ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/807/492/20 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача: суддів: Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу- 3 «Вчителів і робітників скляного заводу» про визнання неправомірними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із зазначеним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проживає у ЖБК-3 «Вчителів і робітників скляного заводу» за адресом АДРЕСА_1 . У липні 2014 року вона вийшла на пенсію за віком і має право на отримання субсидії на житлово-комунальні послуги за вказаною адресою. В період часу з серпня 2016 року по квітень 2017 року їй було призначено субсидію, проте 18.09.2017 року вона отримала повідомлення Управління праці і соціального захисту населення по Вознесенівському району про те, що їй відмовлено у наданні субсидії з травня 2017 року з підстав наявності боргу по сплаті за житлово-комунальні послуги, відповідно до довідки голови правління ЖБК-3 Заболотної Н.О. в розмірі 7978.27 грн. Позивач 08.10.2017 року письмово зверталася до голови правління ЖБК-3 Заболотної Н.О. з вимогою про надання інформації щодо вищезазначеної заборгованості за житлово-комунальні послуги, але відповіді не отримала. З урахування не надання інформації і відсутності об`єктивних доказів, підтверджуючих борг у сумі 7589,91 грн., позивач вважає, що дії «Вчителів і робітників скляного заводу» по визначенню цього боргу є неправомірними, а довідку про заборгованість - недостовірною.

Із урахуванням викладеного позивач просила суд:

Визнати дії Житлово-будівельного кооперативу-3 «Вчителів і робітників скляного заводу» по визначенню боргу у сумі 7589,91 грн. по житлово-комунальним послугам за лютий 2015 року, станом на 01.03.2015 року по квартирі АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 неправомірними, нарахування у сумі 7589,91 грн. незаконними, та зобов`язати відповідача надати нову довідку ОСОБА_1 в Управління праці і соціального захисту населення по Вознесенівському району м. Запоріжжя без урахування незаконних нарахувань у сумі 7589,91 грн..

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що відповідачем не надано повної і достовірної інформації стосовно боргу позивача у вигляді належної бухгалтерської та іншої документації. А надана відповідачем інформація є недостовірною та неповною. Наданий відповідачем розрахунок боргу не базується на даних бухгалтерського обліку, створений з порушенням п. 2.3 ст. 24, п. 2 ст. 32 Закону України «Про комунальні послуги», Закону України «Про бухгалтерсткий облік».

Всупереч п. 2 ст. 89 ЦПК України суд не оцінив всебічно і об`єктивно належність, допустимість і достовірність кожного окремого документу, наданого Відповідачем в якості доказів. Розрахунок суперечливий, оскільки не враховано субсидію за 1996-1999 роки. Довідка про тарифи з 1996 року по 2018 рік є хибною, складена самотужки, адже не зрозуміло джерело інформації по вказаним в довідці тарифам. Протоколи загальних збоів з 2014 оку по 2018 рік не є документами, які розкривають предмет позову. Копії додатків до рішень виконкому 2006-2018 роки не мають сенсу, бо ЖБ самостійно встановлюють тарифи з утримання будинку та фіксує їх у своїх протоколах. Акти звірки за 2013 рік та за 2018 рік не мають підпису позивача, а тому не мають юридичної сили.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2019 року це 192 100 грн. (відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2019 рік" з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 1921 грн. (1921 грн. Х 100 = 192 100 грн.)), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на такі обставини.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 не довела протиправність дій Житлово-будівельного коопероативу-3«Вчителів і робітників скляного заводу» по визначенню у неї боргу за житлово-комунальні послуги у розмірі 7589.91 та щодо надання Управлінню соціального захисту населення Вознесенівського району м. Запоріжжя відомостей про наявність у неї заборгованості за житлово-комунальні послуги.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів.

Установлено, що позивач проживає у ЖБК-3 «Вчителів і робітників скляного заводу» за адресом АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом позивача НОМЕР_2 зі штампом про реєстрацію та довідкою про реєстрацію місця проживання особи № №04-26/5-11919 від 02.11.2017 року (т.1 а.с.7-9).

