Справа № 182/4230/20
Провадження № 2/0182/2106/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11.11.2020 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Південної сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області про визнання права власності на майно у порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом.

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік її бабусі ОСОБА_2 . Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на дві земельні ділянки, розташовані на території Південної сільської ради, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,0400 га, кадастровим номером :01:003:0030, та площею 4,6800 га, кадастровим номером :01:003:0029. Земельні ділянки належали спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДП № 016615, виданого Нікопольською районною державною адміністрацією 16 грудня 2002 року на підставі розпорядження голови Нікопольської районної державної адміністрації № 178-р від 15.05.2002 року, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 115. На випадок своєї смерті ОСОБА_2 залишив заповіт, посвідчений нотаріусом Жиздринського нотаріального округу Калузької області Російської Федерації ОСОБА_3 10 червня 2005 року, яким належні йому земельні ділянки та інше майно заповів їй. В заповіті ОСОБА_2 вказав її як онуку. Але насправді вона є онукою його дружини ОСОБА_4 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . На час її народження ОСОБА_2 перебував у шлюбі з її бабусею, приймав участь у її вихованні та відносився до неї як до рідної онуки. ОСОБА_2 на день смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 один, що підтверджується довідкою Чкаловської сільської ради № 6 від 08.01.2020 року. Його дружина, донька дружини ОСОБА_5 (її мати) та вона проживали в м.Жиздра Калузької області Російської Федерації. Навесні 2005 року ОСОБА_2 поїхав до своєї сім`ї, де невдовзі й помер. Його дружина ОСОБА_4 у встановлений законодавством термін з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталась, хоча знала про наявність заповіту, однак, не претендувала на спадщину. Відповідно до ч.4 ст.1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. На момент смерті ОСОБА_2 їй виповнилося 8 років. Таким чином, будучи малолітньою особою, вона вважається такою, що прийняла спадщину. Тому для прийняття спадщини їй не потрібно було здійснювати жодних дій. Але, коли вона направила до Першої Нікопольської державної нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину, то отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.01.2020 року, якою роз`яснено, що, оскільки нею не встановлено факт прийняття спадщини та немає підтвердження родинних відносин зі спадкодавцем, вчинити нотаріальну дію, а саме - видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом - немає можливості. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно з приписами ч.1 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Хоча спадщину після смерті ОСОБА_2 вона прийняла, отримати свідоцтво про право на спадщину не має змоги, тому змушена звернутися до суду з цим позовом для визнання за собою права власності на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_2 . На інше майно, окрім земельних ділянок, вказаних у заповіті, не претендує. Через такі обставини звернулась до суду.

В судове засідання позивач не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити (а.с.49).

Представник відповідача в судове засідання не з`явився також, надав до суду заяву про розгляд справи у свою відсутність, проти задоволення позову не заперечував (а.с.44).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст.1233 ЦКУ, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_3 помер чоловік бабусі позивачки по справі ОСОБА_2 (а.с.5). Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на дві земельні ділянки, розташовані на території Південної сільської ради, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (площею 2,0400 га, кадастровим номером :01:003:0030, та площею 4,6800 га, кадастровим номером :01:003:0029). Земельні ділянки належали спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДП № 016615, виданого Нікопольською районною державною адміністрацією 16.12.2002 року на підставі розпорядження голови Нікопольської районної державної адміністрації № 178-р від 15.05.2002 року, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 115 (а.с.9-15). На випадок своєї смерті ОСОБА_2 залишив заповіт, посвідчений нотаріусом Жиздринського нотаріального округу Калузької області Російської Федерації ОСОБА_3 10.06.2005 року, яким належні йому земельні ділянки та інше майно заповів позивачці по справі (а.с.7). В заповіті ОСОБА_2 вказав позивачку як онуку. Але насправді позивачка є онукою його дружини ОСОБА_4 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6). На час народження позивачки по справі ОСОБА_2 перебував у шлюбі з її бабусею, приймав участь у її вихованні та відносився до позивачки як до рідної онуки. ОСОБА_2 на день смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 один, що підтверджується довідкою Чкаловської сільської ради № 6 від 08.01.2020 року (а.с.16). Дружина спадкодавця, донька дружини ОСОБА_5 (мати позивачки по справі) та сама позивачка проживали в м.Жиздра Калузької області Російської Федерації. Навесні 2005 року ОСОБА_2 приїхав до своєї сім`ї, де невдовзі й помер. Його дружина ОСОБА_4 у встановлений законодавством термін з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталась, бо знала про наявність заповіту і не претендувала на спадщину.

Відповідно до ч.4 ст.1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Судом встановлено, що на момент смерті ОСОБА_2 позивачці по справі виповнилося 8 років. Таким чином, будучи малолітньою особою, позивачка вважається такою, що прийняла спадщину. І для прийняття спадщини їй не потрібно було здійснювати жодних дій. Однак, Першою Нікопольською державною нотаріальною конторою у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачці було відмовлено 09.01.2020 року та роз`яснено, що, оскільки позивачкою не встановлено факт прийняття спадщини та немає підтвердження родинних відносин зі спадкодавцем, видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом немає можливості (а.с.17).

Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно ч.1 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення.

Судом встановлено, що фактично спадщину після смерті ОСОБА_2 позивачка прийняла, однак, отримати свідоцтво про право на спадщину не може.

За таких обставин суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.4, 13, 81, 200, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Південної сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області про визнання права власності на майно у порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, розташовану на території Південної сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, з цільовим призначенням 01.01 Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,0400 га, кадастровим номером :01:003:0030, у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, розташовану на території Південної сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, з цільовим призначенням 01.01 Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,6800 га, кадастровим номером :01:003:0029, у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал