Провадження №2/359/448/2020
Справа №359/5238/19
РІШЕННЯ

Іменем України

06 лютого 2020 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Журавського В.В.

при секретарях Алфімовій І.М., Шабановій В.М., Івановій К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на добудову до житлового будинку,-

ВСТАН ОВИВ :

І. Короткий зміст позовних вимог

В червні 2019 ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в обґрунтування якого зазначив, що житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 належить йому та ОСОБА_2 на праві спільної власності з визначення часток кожного із співвласників, де частка позивача становить 7/16, а відповідача - 9/16 у спільній частковій власності на об`єкт нерухомого майна. Однак, в період з 1975 року по 1977 рік позивач власними силами та за рахунок особистих грошових коштів, здійснив добудову до житлового буднику, яка позначена літерою «а1» та «а2» в технічному паспорті на житловий будинок, виготовленого станом на 1989 рік. На його думку, будівництво добудови до житлового будинку під АДРЕСА_1 , позначеної літерою «а1», що включає в себе приміщення: ванна 1-7 площею 4,2 кв.м., прихожа 2-2 площею 6,4 кв.м., житлова 2-3 площею 19,4 кв.м.; та «а2», що включає в себе приміщення: коридор 8,4 кв.м. прийнятого ОСОБА_1 в експлуатацію, проведено в установленому законом порядку, на підставі норм, які були чинні на час такого будівництва, з дотриманням будівельних норм, протипожежних, санітарних та інших правил, які діяли під час будівництва, та після завершення будівництва прийняті до експлуатації, право власності на які виникли у позивача з моменту завершення такого будівництва та прийняття їх в експлуатацію. Однак, враховуючи те, що відповідач не визнає право позивача на добудову до житлового буднику, оскільки вважає, що ця добудова була набута ним як і іншими співвласниками на підставі свідоцтва про право на спадщину, позивач звернувся з вимогами, якими просить визнати право власності на добудову «а1» до житлового будинку під АДРЕСА_1 . Одночасно зазначив, що добудова «а2», яка в технічному паспорті на житловий будинок, виготовленого в 2018 році, позначена літерою «а3», до житлового будинку під АДРЕСА_1 є об`єктом самочинного будівництва, а тому позивач не набув право власності на таку добудову, а тому вона не може бути предметом цього позову.

ІІ. Процесуальні дії у справі

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі, вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено розгляд справи по суті (а.с.40-41).

На підставі ухвал Бориспільського міськрайонного суду, занесених до протоколу судового засідання від 04 жовтня 2019 року (а.с.86-87) та від 22 листопада 2019 року (а.с.93-94), задоволені клопотання представника позивача ОСОБА_4 та представника відповідача ОСОБА_16. про виклик та допит свідків.

ІІІ. Ставлення учасників цивільного процесу до пред`явленого позову.

Представник позивача ОСОБА_5. під час судового розгляду справи підтримав пред`явлений позов та наполягав на його задоволенні у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 заперечували проти задоволення пред`явленого позову у повному обсязі. Правом на подання відзиву на позовну заяву, відповідач та його представник не скористалися, однак це не заважає суду вирішити спір за наявними матеріалами справи. Проте, під час розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження представник відповідача у своїй поясненнях зазначила, що позивач не здійснював будівництво добудови до житлового будинку під АДРЕСА_1 , оскільки таке будівництво добудови було проведено матір`ю відповідача ОСОБА_7 , що на її переконання підтверджується відповідними письмовими документами, які були долучені відповідачем до матеріалів справи. Тому, відповідач стверджує, що така добудова була власністю ОСОБА_7 , а тому після її смерті в порядку спадкування на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 вересня 1989 року за №2197 перейшла у власність відповідача та інших спадкоємців, у тому числі і позивача у справі. За наведених обставин відповідач та її представник просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

IV. Обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин та норми права, якими керувався суд при вирішенні спору.

Встановлено, що ОСОБА_8 належало право особистої приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , площею 45,10 кв.м., на підставі договору дарування, посвідченого Бориспільською державною нотаріальною конторою 04 травня 1972 року за реєстром №1796 та зареєстрованого в Бориспільському міжміському бюро технічної інвентаризації 05 травня 1972 року.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 , спадкоємцями житлового будинку АДРЕСА_1 , площею 45,10 кв. м., є його дружина ОСОБА_7 , син ОСОБА_1 , син ОСОБА_9 та дочка ОСОБА_2 , в рівних частках в якій вони складають 1/4 кожного із спадкоємців у складі спадщини на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 09 червня 1979 року державним нотаріусом Бориспільської державної нотаріальної контори, ОСОБА_10 та зареєстрованого в реєстрі за №3287 (а.с.11).

Прийнявши спадщину, до складу якої ввійшов житловий будинок АДРЕСА_1 , та набувши право на спадщину на 1/4 частку цього житлового будинку, право власності на яку в подальшому було оформлено на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом за №3287, позивач в період з 1975 по 1977 роки власними силами та за рахунок особистих грошових коштів, здійснив добудову до житлового буднику, загальною площею 38,4 кв.м., позначеної літерою «а1», що включає в себе приміщення: ванна 1-7 площею 4,2 кв.м., прихожа 2-2 площею 6,4 кв.м., житлова 2-3 площею 19,4 кв.м.; та «а2», що включає в себе приміщення: коридор 8.4 кв.м., в технічному паспорті на житловий будинок, виготовленого станом на 1989 рік.

Обставини будівництва вказаної добудови до житлового будинку АДРЕСА_1 підтверджується фактичними даними, які містяться в наданому позивачем акті державного приймання в експлуатацію індивідуального домоволодіння державною приймальною комісією (а.с.18), відповідно до змісту якого у присутності забудовника ОСОБА_1 оглянуто пред`явлене до здачі домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де комісією було встановлено факт будівництва до житлового будинку добудови: житловою площею - 19,4 кв.м., загальною площею - 38,4 кв.м., яка постановила прийняти дане домоволодіння до експлуатації.

На підставі рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради народних депутатів від 02 листопада 1993 року за №255/1, затверджено акт про закінчення будівництва та ввід в експлуатацію будинку (добудови), житловою площею 19,4 кв.м., корисна площа 38,4 кв.м., здійсненої ОСОБА_1 , що підтверджується фактичними даними, які містяться в архівному витязі від 10 травня 2018 року за №24-06-56/170, наданого позивачем (а.с.20).

Дійсно судом встановлено, що загальна площа добудови, яка становить 19,4 кв.м., включає в себе приміщення: ванна 1-7 площею 4,2 кв.м., прихожа 2-2 площею 6,4 кв.м., житлова 2-3 площею 19,4 кв.м.; коридор 2-1 площею 8.4 кв.м., що позначено на поверховому плані житлового будинку, який міститься в технічному паспорті, виготовленого станом на 1989 рік (а.с.22).

Належність правовстановлюючого документу на житловий будинок (добудову), встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час завершення будівництва та набуття права власності.

На час будівництва добудови до житлового будинку АДРЕСА_1 , яке відбувалося в період з 1975 по 1977 роки, складання акту державного приймання в експлуатацію індивідуального домоволодіння державною приймальною комісією та його затвердження рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради народних депутатів від 02 листопада 1993 року за №255/1 діяв наказ Міністерства Комунального господарства Української РСР «Про затвердження інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», який втратив чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року за №56.

Відповідно до п.4 наведеної Інструкції, реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності.Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих.Примітка. Різні службові будівлі та споруди (сараї, літні кухні та ін.) не можна реєструвати окремо від жилого будинку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що акт державного приймання в експлуатацію індивідуального домоволодіння державною приймальною комісією та рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради народних депутатів від 02 листопада 1993 року за №255/1 про затвердження цього акту, наданих позивачем, на підтвердження обставин щодо будівництва ним добудови до житлового будинку є належними правовстановлюючими документами відповідно до вимог законодавства, що діяло на час завершення будівництва, прийняття добудови до житлового будинку в експлуатацію із подальшим його затвердженням рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради народних депутатів.

На переконання суду такі документи є належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами, які у своїй сукупності свідчать про те, що саме позивачем було проведено будівництво добудови до житлового будинку АДРЕСА_1 , площею 19,4 кв.м., що позначено на поверховому плані житлового будинку, який міститься в технічному паспорті, виготовленого станом на 1989 рік.

Наведені вище обставини повністю узгоджуються із наданими ОСОБА_1 та ОСОБА_11 показаннями, допитаних під час судового розгляду як свідків про обставини будівництва добудови до житлового будинку та його фінансування за рахунок власних грошових коштів позивача та його дружини.

Крім цього, сторонами по справі визнана та обставина, що з 1977 року, тобто з часу завершення будівництва спірної добудови, ОСОБА_1 проживає саме в цій добудові до житлового будинку та користується цієї частиною житлового будинку. У такий спосіб між сторонами по справі був встановлений конкретний порядок користування житловим будинком.

Також, сторонами визнається факт самого будівництва спірної добудови до житлового будинку в період з 1975 по 1977 роки, а тому в силу вимог ч.1 ст.82 ЦПК України, такі обставини не підлягають доказуванню.