Відповідно до повідомлень Управління праці і соціального захисту населення по Вознесенівському району від 04.01.2017 року та від 21.08.2017 року позивачу призначено субсидію на ЖКП відповідно з серпня 2016 року по квітень 2017 року включно та з травня 2017 року по вересень 2017 року включно (а.с.10, 14).

Як вбачається з довідки про склад сім`ї та розмірі платежів за житлово-комунальні послуги виданої 23.06.2017 року ЖБК-3 «Вчителів і робітників скляного заводу», позивач ОСОБА_1 має заборгованість по квартирній платі 7978,27 грн. за 74 місяці (т.1 а.с.50) .

10.08.2017 року Управління праці і соціального захисту населення по Вознесенівському району повідомило позивача про не призначення субсидії з травня 2017 року з підстав наявності боргу по сплаті (т.1 а.с. 15).

Відповідно до Положення про порядок призначення житлових субсидій (затверджено Постановою КМУ № 848 від 21 жовтня 1995 року з подальшими змінами), житлова субсидія є безповоротною адресною державною соціальною допомогою громадянам - мешканцям домогосподарств, що проживають в житлових приміщеннях (будинках) і не можуть самотужки платити за житлово-комунальні послуги, оплачувати витрати на управління багатоквартирним будинком. Головним розпорядником коштів, передбачених у державному бюджеті для виплати пільг і житлових субсидій громадянам на оплату житлово-комунальних послуг у грошовій формі, та відповідальним виконавцем бюджетної програми є Міністерство соціальної політики. Призначення житлових субсидій та контроль за їх цільовим використанням здійснюється структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві і Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх створення) рад.

Відповідно до п. 16 зазначеного Положення, (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі отримання інформації про наявність заборгованості за житлово-комунальні послуги та/або внесків/платежів об`єднанню на оплату витрат на управління багатоквартирним будинком, що відповідає вимогам, визначеним у підпункті 5 пункту 6 цього Положення, житлова субсидія на наступний сезон не призначається, про що структурний підрозділ з питань соціального захисту населення інформує громадянина з врученням відповідного повідомлення під особистий підпис, або відповідна інформація зазначається у платіжному документі.

Якщо протягом двох місяців з дати отримання повідомлення про відмову в призначенні житлової субсидії на наступний сезон громадянин документально підтвердив сплату заборгованості або уклав договір про її реструктуризацію, або оскаржив наявність заборгованості в судовому порядку, житлова субсидія призначається з початку такого сезону. Якщо громадянин документально підтвердив сплату заборгованості або уклав договір про її реструктуризацію, або оскаржив наявність заборгованості в судовому порядку в строк понад два місяці з дати отримання повідомлення про відмову в призначенні житлової субсидії на наступний сезон, житлова субсидія в такому випадку призначається з місяця, наступного за місяцем, в якому громадянин вчинив такі дії.

Крім того, відповідно до п. 15 Положення громадяни, яким призначено субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, зобов`язані щомісяця сплачувати вартість фактично спожитої послуги з урахуванням розміру призначеної субсидії.

В абз. 2 пп. 7, п. 6 Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року № 848 (в ред. постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2018 року № 329) передбачена можливість оскарження в судовому порядку заборгованості за комунальні послуги.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилалась на неправомірність дій Житлово-будівельного кооперативу- 3 «Вчителів і робітників скляного заводу» по визначенню у неї заборгованості з оплати за житлово-комунальні послуги у розмірі 7589.91 грн. та позбавлення її права на отримання субсидії через повідомлення відповідачем Управління соціального захисту населення Вознесенівського району м. Запоріжжя про наявність заборгованості.

Частиною 2 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що договір на надання житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.ст. 156, 162 ЖК України, власник та члени його сім`ї зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки.

Положення ст.ст. 66-68 ЖК України покладають на користувачів житла (власників) обов`язок щомісяця вносити плату за житлово-комунальні послуги (теплопостачання, газ, водопостачання, каналізація тощо) та витрати на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі.

