

Встановлено діагноз: посттравматична нейропатія лівого ліктьового та серединного нервів, помірний парез лівої кісті. Дисциркуляторна енецефалопатія ІІ ст., церебростенічний, вестибуло-атактичний синдром.

Під час лікування у стаціонарі позивачу призначались такі ліки: анальгін, димедрол, лизин, пантопрозол, габантин, кондесар, келтикан, кортексин, гліатилин, прозерин, ревмоксикам, нейробіон, а після виписки рекомендовано продовжити прийом гіпотензивних препаратів: габантин, келтикан, нейробіон, нейромідин протягом 1-2 місяців ( а.с. 19).

Відомості про призначення позивачу вказаних препаратів містяться також у листку лікарських призначень ( а.с. 51).

Третє стаціонарне лікування позивача відбувалось з 16.12.2015р. по 05.01.2016р.у КУ «6 міська клінічна лікарня» з діагнозом посттравматична нейропатія лівого ліктьового та серединного нервів, парез лівої кісті ( а.с. 21).

Проведено лікування такими препаратами: келтикан, нейробіон, кардіомагніл, нормовен, трентал, тризипин, нейромідин, кокарнит, ампліпульс, реосорбілакт, прозерин, метоклопрамид, міотон. Рекомендовано після виписки продовжити лікування нормовеном, келтиканом, агапурином протягом 1 місяця.

На підтвердження придбання ліків у періоді лікування з 19.10.2015р. по 05.01.2016р. позивачем надані чисельні фіскальні чеки, у яких не передбачено реквізиту із зазначення даних про покупця.

Дослідивши зміст цих фіскальних чеків, колегія встановила, що всі вони відносяться до вище зазначеного періоду лікування (жодний чек не датовано поза межами вказаного періоду), надані самим позивачем, а тому не мається сумнівів у тому, що саме ним і для свого лікування придбавались зазначені в них препарати.

Порівнянням придбаних препаратів з вище наведеними призначеннями лікарів встановлено, що всі придбані препарати відповідають цим призначенням, а також характеру лікування, оскільки, крім ліків, придбавались системи і шприци для ін`єкцій та крапельниць, набір для остеосинтезу променевої кістки для проведення операції зі встановлення пластини у кістку, медичні товари для проведення операції (маски, бахіли, операційне покриття, плівки, шапочка, пер чатки, стерильний одяг, тощо). За вказаних обставин, колегія вважає, що позивач належним чином довів свої матеріальні вимоги до відповідача з приводу його витрат на лікування на суму 19 504,40 грн.

Що стосується визначення судом відшкодування моральної шкоди в сумі 50 000 грн., спричинення якої позивачу взагалі не визнається відповідачем, то колегія з цього приводу виходить із такого.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав: моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.

Згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995р. № 4 судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

При визначенні розміру стягнення на відшкодування моральної шкоди колегія приймає до уваги ступень тілесних ушкоджень, тривалість розладу здоров`я від них,що, в свою чергу, підтверджує і неможливість позивача приймати участь у громадському житті, діяльності кафедри, яку він очолює, проводимих у періоді перебування позивача на лікарняному навчальним закладом заходах та реорганізаціях, які у цьому періоді відбувались.

Отже, суд першої інстанції, врахувавши всі ці обставини, дійшов обгрунтованого висновку, що неправомірне ушкодження відповідачем здоров`я позивача призвело до всіх вище наведених наслідків для нього, що у своїй сукупності спричинило позивачу моральні страждання, розмір яких визначено судом з урахуванням принципу розумності та справедливості.

З урахуванням доводів апеляційної скарги, які не спростовують висновків суду першої інстанції, та матеріалів справи, у апеляційного суду відсутні підстави як для відмови у задоволенні вимог позивача щодо відшкодування моральної шкоди, так і для зменшення визначеного судом розміру відшкодування.

Зважаючи на зазначені обставини, колегія визнає апеляційну скаргу необґрунтованою, а тому у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України залишає її без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20березня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова прийнята, складена та підписана 10 листопада 2020 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.