У справі відсутні будь-які фактичні дані про те, що акт державного приймання в експлуатацію індивідуального домоволодіння державною приймальною комісією чи рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради народних депутатів від 02 листопада 1993 року за №255/1, яким цей акт було затверджено, скасовано в установленому законом порядку чи визнано недійсним, на підтвердження чого відповідачем не надано суду будь-яких доказів.

Згідно ч.2 та ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

На час завершення будівництва добудови до житлового будинку Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року як і будь-який інший законодавчий акт не містив положення про реєстрацію права власності та не пов`язував реєстрацію такого права із його виникненням, а тому право власності позивача на добудову до житлового будинку АДРЕСА_1 , площею 19,4 кв.м., виникло з часу завершення такого будівництва, прийняття його до експлуатації на підставі акту державного приймання в експлуатацію індивідуального домоволодіння державною приймальною комісією, затвердженого рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради народних депутатів від 02 листопада 1993 року за №255/1, що узгоджується з приписами ч.2 та ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження». В той час, інститут державної реєстрації права власності на нерухоме майно та виникнення такого права з моменту державної реєстрації було запроваджено з набранням чинності 01 січня 2004 року ЦК України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження».

Посилання відповідача на дану обставину, що саме матері сторін по справі, ОСОБА_7 , було надано дозвіл на спірну добудову до житлового будинку АДРЕСА_1 з посиланням на архівний витяг із протоколу засідання виконавчого комітету Бориспільської міської ради депутатів трудящих від 22 грудня 1975 року за №26 (а.с.47), суд вважає безпідставним, оскільки зі змісту цього документу вбачається, що на засіданні виконавчого комітету розглядалось звернення ОСОБА_7 про надання дозволу на добудову будинків в зв`язку із переобладнанням під газове опалення. Проте, як вбачається із даних технічного паспорту на житловий будинок, спірна добудова до нього має житлове призначення, а тому її будівництво не пов`язано жодним чином із переобладнанням під газове опалення.

Також, відповідачем було надано до суду архівний витяг з рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради народних депутатів від 05 серпня 1985 року за №122-а (а.с.46), яким затверджено акт про закінчення будівництва та ввід в експлуатацію житлових будинків під АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 . Проте, відповідачем не було надано суду акт державного приймання в експлуатацію індивідуального домоволодіння державною приймальною комісією, а тому суд не може достовірно встановити обставини, що саме матір`ю сторін було проведено будівництво саме спірної добудови до житлового будинку АДРЕСА_1 , оскільки акт державного приймання в експлуатацію індивідуального домоволодіння державною приймальною комісією є правовстановлюючим документом на житловий будинок (добудову до нього) встановленої форми та змісту, містить обов`язкові відомості про індивідуально-особливі характеристики об`єкту, що приймається до експлуатації та висновки комісії.

Тому, відсутність акту державного приймання в експлуатацію індивідуального домоволодіння державною приймальною комісією, як правовстановлюючого документу, на який міститься посилання в рішенні виконавчого комітету Бориспільської міської ради народних депутатів від 05 серпня 1985 року за №122-а, не дає підстав суду для обґрунтованих висновків про те, що будівництво спірної добудови було проведено саме ОСОБА_7 .

Слід звернути увагу також на ту обставину, що рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради народних депутатів від 05 серпня 1985 року за №122-а, яким затверджено акт про закінчення будівництва та ввід в експлуатацію житлового будинку під АДРЕСА_1 ОСОБА_7 , було прийняте раніше, ніж рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради народних депутатів від 02 листопада 1993 року за №255/1, яким затверджено акт про закінчення будівництва та ввід в експлуатацію будинку (добудови), здійсненої ОСОБА_1 , що не виключає подальше проведення позивачем перебудови, реконструкції, перепланування добудови, яка була проведена ним в установленому законом порядку з підтвердженням таких обставин правовстановлюючими документами.

Допитані в судовому засіданні як свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не спростовують встановлених судом обставин щодо будівництва спірної добудови, а лише повідомили суду про те, що вони обізнані про саме будівництво спірної добудови до житлового будинку, однак не змогли повідомити суду чітко обставини будівництва, зокрема хто саме здійснював будівництво спірної добудови, за рахунок чиїх грошових коштів та у який спосіб велося будівництво.

Судом також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача, ОСОБА_7 , після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої увійшла належна їй 1/4 частка житлового будинку АДРЕСА_1 , площею 45,10 кв.м., спадкоємцями за заповітом після смерті якої є її дочка ОСОБА_2 та син ОСОБА_9 у рівних частках.

