Справа №303/4785/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі головуючого судді Куцкір Ю.Ю.

за участю секретаря судових засідань Славич М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м.Мукачево скаргу представника боржника ВАТ «Мукачівський агропромтранс» - Зарева Юрія Івановича про визнання незаконними та скасування постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору та постанови про арешт майна боржника, -

ВСТАНОВИВ:

Представник боржника ВАТ «Мукачівський агропромтранс» - Зарева Ю.І. звернувся до суду зі скаргою про визнання незаконними та скасування постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору та постанови про арешт майна боржника.

Скарга мотивована тим, що 01.10.2013 року Мукачівський міськрайонний суд видав виконавчий лист у справі №303/5493/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ВАТ «Мукачівський агропромтранс» про стягнення боргу в сумі 1 039 740 гривень. Рішення виконується у виконавчому провадженні №55176988 Мукачівським РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області.

20.08.2020 року державний виконавець Клованич В.М. винесла постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №55176988. Представник боржника вважає, що дана постанова є незаконною, оскільки рішення суду не виконане. За виконавчим листом не стягнуто жодної гривні, а стягувач відмовився від виконання рішення суду. В матеріалах виконавчого провадження міститься заява стягувача, якою він просить повернути йому виконавчий лист. Таким чином, у державного виконавця відсутні підстави для стягнення виконавчого збору. Крім цього, 20.08.2020 року державний виконавець безпідставно виніс постанову про арешт майна ВАТ «Мукачівський агропромтранс», яку представник боржника також вважає незаконною та просить суд її скасувати.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду скарги повідомлялися належним чином, про причину неявки суд не повідомили.

Вивчивши скаргу з доданими до неї документами, повно та всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Статтею 447 ЦПК України, передбачене право сторін виконавчого провадження на звернення до суду із скаргою в разі, якщо вони вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Пленум Верховного Суду України в абз.2 п.7 Постанови №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 року, роз`яснює, що у разі визнання неправомірними рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби суд зобов`язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Як встановлено судом, 16.11.2017 року заступником начальника Мукачівського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Хрипта О.О. було відкрито виконавче провадження ВП №55176988, на підставі виконавчого листа №303/5493/13-ц про стягнення з ВАТ «Мукачівський агропромтранс» в користь ОСОБА_1 1 039 740 гривень боргу.

Постановами від 20.08.2020 року Мукачівським РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) було відкрито виконавче провадження про стягнення з боржника ВАТ «Мукачівський агропромтранс» виконавчого збору у розмірі 103974 гривень, а також накладено арешт на майно боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору. Цього ж числа, Постановою державного виконавця зазначений виконавчий лист було повернуто стягувачу.

Із Заяви ОСОБА_1 від 06.08.2020 року поданої 18.08.2020 року до Мукачівського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) вбачається, що останній просить повернути йому виконавчий лист №303/5493/13-ц та авансовий внесок.

Аналізуючи надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку.

У силу статей 1, 5 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 1403-VIII).

Законом №1403-VIII визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3).

Згідно зі статтею 10 Закону №1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Також частиною дев`ятою вказаної статті передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Закон № 1404-VIII є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією, розробленою відповідно до законів № 1403-VIII і № 1404-VIII, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню.

Отже, положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.

Так, положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.

Вказані положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII кореспондуються з нормою абзацу четвертого пункту 8 розділу III Інструкції.

Натомість частина друга статті 27 Закону № 1404-VIII передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

При цьому пункт 21 розділу ІІІ Інструкції встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону № 1404-VІІІ, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 вказаного Закону.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Із матеріалів скарги встановлено, що стягувач ОСОБА_1 18.08.2020 року подав до Мукачівського МВ ДВС заяву про повернення йому виконавчого листа, а 20.08.2020 року державним виконавцем було винесено відразу три постанови, а саме постанова про відкриття виконавчого провадження про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 103 974 гривень, Постанову про арешт майна боржника та Постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Таким чином, як вбачається, державний виконавець не проводив виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум за виконавчим листом № 303/5493/13-ц, виданим 01.10.2013 року Мукачівським міськрайонним судом, а також державний виконавець не стягнув у примусовому порядку суму, зазначену у вказаному виконавчому листі. Крім цього, винесені державним виконавцем Постанова про відкриття виконавчого провадження про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 103 974 гривень та Постанова про арешт майна боржника носять виключно формальний характер.

Таким чином, у державного виконавця взагалі не було підстав для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у спірних постановах, а отже, такі постанови не відповідають вимогам статті 27 Закону № 1404-VIII.

Ураховуючи викладене, суд вважає, що на момент виникнення спірних правовідносин обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору були: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. За своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.

Беручи до уваги вищезазначене, суд приходить до висновку, що скарга підлягає до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу задоволити.

Визнати незаконною та скасувати Постанову державного виконавця Мукачівського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Клованич Вікторії Михайлівни від 20.08.2020 року про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №55176988.

Визнати незаконною та скасувати Постанову державного виконавця Мукачівського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Клованич Вікторії Михайлівни від 20.08.2020 року про арешт майна боржника у виконавчому провадженні №55176988.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали виготовлено 03.11.2020 року.

Головуючий Ю.Ю. Куцкір