ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 596/525/20Головуючий у 1-й інстанції Лисюк І.О.
Провадження № 22-ц/817/887/20 Доповідач - Сташків Б.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Сташків Б.І.

суддів - Щавурська Н. Б., Храпак Н. М.,

за участю секретаря - Боднар Р.В.

та сторін- позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу № 596/525/20 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 15 липня 2020 року, ухваленого суддею Лисюк І.О., повний текст рішення виготовлено 27 липня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" про стягнення страхового відшкодування,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ПАТ" Українська пожежно-страхова компанія" про стягнення страхового відшкодування.

В обґрунтуванні позовних вимог позивач вказував, що 10 листопада 2019 року близько 00:30 год. водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «Аudi а6» реєстраційний НОМЕР_1 (поліс № AО/2057649 від 20.09.2019) по вул. Січинського в смт. Гусятин Тернопільської області, при виїзді на головну дорогу Т20-02, яка проходить по вул. Тернопільська смт. Гусятин Тернопільської області, ре не надав дорогу транспортному засобу марки «BMW 530D», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого відбулося зіткнення та вказані транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, що підтверджується постановою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 13 грудня 2019 року (справа №596/2029/19, провадження №3/596/686/2019).Вказував, що у зв`язку в результаті наведеного йому заподіяно матеріальних збитків, оскільки автомобіль марки «BMW 530D», реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить йому на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

Зазначав, що згідно полісу № АО/2057649 цивільно-правова відповідальність водія застрахована в ПрАТ «СК «УПСК», та відповідно до п.4 вказаного полісу страхова сума за шкоду заподіяну майну становить 100 000 грн., відповідно до п. 5 даного полісу розмір франшизи становить 2000 грн.

Окрім того, вказував що 11 листопада 2019 року учасниками письмово повідомлено страхову компанію ПрАТ «СК «УПСК» про дорожньо - транспорту пригоду та ним подано заяву про страхове відшкодування.

Вважає, що внаслідок ДТП йому нанесена матеріальна шкода, що відображено в актах огляду транспортного засобу, який проведений 20.11.2019 року представником страхової компанії «УПСК» (акти додаються).

Вказував, що 05 березня 2020 року позивач отримав лист від ПрАТ «УПСК», в якому зазначено, що ОСОБА_2 у розумінні пункту 1.4 статті 1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є особою, відповідальність якої застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/2057649 від 19.09.2019 року, оскільки на момент ДТП неправомірно (порушуючи приписи чинних правових норм) експлуатував транспортний засіб, щодо якого Митним кодексом України встановленні обмеження, відсутні правові підстави вважати заявлену подію страховим випадком і, як наслідок, здійснити виплату страхового відшкодування.

Позивач вважає вказану відмову безпідставною і незаконною, а тому просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 98000 гривень страхового відшкодування та витрати на надання правничої допомоги в сумі 5000 гривень.

Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 15 липня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО - СТРАХОВА КОМПАНІЯ» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 98 000 грн.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО - СТРАХОВА КОМПАНІЯ» на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 гривень.

В стягненні решти суми витрат на професійну правничу допомогу, відмовлено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО - СТРАХОВА КОМПАНІЯ» в дохід держави судовий збір в розмірі 980 гривень.

Не погодившись із вказаним рішенням суду від Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" поступила апеляційна скарга, в якій сторона відповідача просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

У доводах апеляційної скарги посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неврахування усіх обставин справи. Зокрема вказує, що 19.09.2019 року між ОСОБА_4 та ПрАТ «УПСК» укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/2057649, згідно якого об`єктом страхування є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації транспортного засобу AUDI А6 реєстраційний номер НОМЕР_1 . 10 листопада 2019 року трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю вказаного транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу BMW 530D реєстраційний номер НОМЕР_2 який належить позивачу.

ПрАТ «УПСК» зазначає, що отримавши повідомлення про ДТП від водіїв, причетних до цієї пригоди, розпочало розслідування заявленої події, за результатами якого слідує, що відповідно до інформації Одеської митниці ДФС транспортний засіб AUDIА6 (ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_4 реєстраційний номер НОМЕР_1 ) 03.07.2017 року перетнув митний кордон під керуванням гр. ОСОБА_5 , транспортний засіб ввезено на митну територію України в митному режимі «тимчасове ввезення» строку до 1 року.

Відповідач стверджує,що водій ОСОБА_2 у розумінні п.1.4 ст.1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є особою, відповідальність якої застрахована за Полісом №АО /2057649,оскільки на момент ДТП неправомірно експлуатував транспортний засіб AUDI А6 реєстраційний номер НОМЕР_1 на митній території України та, відповідно, зазначений транспортний засіб не може вважатися у розумінні п.1.7 ст.1 цього Закону забезпеченим, оскільки експлуатувався особою, відповідальність якої незастрахована. ПрАТ «УПСК» не визнало заявлену подію страховим випадком, про що позивача було повідомлено.

На думку відповідача, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про те, що рішення ПрАТ "УПСК" про відмову у здійсненні страхового відшкодування є протиправною, оскільки такі висновки не грунтуються на ст.37 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яка містить вичерпний перелік підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування(регламентної виплати). Відповідач вважає, що суд не врахував різниці між відмовою у здійсненні стразового відшкодування за наявності страхового випадку і відповіддю Страховика про відсутність підстав для визнання події страховим випадком та виплати страхового відшкодування у зв`язку із визнанням події страховим випадком. Вказує, що наведена у судовому рішенні ст. 37 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у якій визначено підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування, підлягає застосуванню виключно у разі настання страхового випадку та обставин, які передбачені у вказаній статті, а тому суд помилково ототожнив відповідь страховика вих.№535/18 від 1 лютого 2020 року про відсутність підстав для визнання події страховим випадком із рішенням про відмову у виплаті страхового відшкодування.

На апеляційну скаргу поступив відзив від ОСОБА_1 , у якому позивач просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зокрема вказує, що порушення митних правил ввезення автомобілів на територію України може бути предметом адміністративної відповідальності особи, яка ввезла такий транспортний засіб. Вказує, що зазначанні обставини, не є підставою для звільнення від цивільної відповідальності учасників страхових відносин відповідно до норм ЦК України та ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".Таким чином вважає, що законом безумовно встановлено, що особами відповідальність яких застрахована за договором страхування є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, а тому доводи апеляційної скарги вважає безпідставними.

В судове засідання не з`явився представник відповідача ПАТ"Українська пожежно-страхова компанія" ,однак про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заперечив проти поданої апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того,що відповідач укладаючи договір страхування № АО/2057649 від 19.09.2019 року із ОСОБА_4 , щодо забезпечення транспортного засобу AUDI А6 реєстраційний номер НОМЕР_5 , який перебував в момент укладення договору на іноземній реєстрації, ознайомившись із свідоцтвом про реєстрацію даного т/з, де власником зазначена інша особа, а не Страхувальник, без витребування від останнього інших документів на підтвердження повноважень, визнав його як належного користувача даного т/з, із усіма необхідними обсягами повноважень щодо вказаного т/з, відповідач усвідомлював ризик тих наслідків, які можуть випливати за наслідками укладення такого договору в контексті принципів цивільного законодавства щодо обов`язковості виконання зобов`язання сторонами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції , що позивачу належить на праві власності автомобіль марки «BMW 530D», реєстраційний номер , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 (а.с.10).

10 листопада 2019 року трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу AUDI А6 реєстраційний номер НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу BMW 530D реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1

Відповідно до постанови Гусятинського районного суду Тернопільської області від 13 грудня 2019 року в справі №596/2029/19, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладеного на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.12).

Постанова суду набрала законної сили 24 грудня 2019 року та відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

19 вересня 2019 року між ОСОБА_4 та ПрАТ «УПСК» укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/2057649, згідно якого об`єктом страхування є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу AUDI А6 реєстраційний номер НОМЕР_5 . Відповідно до договору страховик забезпечує відшкодування шкоди потерпілому під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу «AUDI А6 реєстраційний номер НОМЕР_5 . За вказаним полісом ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 100000 грн., розмір франшизи 2000 грн. (а.с.11).

11 листопада 2019 року учасниками ДТП ОСОБА_6 , ОСОБА_2 письмово повідомлено страхову компанію ПрАТ «СК «УПСК» про дорожньо - транспорту пригоду. (а.с.13,14).

Внаслідок ДТП позивачу нанесена матеріальна шкода, що відображено в актах огляду транспортного засобу, який проведений 20 листопада 2019 року представником страхової компанії «УПСК» (а.с.16,17).

Відповідно до аварійного сертифікату №05/12/19 про оцінку вартості пошкодженого колісного транспортного засобу (КТЗ) для визначення розміру страхового відшкодування від 02.12.2019 року, проведеного ФОП ОСОБА_7 на замовлення ПРАТ «УПСК», вартість відновлювального ремонту пошкодженого КТЗ («BMW 530D», реєстраційний номер НОМЕР_2 )464 493 грн. 67 коп, ринкова вартість КТЗ до пошкодження від дорожньо-транспортної пригоди - 215 524 грн. 30 коп, ринкова вартість КТЗ після пошкодження від дорожньо-транспортної пригоди - 103 377 грн. 30 коп. (а.с.85-109).

11 листопада 2019 року ОСОБА_1 подано заяву до відповідача ПАТ «УПСК» про виплату страхового відшкодування з приводу пошкодження автомобіля «BMW 530D», реєстраційний номер НОМЕР_2 . (а.с.15).

Згідно відповіді, на запит Одеської митниці ДФС ДВС України 13 грудня 2019 року, щодо перетину митного кордону України транспортним засобом AUDI А6 реєстраційний номер НОМЕР_5 ,вказаний транспортний засіб 03.07.2017 року перетнув митний кордон України в зоні діяльності Чернівецької митниці ДФС під керуванням ОСОБА_5 . Транспортний засіб ввезено на митну територію України в митному режимі «тимчасове ввезення» строком до одного року. (а.с.52).

Як вбачається із змісту листа Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» за № 535/18 від 13.02.2020 року страховик повідомив позивача про відсутність підстав для визнання події страховим випадком та виплати страхового відшкодування, посилаючись на те, що ОСОБА_2 у розумінні пункту 1.4 статті 1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є особою, відповідальність якої застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/2057649 від 19 вересня 2019 року, оскільки на момент ДТП неправомірно (порушуючи приписи чинних правових норм) експлуатував транспортний засіб «AUDI А6 реєстраційний номер НОМЕР_5 , щодо якого Митним кодексом України встановленні обмеження, відсутні правові підстави вважати заявлену подію страховим випадком і, як наслідок, здійснити виплату страхового відшкодування.

Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Тобто, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом. При цьому, вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, національні суди повинні встановити, хто та на якій правовій підставі володіє відповідним транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частинами 1 та 3 статті 397 Цивільного кодексу України регламентовано, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Згідно ст.979 ЦК України у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум відшкодовує оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 988 ЦК України страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.

З системного аналізу наведених норм матеріального права можна дійти висновку, що страхова компанія відшкодовує потерпілому вартість матеріального збитку в межах ліміту відповідальності, а винний у ДТП - різницю між страховим відшкодуванням (матеріальним збитком) та вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон № 1961-IV) є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно п.1.4. статті 1 Закону №1961-IV особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Пункт 1.5. статті 1 - наземні транспортні засоби (далі - транспортні засоби) - це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах.

Пункт 1.6. статті 1 - власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Пункт 1.7. статті 1 - забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована;

Пункт 1.8. статті 1 - страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору;

Пункт 1.12. статті 1 - дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Згідно положень п.22.1.статті 22Закону №1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Стаття 6 - страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Пункт 22.1. статті 22 - у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пункт 37.1. статті 37 - підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:

37.1.1. навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону);

37.1.3. невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Частина 1 статті 397 - володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе.

Частина 3 статті 397 - фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Частина 1 статті 1187 - джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Частина 2 статті 1187 - шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частина 3 статті 1187 - особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах.

Судова колегія, вважає необґрунтованими посилання в апеляційній скарзі ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», як на підставу для відмови у виплаті позивачу страхового відшкодування, відсутність права на управління транспортним засобом марки "БМВ" реєстраційний номер НОМЕР_2 на момент скоєння ним ДТП та підстав для виплати страхової суми страховою компанією, яка застрахувала цей автомобіль, а також те, що вказана подія не є страховою,оскільки на момент ДТП неправомірно експлуатував транспортний засіб, щодо якого Митним кодексом України встановленні обмеження, відсутні правові підстави вважати заявлену подію страховим випадком і, як наслідок, здійснити виплату страхового відшкодування.

Оскільки, під страховим випадком в силу вимог ст. 6 Закону 1961-IV є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом частини 5 статті 12 ЦК України, добросовісність набувача презюмується, тобто набувач вважається добросовісним поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до пункту 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Крім того, власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Відтак, за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб, законність володіння таким транспортним засобом презюмується. При цьому, судом першої інстанції не встановлено, а скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності реєстраційних документів у водія забезпеченого транспортного засобу на момент ДТП, чи доказів відсутності посвідчення водія у фізичної особи ОСОБА_8 .

Суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що укладаючи договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс АО/ 2057649) з умовами щодо відповідного страхового платежу, який страховик повинен здійснити страхувальнику, що є особою, відмінною від тієї, яка є фактичним власником або ввезла автомобіль на територію України з метою використання в особистих цілях, не встановлено спеціальних заборон щодо страхування автомобілів, ввезених в Україну на умовах тимчасового до одного року використання.

Постановою Верховного Суду від 04 липня 2018 року по справі № 755/18006/15-ц зазначено, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

В порядку статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Апеляційний суд зазначає, що відповідачем не було надано суду першої інстанції доказів, які б підтверджували незаконне заволодіння транспортним засобом позивачем ОСОБА_1 . Порушення митних правил ввезення автомобілів на територію України, може бути предметом адміністративної відповідальності особи, яка ввезла такий транспортний засіб. Зазначені обставини не є підставою звільнення від цивільної відповідальності учасників страхових відносин відповідно до норм ЦК України та Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Така правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 08 квітня 2019 року в справі № 910/14693/17.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику застрахованого автомобіля, відповідно до положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" в межах, передбачених договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності (поліс №АО/2057649). З урахуванням умов передбаченого договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №Ао/2057649) ліміту відповідальності за шкоду, апеляційний суд вважає обґрунтований висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в повному обсязі. При цьому, відповідачем не надано суду доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позовних вимог, повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог, про що ухвалив відповідне рішення. Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" - залишити без задоволення.

Рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 15 липня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного тексту постанови - 08 листопада 2020 року.

Головуючий: Сташків Б.І.

Храпак Н.М.

Судді: Щавурська Н.Б.