13 вересня 1989 року державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори, Кужель Л.В. було видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/8 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , за реєстром №1723 та зареєстрованого в Бориспільському міжміському бюро технічної інвентаризації 25 вересня 1989 року (а.с.12-13).

Проте, посилання відповідача на те, що свідоцтво про право на спадщину від 13 вересня 1989 року за №1723, виданого державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори, Кужель Л.В. на житловий будинку АДРЕСА_1 з врахуванням спірної добудови, площею 19,4 кв.м., є необґрунтованим, оскільки відповідно до змісту цього свідоцтва про право на спадщину, воно видане на спадкове майно, що складається з 1/4 частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, які знаходяться в АДРЕСА_1 , який належав померлій ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Бориспільською державною нотаріальною конторою 29 червня 1979 року за реєстром №3287.

В той час, свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Бориспільською державною нотаріальною конторою 29 червня 1979 року за реєстром №3287, видане та засвідчує набуття ОСОБА_7 права власності в порядку спадкування на 1/4 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_8 на підставі договору дарування, посвідченого Бориспільською державною нотаріальною конторою 04 травня 1972 року за реєстром №1896, тобто до будівництва в 1975-1977 роках спірної добудови до житлового будинку, де житлова площа житлового будинку складала 45,10 кв.м.

За таких обставин суд дійшов до висновку, що свідоцтво про право на спадщину від 13 вересня 1989 року за №1723, видано відповідачу лише на 1/4 частку житлового будинку, який належав ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 червня 1979 року за реєстром №3287, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 , коли спірної добудови до житлового будинку не було ще зведено і як наслідок будь-яких прав у ОСОБА_8 на таку добудову не існувало, а тому і не могло бути передано у порядку спадкування.

Відповідно до п.128 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року за №45/4, яка втратила чинність на підставі наказу Мінюсту від 14 червня 1994 року за №18/5, однак яка була чинна на час видачі свідоцтва про право на спадщину від 13 вересня 1989 року за №1723, якщо до складу спадкового майна входить житловий будинок (частина будинку) або квартира в будинку житлово-будівельного кооперативу індивідуальних забудовників, державний нотаріус вимагає правовстановлюючий документ про належність будинку (частини будинку), квартири спадкодавцю, довідку-характеристику бюро технічної інвентаризації, а в місцях, де інвентаризація не проводилась, - довідку виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих.

З цього суд робить висновок, що свідоцтво про право на спадщину від 13 вересня 1989 року за №1723 не містить будь-яких фактичних даних про перехід права власності на спірну добудову в порядку спадкування від померлої ОСОБА_7 до відповідача на підставі рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради народних депутатів від 05 серпня 1985 року за №122-а та акту про закінчення будівництва та ввід в експлуатацію, що мають бути самостійними правовстановлюючими документами на добудову до житлового будинку як об`єкту нерухомого майна, на які посилається відповідач під час розгляду справи, однак які не були надані державному нотаріусу для видачі свідоцтва про право на спадщину на добудову до житлового будинку, що спростовує факт будівництва, прийняття до експлуатації та виникнення права власності у ОСОБА_7 на цю добудову, подальше включення її до складу спадщини, та набуття права власності на неї у порядку спадкування за відповідачем на підставі свідоцтва про право на спадщину від 13 вересня 1989 року за №1723.

Зазначення у свідоцтві про право на спадщину від 13 вересня 1989 року за №1723 інформації про те, що на земельній ділянці, площею 600 кв.м., розміщено житловий будинок загальною житловою площею 58,8 кв.м., викладено державним нотаріусом виходячи із даних довідки-характеристики, яка містить відомості актуальні на час видачі свідоцтва про право на спадщину, та надається спадкоємцем, і не свідчить жодним чином про набуття ним права власності у порядку спадкування на об`єкт нерухомого майна зазначеної площі.

Крім того, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_9 . Майно, що увійшло до складу спадщини складається із: 1/4 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , належного ОСОБА_9 на підставі cвідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом Бориспільської державної нотаріальної контори від 29 червня 1979 року за реєстром №3287 та 1/8 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , належної ОСОБА_9 після смерті ОСОБА_7 , який прийняв спадщину, однак не оформив свої спадкові права та не отримав свідоцтво про право на спадщину.

Спадкоємцем всіх прав та обов`язків після смерті ОСОБА_9 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у рівних частках.

15 січня 2010 року державним нотаріусом Бориспільської міської нотаріальної контори Київської області, Сіпко Л.М., видане ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на 3/16 частки житлового будинку АДРЕСА_1 та зареєстрованого в реєстрі за №1-62 (а.с.14).

