П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2020 року місто Київ

справа № 759/18581/19

апеляційне провадження № 22-ц/824/11851/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Головачова Я.В.,

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,

за участю секретаря судового засідання Коцюрби Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Святошинського районного суду міста Києва у складі судді Ул`яновської О.В. від 18 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_5 .

За життя ОСОБА_5 склав заповіт, яким все своє майно заповів ОСОБА_1 .

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на належне йому майно, яка складається з земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :75:397:0054 та розташованого на ній житлового будинку, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

29 січня 2019 року позивач звернулася до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_6 та про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку та розташований на ній житловий будинок було відмовлено у зв`язку з тим, що право власності на Ѕ частку житлового будинку зареєстровано за

ОСОБА_3 , що підтверджується постановою від 13 вересня 2019 року № б/н про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Позивач зазначала, що право власності ОСОБА_5 на земельну ділянку підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку Серії ЯЖ № 018576 від 11 квітня 2011 року. Разом з тим, 21 липня 2011 року сусідка ОСОБА_7 подарувала Ѕ частину будинку АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_1 ) ОСОБА_3 , але нотаріус припустилась помилки, вказавши номер будинку НОМЕР_2 .

Посилаючись на те, що батько позивача за життя не зареєстрував право власності на будинок АДРЕСА_1 , у 2011 році внаслідок технічної помилки в електронному реєстрі міститься запис про право власності сусіда ОСОБА_3 на Ѕ спірного будинку, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після померлого ОСОБА_5 , право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :75:397:0054 та розташованого на ній житлового будинку, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 18 червня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Скаржник зазначає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню у зв`язку з тим, що право власності на Ѕ частку спадкового житлового будинку зареєстровано за іншою особою ( ОСОБА_3 ) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Право власності на земельну ділянку,кадастровий номер :75:397:0054, на якій розташований спірний будинок, було зареєстровано за батьком позивача, що підтверджується копією державного акту, а сусідній будинок розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 75:397:056, проте має таку саму адресу: АДРЕСА_1 . Оскільки два будинки фактично мають одну поштову адресу, тому за відповідачем і зареєстровано право власності на Ѕ будинку АДРЕСА_1 , однак цей будинок на є спадковим будинком батька позивача.

Відзиви на апеляційну скаргу до суду не надходили.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції підтримали апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просили її задовольнити.

ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції не заперечував проти задоволення позову та пояснив, що дійсно вони є сусідами, однак будинки мають один номер - 52, внаслідок чого виникла спірна ситуація.

ОСОБА_4 в суд апеляційної інстанції не з`явилась, надійшла заява про розгляд справи у її відсутність.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що 10 липня 2015 року ОСОБА_5 склав заповіт, яким заповів все своє майно донці ОСОБА_1 . Зазначений заповіт був посвідчений державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Матвієнко Т.В.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 18 грудня 2018 року, серія НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 0,1000 га, кадастровий номер :75:397:0054 та розташований на ній житловий будинок, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

29 січня 2019 року позивач звернулася до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом.

Постановою державного нотаріуса Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Тітова О.В. від 13 вересня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірну земельну ділянку та розташований на ній житловий будинок, у зв`язку з тим, що право власності на Ѕ частку житлового будинку зареєстровано за іншою особою.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що Ѕ частина спадкового майна, а саме житлового будинку АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування. При цьому в установленому порядку вказаний договір недійсним не визнавався, відомості про існування помилки у свідоцтві про право власності, вжиття заходів для їх усунення відсутні. Підстави вважати, що відповідачу неправомірно, без достатніх правових підстав видано свідоцтво, судом не встановлено, а позивачем не доведено.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

Спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України "Про нотаріат", "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами.

Спадковим правом регулюються суспільні відносини правонаступництва, тобто наступництва одних суб'єктів цивільного права - фізичних, юридичних осіб, держави, територіальної громади та інших учасників, визначених у статті 2 ЦК України (спадкоємців) в правах та обов'язках фізичної особи, яка померла (спадкодавця). Об'єктом спадкового наступництва є спадщина (спадкове майно, спадкова маса), тобто вся сукупність прав та обов'язків спадкодавця, в яких він перебував на момент своєї смерті і які за своєю правовою природою не є невіддільними від особи їх носія і здатні перейти до інших осіб.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять всі права та обв`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно частин 1-2 статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із забережня її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

Згідно положень статті 316 ЦК України правом власності визнається право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_9 (дід позивача) на підставі договору на право забудови жилого будинку, посвідченого Першою київською державною нотаріальною конторою 14 вересня 1957 року за реєстровим номером 7И-4248 та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 24 квітня 1967 року за № 18348, на праві власності належав будинок АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_9 склав заповіт, яким заповів все своє майно ОСОБА_5 .

Згідно з даними реєстрових книг комунального підприємства Київської міської ради Київського міського бюро технічної інвентаризації Радкевичу В.П. на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою від 14 грудня 1995 року № 2-8850,на праві власності належав житловий будинок АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 12, 17).

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯЖ № 018576 від 11 квітня 2011 року та даних з Державного земельного кадастру про земельну ділянку ОСОБА_5 належала земельна ділянка площею 0,1000 га, кадастровий номер :75:397:0054, яка знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 13, 185, 186).

Таким чином, будинок ОСОБА_5 знаходиться на земельній ділянці площею 0,1000 га, кадастровий номер :75:397:0054, і розташований

за адресою: АДРЕСА_1 .

В той же час, з копії витягу з державного реєстру правочинів убачається, що 21 липня 2011 року ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_3 Ѕ частину житлового будинку, який розташований на земельній ділянці площею 0,0832 га, кадастровий номер 75:397:056, адреса: АДРЕСА_1 (том 2 а.с. 43).

Листом Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) № 055-4365 від 12 квітня 2019 року надано інформацію, що на топографічній основі міста Києва, яка є складовою Реєстру адрес відображена будівля АДРЕСА_1 в межах земельної ділянки з кадастровим номером :75:397:0054. Також на топографічній основі міста на іншій будівлі, яка розташована поза межами земельної ділянки з кадастровим номером :75:397:0054, відображено також АДРЕСА_1 .

Аналізуючи наведені докази у їх сукупності, з рахуванням пояснень учасників справи, колегія суддів доходить висновку, що зареєстроване право власності ОСОБА_3 на Ѕ частину будинку АДРЕСА_1 не стосується спадкового майна, після померлого ОСОБА_5 , оскільки вказаний будинок знаходиться поза межами земельної ділянки з кадастровим номером :75:397:0054, на якій розташований спадковий будинок.

Суд вважає, що однакове позначення номерів будинків за АДРЕСА_1 , які знаходяться на різних земельних ділянках, виникло внаслідок помилки у адресації нерухомих об`єктів, а тому не створює перешкод для визнання права власності на спадкове майно за позивачем.

Зазначеним обставинам, які безпосередньо стосуються предмета даного спору, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки, а тому рішення суду першої інстанції відповідно до статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 червня 2020 року скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом, після померлого ОСОБА_5 , право власності

на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :75:397:0054 та розташованого на ній житлового будинку, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 31 грудня 2020 року.

Головуючий

Судді: