ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9141/20 Справа № 210/4672/20 Суддя у 1-й інстанції - Чайкіна О. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач - ОСОБА_1

відповідач- Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційними скаргами представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Меланчука Ігоря Віталійовича, відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 вересня 2020 року, ухваленого суддею Чайкіною О.В. у м. Кривому Розі, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),-

ВСТАНОВИВ:

У серні 2020 року позивач ОСОБА_1 (надаліпозивач). звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (надалі-відповідач) про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я.

В обґрунтування позову зазначив, що він працював в період часу з: 06.09.1993р. по 21.07.1995р. - на посаді підземного ГРОВ шахти №1 Артема РУ їм.Кірова, правонаступником прав та обов`язків якого є Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» (надалі - Відповідач/ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»), виконував роботи, які характеризувалися запиленістю повітря робочої зони, що перевищувала гранично допустиму концентрацію (надалі - ГДК). Вищезазначені факти підтверджується актом №29 форми П-4 «Розслідування хронічного професійного захворювання» (надалі по тексту - акт №29) трудовою книжкою на ім`я Позивача.

У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, позивачем отримано хронічне професійне захворювання.

Відповідно до п.17 акту №29, причиною виникнення професійного захворювання позивача є - тривала робота в умовах запиленості повітря робочої зони, що перевищувала ГДК, а саме: запиленість повітря робочої зони: - пил з вмістом вільного двоокису кремнію від 10 до 70% в концентрації від 3,3 мг/мЗ до 10,6 мг/мЗ при ГДК 2,0 мг/мЗ.

У зв`язку із заподіянням шкоди, позивач, 06.04.2011 року, вперше пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 15% по ХОЗЛ, визначено потребу у медичній реабілітації, медикаментозному лікуванні, виробах медичного призначення (надалі - ВМП), обмеження праці по лінії ЛКК, що підтверджується довідкою «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги» №007875, виданою на ім`я позивача.

19.03.2012 року, позивач повторно пройшов огляд МСЕК, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 15% по ХОЗЛ з 01 квітня 2012 року - безстроково, визначено потребу у медикаментозному лікуванні, ВМП, обмеження праці по лінії ЛКК, що підтверджується довідкою «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги» серії: 10ААА , виданою на ім`я позивача.

Вказав, що у зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, він постійно відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні та ходьбі, важкість та біль у грудній клітці, біль в правому колінному суглобі, кашель з виділенням слизового мокротиння та сухий кашель, його турбує підвищена пітливість, загальна слабкість, швидка втома, що також є наслідком хронічного професійного захворювання. Внаслідок постійних больових відчуттів та приступів кашлю, особливо в нічний час, порушується сон, що не дозволяє нормально відпочивати, призводить до зниження уваги в денний час доби, до постійного відчуття втоми, перебування в напруженому стані, стані роздратованості, тому просив суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 70 845,00 гривень без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я задоволені частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я у розмірі 25000,00 (двадцять п"ять тисяч) гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Представник позивача, адвокат Меланчук І.В., не погоджуючись з ухваленим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне врахування висновків Верховного Суду, викладених в аналогічних справах та положення Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року, ставить питання про зміну судового рішення в частині повного задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 .

Скаржник вважає, що стягнутий судом на користь позивача розмір грошових коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди є недостатнім для справедливого відшкодування моральних страждань позивача, які останній відчуває через отримане професійне захворювання, наслідком якого стала втрата професійної працездатності в ступені 15%, безстроково.

Також, представник позивача вважає, що судом не повністю враховано, що у зв`язку з отриманим позивачем хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки ОСОБА_1 , останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, він постійно відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні та ходьбі, важкість та біль у грудній клітці, біль в правому колінному суглобі, кашель з виділенням слизового мокротиння та сухий кашель, його турбує підвищена пітливість, загальна слабкість, швидка втома, що також є наслідком хронічного професійного захворювання. Внаслідок постійних больових відчуттів та приступів кашлю, особливо в нічний час, порушується сон, що не дозволяє нормально відпочивати, призводить до зниження уваги в денний час доби, до постійного відчуття втоми, перебування в напруженому стані, стані роздратованості.

В апеляційній скарзі, відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи ставить питання про скасування оскаржуваного судового рішення з ухваленням нового рішення про повну відмову позивачу ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог.

При цьому, скаржник зазначає, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не є належним відповідачем по справі, оскільки він не є правонаступником РУ ім.Кірова, оскільки останнім не було передано своїх прав та обов`язків ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» як правонаступнику.

Окрім того, відповідач вказує на те, що судом надано більшу перевагу твердженням позивача, які не підтверджені доказами, проігноровано доказ, який вказує на належного відповідача, позивачем не доведені моральні страждання, що в призвело до помилкового висновку суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та покладення обов`язку з відшкодування шкоди на неналежного відповідача, та як наслідок ухвалення незаконного судового рішення.

