Справа № 654/38/20
Провадження №2/654/435/2020
Голопристанський районний суд Херсонської області
в складі: головуючої - судді Третьякової І.В.
за участю секретаря - Луцюк К.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Гола Пристань в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, -
09 січня 2020 року АТ КБ «Приват Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця. В обґрунтування позову вказали, що 16.05.2011 між ПАТ КБ «Приват Банк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_2 було укладено договір б/н, відповідно до умов якого, остання отримала кредит у розмірі 3100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування згідно умов договору. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. Зобов`язання позичальниці за укладеною з ПАТ КБ «ПриватБанк» угодою належним чином не виконувалися, що призвело до заборгованості через несвоєчасне повернення отриманих кредитних коштів та сплати процентів. Відповідач постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, тобто вважаються таким, що прийняв спадщину, до складу якої входить у тому числі кредитні зобов`язання померлої. З посиланням на ст.ст. 1218, 1219, 1268, 1281, 1282 ЦК України, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 6001,10 грн. за кредитним договором б/н від 16.05.2011 та судовий збір.
В судове засіданні представник позивача не з`явився, долученим до позовної заяви письмовим клопотанням просив проводити розгляд справи без нього. Позовні вимоги банку підтримуються в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, підтвердженням чого є повернуте на адресу суду рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.
Згідно ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідачів і ухвалює заочне рішення, проти чого представник позивача у своїй заяві не заперечує.
Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, оцінивши представлені позивачем доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 16 травня 2011 року ОСОБА_2 стала клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк», ідентифікувавшись та ознайомившись з умовами та правилами надання банківських послуг, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, позичальник отримала кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування згідно умов договору.
Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі: надав відповідачеві кредит у розмірі, встановленому договором.
В силу п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.
Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку, ОСОБА_2 неналежно виконувала свої зобов`язання, тим самим порушувала умови договору, що призвело до виникнення заборгованості станом на дату її смерті у загальному розмірі 6001,10 грн., з яких: 1391,14 грн. заборгованість за кредитом та 4609,96 грн. заборгованість за відсотками.
Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . актовий запис про смерть №407.
Згідно ч.1 ст. 608 ЦК зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Дані правовідносини допускають правонаступництво в порядку спадкування.
Положеннями ст.ст. 1216, 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. До складу спадщини входять усі права та обов`язки померлої особи, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч.1, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Звертаючись до суду позивач вказав, що відповідач постійно проживав із ОСОБА_2 на момент її смерті, оскільки зареєстрований за тією ж адресою, що й спадкодавець, а відтак вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки заяви до нотаріуса про відмову від неї не подавали.
В силу положень ст.. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» спадкоємці боржника є боржниками перед кредитором лише за умови прийняття спадщини та у межах вартості майна, одержаного у спадщину.
Отже, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (стаття 12 ЦПК України).
Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що у ОСОБА_2 було в наявності будь-яке рухоме чи нерухоме майно, його об`єм та вартість.
Таким чином, банком не було доведено перед судом, що після смерті позичальника, до його спадкоємців, окрім обов`язку по погашенню кредитних зобов`язань перейшло право на якість матеріальні блага, в межах вартості яких останні повинні задовольнити вимоги АТ КБ «ПриватБанк».
Окремої уваги заслуговує віднесення позивачем відповідача до спадкоємців померлої.
Так, згідно отриманої відповіді від завідуючого Голопристанською державною нотаріальною конторою від 19.09.2018р. за вх. № 682/02-14, підставою для заведення спадкової справи №220/2018 після смерті ОСОБА_2 стала заява-претензія, подана АТ КБ «ПриватБанк» до спадкоємців. При цьому, відомості про самих спадкоємців у Голопристанській ДНК відсутні. Свідоцтва про право на спадщину не видавались.
Частиною1 ст. 1222 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
В положеннях ч.1, 2 ст. 1223 ЦК України вказано, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.
Матеріали справи не містять доказів складання ОСОБА_2 заповіту, а отже спадкування повинно здійснюватися за законом.
Статті 1261-1265 ЦК України визначають, як спадкоємців осіб, які перебувають в спадкодавцем в певних родинних відносинах від першого до шостого ступеня спорідненості і в залежності від віддалення цього ступеня віддаляється і черга спадкування.
В змісті позовної заяви позивач не посилається на певну ступінь споріднення відповідача з спадкодавцем, не вказує про їхнє проживання однією сім`єю не менш, як п`ять років до часу відкриття спадщини, чи перебування його у ОСОБА_2 на утриманні, тобто взагалі не визначає ОСОБА_1 , як спадкоємця конкретної черги спадкування.
Між тим, представлені копії паспортів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а також відомості графи «Семейное положение» підписаної позичальником анкети-заяви вказує про перебування даних осіб в зареєстрованому шлюбі, що відносить відповідача до спадкоємців першої черги за законом, згідно ст. 1261 ЦК України.
Проте, сам факт реєстрації шлюбу не підтверджує їхнього реального спільного проживання за однією ж адресою на момент смерті ОСОБА_2 , що є обов`язковою умовою для прийняття спадщини по ч.3 ст. 1268 ЦК України.
Такий висновок суду ґрунтується на тому, що долучена до позову копія паспорта ОСОБА_2 , яка містить відмітку про зареєстровану адресу її проживання, була отримана банком під час укладання договору (тобто в 2011 році), а тому не може бути належним підтвердженням актуальності цих даних і на момент її смерті (2014р.), оскільки такі відомості додатково не перевірялися.
Крім цього, позивачем не спростовано вірогідність наявності інших осіб, які також могли фактично прийняти спадщину після смерті ОСОБА_2 по ч.3 ст. 1268 ЦК України. Отже, відсутні розумні підстави вважати ОСОБА_1 єдиним належним відповідачем по зобов`язанням позичальниці перед банком.
Також, на думку суду заслуговують уваги обставини пропущення позивачем строків пред`явлення вимог, які передбачені ст. 1281 ЦК України.
Так, зазначеною нормою визначено порядок та строки пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців, згідно якого спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги (частина перша). Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги (частина друга). Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги (частина третя). Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги (частина четверта).
В матеріалах справи міститься ухвала Голопристанського районного суду від 14.09.2016р. по справі №654/2660/16-ц, зі змісту якої вбачається, що в 2016р. ПАТ КБ «ПриватБанк» зверталося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості. В ході перевірки зареєстрованої адреси проживання відповідача була встановлена смерть ОСОБА_2 на момент пред`явлення до неї позову, а тому вказаною ухвалою у відкритті провадження у справі було відмовлено.
Викладене свідчить про те, що з моменту винесення ухвали позивачу було відомо про смерть позичальника і з вказаної дати розпочато відлік шестимісячного строку пред`явлення вимог до її спадкоємців.
Однак, як зазначає сам позивач у позовній заяві, лист-претензія була направлена банком до нотаріальної контори лише 26.08.2018р., тобто з понад річним пропущенням граничного строку пред`явлення вимог, що в силу ч.4 ст. 1281 ЦК України позбавляє АТ КБ «ПриватБанк» права вимоги до спадкоємців, оскільки відповідальність спадкоємців за боргами спадкодавця настає лише за умови додержання кредитором вимог статей 1281, 1282 ЦК України, які ним не дотримані.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 1216, 1218, 1222, 1223, 1268, 1281, 1282 ЦК України, ст.. 12, 13, 81, 141, 263-265, 280, 282, 354, 355 ЦПК України, суд, -
В задоволенні позовних вимог акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду безпосередньо або через Голопристанський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 лютого 2020 року.

Суддя І. В. Третьякова