Також, 23 грудня 2009 року державним нотаріусом Бориспільської міської нотаріальної контори Київської області, Сіпко Л.М., видане ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом на 3/16 частки житлового будинку АДРЕСА_1 та зареєстрованого в реєстрі за №1-2403 (а.с.16).

Таким чином, житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної власності з визначення часток кожного із співвласників, де частка позивача становить 7/16, а відповідача - 9/16 у спільній частковій власності на об`єкт нерухомого майна, який не включає добудову до житлового будинку, будівництво якої проведеної позивач в період з 1975 по 1977 роки, загальною площею 38,4 кв.м., позначеної літерою «а1» та «а2» в технічному паспорті на житловий будинок, виготовленого станом на 1989 рік.

Відповідно до ч.4 ст.357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Таким чином, суд погоджується з доводами позивача про те, що йому як співвласнику житлового будинку АДРЕСА_1 , який в установленому законом порядку за свій рахунок здійснив будівництво добудови до житлового буднику, позначених літерами «а1» та «а2» в технічному паспорті на будинок, належить суб`єктивне право власності на такий об`єкт нерухомого майна, а будівництво такого об`єкту не змінює часток співвласників у праві спільної часткової власності на житловий будинок.

Судом не встановлено, що будівництво позивачем добудови до житлового будинку якимось чином порушує права чи інтереси відповідача як співвласника житлового будинку, Прийняття добудов в експлуатацію свідчить про дотримання позивачем правил забудови земельної ділянки, будівельних норм, протипожежних, санітарних та інших правил під час будівництва добудови до житлового будинку.

Також, суд враховує, що за позивачем не може бути визнано право власності на добудову «а2» до житлового будинку під АДРЕСА_1 , оскільки ним в 2013 році здійснено перебудову цієї добудови до житлового будинку шляхом збільшення її площі з 8,4 кв.м. до 12,1 кв.м., яка в технічному паспорті на житловий будинок, складеного в 2018 році, позначена літерою вже «а3», з порушенням порядку будівництва об`єкту містобудування - без документу, який дає право виконувати будівельні роботи.

У відповідності до ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна не набуває права власності на нього.

Таким чином, оскільки добудова «а2», яка в технічному паспорті на житловий будинок, виготовленого в 2018 році, позначена літерою «а3», до житлового будинку під АДРЕСА_1 з підстав, передбачених ст.376 ЦК України, є об`єктом самочинного будівництва, суд вважає, що позивач не набув право власності на таку добудову, оскільки не оформив її у встановленому законом порядку, передбаченого для об`єктів самочинного будівництва, а тому вона не може бути предметом цього позову.

Відповідно до положення ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 звернулася до Бориспільського міськрайонного суду із позовом до ОСОБА_1 про поділ домоволодіння в натурі, предметом поділу якого є житловий будинок АДРЕСА_1 з надвірними господарськими будівлями та спорудами, а також добудови «а1» та «а2» до житлового будинку, про що у своєму позові та поясненнях, наданих під час розгляду цивільної справи, повідомив представник позивача та було визнано відповідачем. Тобто, відповідач не визнає право позивача на спірну добудову до житлового будинку.

У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що оскільки відповідач не визнає право позивача на добудову до житлового буднику, яка позначена літерою «а1» в технічному паспорті на житловий будинок АДРЕСА_1 , на підставі ст.392 ЦК України, необхідно визнати за позивачем право власності на добудову «а1» до житлового будинку під АДРЕСА_1 .

V . Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З квитанції від 03 червня 2019 року (а.с.1) вбачається, що при пред`явленні позову до суду ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 770 гривень. Пред`явлений ним позов задоволений у повному обсязі. Тому, з ОСОБА_2 на користь позивача слід примусово стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 770 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ч.2 та ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження», ст.328, ч.4 ст.357, ст.376, ст.392 ЦК України, ч.1 ст.141, п.2 ч.1 ст.258, ч.1-ч.2 ст.259, ст.263-265, ст.268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на добудову до житлового будинку під АДРЕСА_1 , позначеної літерою «а-1» в розділі «характеристика будинку, господарських будівель та споруд», який є складовою технічного паспорту на житловий будинок, виготовленого 28 серпня 2018 року КП «Бориспільське бюро технічної інвентаризації».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений при подачі позову судовий збір в розмірі 770 грн.

Позивач ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , І.н. НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_4 , І.н. НОМЕР_2 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення суду - 11 лютого 2020 року.

Суддя підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Бориспільського міськрайонного суду В.В. Журавський