Відзиви на апеляційні скарги сторін не надходили

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг сторін і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 працював в період часу з 06.09.1993р. по 21.07.1995р. - на посаді підземного ГРОВ шахти №1 Артема РУ їм.Кірова на посадах підземним горно робочим очисного забою, з правом ведення вибухових робіт. Вищезазначені факти підтверджуються трудовою книжкою на ім`я позивача.(а.с. 36-37).

Відповідно до Акту №29 розслідування хронічного професійного захворювання складеного 01 квітня 2009 року, Позивачем отримано хронічне професійне захворювання, та у п.14 позивачу встановлено діагноз хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст.). ЛН першого-другого ст. (надалі ХОЗЛ).

Відповідно до п.17 Акту причинами виникнення профзахворювання є робота причиною виникнення професійного захворювання Позивача є - тривала робота в умовах запиленості повітря робочої зони, що перевищувала ГДК, а саме: запиленість повітря робочої зони: - пил з вмістом вільного двоокису кремнію від 10 до 70% в концентрації від 3,3 мг/мЗ до 10,6 мг/мЗ при ГДК 2,0 мг/мЗ.

У пункті 19 Акту визначено осіб, які порушили законодавство про працю, гігієнічні регламенти і нормативи, в наслідок чого позивач отримав вищезазначені професійні захворювання зокрема: адміністрація шахт №1 Кірова РУ ім. Кірова.

У зв`язку із заподіянням шкоди, позивач, 06.04.2011 року, вперше пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 15% по ХОЗЛ, визначено потребу у медичній реабілітації, медикаментозному лікуванні, виробах медичного призначення (надалі - ВМП), обмеження праці по лінії ЛКК, що підтверджується довідкою «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги» № НОМЕР_1 , виданою на ім`я Позивача.

19.03.2012 року, позивач повторно пройшов огляд МСЕК, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 15% по ХОЗЛ з 01 квітня 2012 року - безстроково, визначено потребу у медикаментозному лікуванні, ВМП, обмеження праці по лінії ЛКК, що підтверджується довідкою «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги» серії: 10ААА , виданою на ім`я позивача (а.с.9,10).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, виходив з того, що в даному випадку саме відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» - повинен виплатити позивачеві моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, та не погоджується з доводами відповідача про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», оскільки підприємство не належним відповідачем по справі, при цьому, частково погоджується із доводами представника позивача ОСОБА_2 щодо заниженого розміру присудженого судом для відшкодування моральної шкоди з огляду на наступне.

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вище нормам закону.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до вимог статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно з частинами першою третьою статті 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці.

Оскільки закон покладає обов`язок створення безпечних і нешкідливих умов праці, власник або уповноважений ним орган несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, а також за моральну шкоду, заподіяну потерплому внаслідок фізичного чи психічного впливу небезпечних умов праці.

Власник звільняється від відшкодування шкоди, якщо доведе, що шкода заподіяна не з його вини.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про охорону праці» роботодавець повинен організувати розслідування нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнським об`єднанням профспілок.

Згідно ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до частин 1, 3 ст.13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів,а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Нормами ч.ч. 1-4 ст.153 КЗпП України, встановлено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно з нормами Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України).

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Виходячи з норм ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Таким чином, в даному випадку відповідач несе прямий обов`язок по виплаті позивачу відшкодування з приводу спричинення моральної шкоди.

Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності».

Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання.

Доводи відповідача зазначені в апеляційній скарзі і в додаткових поясненнях відповідача про те, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не є правонаступником шахти №1 ім.Артема РУ ім Кірова, на якому працював ОСОБА_1 , були предметом розгляду судом першої інстанції, що відображено в оскаржуваному судовому рішенні.

Зокрема судо встановив, що 01.07.1975 року промислове об`єднання «Кривбасруда» (згідно з постановою Ради Міністрів УРСР від 18.04.1975 року за №194 та наказом по Мінчормету СРСР від 12.06.1975 року за №430) реорганізовано у виробниче об`єднання, до складу якого увійшли всі рудоуправління на правах виробничих структурних одиниць.

Станом на 01.01.1978 року до складу ВО «Кривбасруда» входило 10 рудоуправлінь. Рудоуправління «Інгулець» наказом Міністерства чорної металургії УРСР від 01.09.1977 року передано до складу Інгулецького гірничо-збагачувального комбінату.

01.01.1988 року на виконання наказів Мінчормету СРСР від 16.11.1987 року за №1015 і ГПО «Южруда» від 13.10.1987 року за №2 на базі рудоуправлінь імені: Леніна, Р. Люксембург, ХХ партз`їзду, Фрунзе, Дзержинського, Ілліча створено три виробничі одиниці РУ ім.Леніна, РУ ім.ХХ партз`їзду, РУ ім.Дзержинського.

У 1989 році Рудоуправління ім.Кірова вийшло зі складу ВО «Кривбасруда» та стало самостійною юридичною особою Рудоуправління ім.Кірова ДВО «Південруда» ММ УРСР, яке в наступному підпорядковувалось Мінпромполітики України.