Статтею 179 ЖК України визначено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюються з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідачем, на підтвердження заборгованості у ОСОБА_1 надано: розрахунок послуг за період з 01.07.1996 по 01.08.2018 р.р.; довідку про тарифи за період 1996 по 2018 р.р.; копію протоколу №3 від 06.09.2014 року загальних зборів №3 (якій містить інформацію щодо підвищення тарифів); копію протоколу №2 від 08.07.2018 року загальних зборів ЖБК-3 (якій містить інформацію про заборгованість кооперативу); копії додатків до рішень виконавчого комітету міської ради від 28.08.2006 №309, від 23.08.2007 №317, від 28.07.2008 №27, копії актів звірки з власником квартири 141 ОСОБА_1 за 2013 р. та 01.09.2013 по 31.08.2018 р.р. та інші первинні бухгалтерські документи (т.1 а.с.85-211).

Дослідженням вищезазначених документів встановлено, що позивачка не в повному обсязі погашала заборгованість за житлово-комунальні послуги та має заборгованість у розмірі 7978.27 грн.

Відповідачем нарахована ОСОБА_1 заборгованість за житлово- комунальні послуги (особовий рахунок № НОМЕР_1 ) з 01 липня 1996 року по 31 липня 2017 року у розмірі 7978.27 грн, що підтверджується актом звірки розрахунків.

Доводи апеляційної скарги про те, що розрахунок заборгованості ОСОБА_1 , який надано відповідачем по справі є суперечливий, оскільки не враховано субсидію за 1996-1999 роки, а довідка про тарифи з 1996 року по 2018 рік є хибною та складена самотужки не знайшли свого підтвердження, оскільки позивачем не надано беззаперечних доказів, якіб спростували достовірність наданого відповідачем розрахунку заборгованості з житлово- комунальних послуг та зазначених документів.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частинами 2, 3 ст.8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, не менше трьох років, несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів.

Також, відповідно до вимог вищезазначеного закону списання заборгованості за надані послуги, виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою минув строк позовної давності, є господарською діяльністю підприємства і є правом, а не обов`язком юридичної особи.

Так, з акту звірки розрахунку заборгованості в 2013 році вбачається, що станом на 01.01.2014 року у позивачки мається заборгованість з житлово-комунальних послуг у розмірі 7427.58 грн ( а.с. 98 т. 1).

Водночас, суд першої інстанції вірно зазначив, що особовий рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_1 в ЖБК-3 є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій відповідача і списання з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом кредитора, тобто відповідача.

Відповідно до частини першої та другої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Аналіз частини другої статті 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності), пов`язується з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта.

У частині першій статті 267 ЦК України закріплено, що особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

Тлумачення частини першої статті 267 ЦК України дозволяє зробити висновок, що оскільки сплив позовної давності не призводить до припинення суб`єктивного права або інтересу, не припиняється і кореспондуючий обов`язок особи.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Аналіз глави 50 ЦК України "Припинення зобов`язання" дозволяє стверджувати, що сплив позовної давності не передбачено як підставу припинення зобов`язання.

За таких обставин доводи ОСОБА_1 про те, що відповідач ЖБК -3 повинен застосувати нормативно-правову базу щодо визначення її дебіторської заборгованості, і визнати прострочену дебіторську заборгованість безнадійною, списати її з балансу та признати відсутнім існування будь-яких її зобов`язань перед відповідачем не приймаються апеляційним судом.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції, оцінюючи всі наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, дійшов правильного висновку про те, що позові вимоги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, оскільки позивачем не доведено неправомірність дій відповідача та безпідставності нарахування боргу за житлово-комунальні послуги. Такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення ("Серявін та інші проти України" (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

З урахуванням наведеного, розглядаючи зазначений позов, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, тому суд дійшов висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 17 лютого 2020 року.

Головуючий суддя - доповідачСуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Маловічко С.В.