Відповідно до спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна №65/322 від 22.02.1999 року Рудоуправління ім.Кірова Мінпромполітики України перейменоване у Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім.Кірова» ДАК Укрудпром.

28 грудня 2000 року на підставі спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім.Кірова» ДАК Укрудпром реорганізоване у Державне рудоуправління імені Кірова.

30.03.2001 року Державним комітетом Промислової політики України було видано Наказ №135 від 30.03.2001 року «Про створення робочої групи з питань приєднання окремих виробничих потужностей РУ ім.Кірова до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», згідно якого на робочу комісію було покладено обов`язки щодо розгляду питань, пов`язаних з передачею основних фондів та виробничих потужностей державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», в тому числі й питань дебіторської та кредиторської заборгованості, заборгованості рудоуправління з нарахованих регресних позовів, заробітної плати та інших виплат.

Згідно з п.п.1.1.-2.2 наказу Державного комітету Промислової політики України №165 від 19.04.2001 року «Про подальшу реструктуризацію РУ «ім.Кірова»» майно державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» передане на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» для збільшення його статутного фонду та створення на його базі шахтоуправління з підземного видобутку руди на правах структурного підрозділу комбінату та проведена інвентаризація РУ ім.Кірова по всіх статтях балансу станом на 01.04.2001 року.

П.п3.1.-3.2 розділу 3 вказаного Наказу було передбачено створення комісії з прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім.Кірова на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь»; забезпечення прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім.Кірова станом на 01.05.2001 року, які передаються до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь».

Відповідно до Додатку №1 до Наказу №165 від 19.04.2001 року «Укрупнений перелік об`єктів та виробничих потужностей РУ ім.Кірова, що підлягають передачі на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», шахта «імені Артема», на якій працював позивач в умовах впливу шкідливих факторів, які зумовили виникнення професійного захворювання, відійшла до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь».

Згідно ст.37 ЦК України, в редакції 1963 року, при злитті і поділі юридичних осіб (права і обов`язки) переходять до нововиниклих юридичних осіб. При приєднанні юридичної особи до іншої юридичної особи її майно (права та обов`язки) переходять до останньої.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону СРСР «Про державне підприємство (об`єднання)» (в редакції, що діяла станом на 09.01.1990 року) об`єднання, незалежно від територіального розташування структурних одиниць і самостійних підприємств, що входять до його складу, функціонує як єдиний виробничо-господарський комплекс, забезпечує органічне поєднання інтересів розвитку галузей і територій. Воно здійснює свою діяльність на основі єдиного плану і балансу.

Тобто, на момент передачі до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» майна державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова», до якої відносилась шахта «імені Артема» закон передбачав перехід прав та обов`язків від однієї юридичної особи до іншої з моменту переходу майна особи від однієї особи до іншої, а тому ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», як правонаступник Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» повинен нести відповідальність за завдану позивачу моральну шкоду.

Як правильно зазначив суд першої інстанції відповідачем не оскаржувався Акт №29 розслідування хронічного професійного захворювання від 01.04.2009 року, тобто не довів відсутність вини підприємства у виникненні у позивача професійного захворювання під час його роботи на шахті «імені ОСОБА_3 ».

На підставі наведеного вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода у зв`язку з отриманими ним, зокрема і під час роботи на підприємстві відповідача професійним захворюванням, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з встановлених обставин справи, підтверджених доказами, врахував характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров`я, ступінь втрати професійної працездатності 15%, з 01.04.2012р. безстроково, що свідчить про неможливість покращення стану здоров`я, істотність вимушених змін в його життєвих стосунках, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, визначив розмір моральної шкоди яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 25 000грн.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_2 щодо необґрунтовано заниженого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача і не погоджується із доводами відповідача щодо завищеного розміру моральної шкоди та вважає, що він визначений без повного урахування роз`яснень п.9Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, ураховуючи наявність вини відповідача у виникненні у позивача професійного захворювання, беручи до уваги період роботи, ступень втрати професійної працездатності 15% безстроково з 01.04.2012 року, що свідчить про неможливість покращення стану здоров`я позивача у майбутньому, незважаючи на лікування, характер немайнових витрат, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її з 25 000 грн. до 45 000 грн.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що достатнім, справедливим, співмірним розміром компенсації моральної шкоди буде 45 000 грн. Визначений розмір не призведе до збагачення позивача та не поставить відповідача у скрутне матеріальне становище.

Керуючись ст.ст.367, ч.1 ст.369, ст.374, ст.376, ст.ст.381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Меланчука Ігоря Віталійовичазадовольнити частково.

Апеляційну скаргу відповідачаПублічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 вересня 2020 року в частині розміру моральної шкоди змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 з 25 000 (двадцяти п`яти тисяч) грн. до 45 000 (сорока пяти тисяч) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 12 листопада 2020 року.

Головуючий:

Судді: