Справа № 638/7050/17
Провадження № 2/638/2022/20
РІШЕННЯ

іменем України

10.02.2020 Дзержинський районний суд міста Харкова в складі

головуючого судді Штих Т.В.

за участі секретаря Бадран В.Р.,

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ПрАТ « СК « ВУСО» про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ПрАТ « СК « ВУСО» про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 10 листопада 2016 року з вини відповідача, належному йому на праві власності автомобілю марки «Дайхатсу Теріос» державний номер НОМЕР_1 завдано механічних пошкоджень, чим відповідно завдано матеріальні збитки. Згідно висновку оцінювача ТОВ « СИГНАЛ» від 26.01.2017 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля за наслідком ДТП становить 278469,00 гривень. Позивач просить стягнути на його користь 280704,00 гривень- суму, яка складається з збитків, послуг евакуатора, послуг ПАТ « Укртелеком» та послуг СТО. Крім того позивач просить стягнути моральну шкоду у розмірі 10000,00 гривень, а також витрати на правову допомогу, вартість роботи оцінювача на суму 8100,00 гривень.

У подальшому позивач зменшив позовні вимоги та просив стягнути на його користь з відповідача 231976,00 гривень, моральну шкоду у розмірі 10000,00 гривень. Вирішити питання щодо судових витрат та звільнити його від сплати судового збору ( а.с. 70-71).

Позивач та представник позивача у судове засідання з`явились, наполягали на задоволенні уточнених позовних вимог.

Відповідач у судове засідання особисто не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, надав до суду заперечення проти позовної заяви ( а.с. 74-78), просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав викладене заперечення проти позову, просив позовні вимоги залишити без задоволення.

Третя особа ОСОБА_3 просила суд розглядати справу за її відсутності, про що надала відповідну заяву ( а.с.61).

Представник третьої особи ПрАТ « СК « ВУСО» надав до суду пояснення, додаткові докази, просив справу розглядати за його відсутності ( а.с.87-111).

Стороною позивача були через канцелярію суду подані клопотання щодо виклику автотоварознавця, проте у подальшому вказані клопотання не були заявлені у судовому засіданні.

Ухвалою від 27 лютого 2019 року у справі призначена автотехнічна експертиза.

Відповідно до листа директора ХНДІСЕ від 26.06.2019 року вказана експертиза знята з виконання в зв`язку з неоплатою її проведення відповідачем.

Судом витребувано справу № 3/638/4683/16,638/19838/16-п про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 за ст. 124 КпАП України.

У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи спір по суті, суд встановив наступні фактичні обставини, докази, що їх підтверджують, та відповідні ним спірні правовідносини.

Згідно постанови Дзержинського районного суду міста Харкова від 16 грудня 2016 року - 10 листопада 2016 року о 13-00 годині у місті Харків на перехресті вул. Деревянко та проспекту Науки, ОСОБА_4 .С., керуючи автомобілем « Мерседес» номерний знак АХ 9753 НОМЕР_2 , відповідно до дорожньої обстановки не дав закінчити проїзд перехрестя автомобілю, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем « Дайхатсу» номерний знак НОМЕР_3 . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки.

В діях відповідача встановлено порушення вимог п.16.5ПДР України, що містять в собі склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2016 року у справі №638/19838/16-п відповідача визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, що встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі обставини або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вчинення відповідачем адміністративного проступку не спростовується, та за наявності постанови Дзержинського районного суду м. Харкова, яка набрала законної сили, не підлягає доказуванню.

Згідно звіту №170126-004 про оцінку розміру матеріальної шкоди, спричиненої володільцю автомобілю « Дайхатсу» номерний знак НОМЕР_3 , в результаті його пошкодження від 26 січня 2017 року вартість матеріального збитку, завдана власнику автомобіля складає 278469,00 гривень. Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована у ПрАТ « СК ВУСО» на підставі полісу страхування серії НОМЕР_4 , якою було виплачено позивачу відшкодування завданої шкоди в сумі 49000,00 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, надаючи оцінку аргументам учасників справи та правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Збитками визнаються: 1) витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, що підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 №4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Неправомірність дій відповідача, якими завдано шкоду майну позивача, встановлено в межах адміністративного судочинства по справі №638/19838/16-п, та відповідачем не заперечується.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992, відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відносити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовується в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, що виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку з заподіянням шкоди майну.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 №4, потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів.

За змістом статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Розмір шкоди, завданої відповідачем внаслідок ДТП, позивач підтверджує вказаним вище звітом ТОВ « СИГНАЛ».

У відповідності до змісту узагальнених одиничних результатів оцінки за вказаним звітом, вартість матеріального збитку, складає 278469,00 гривень.

Проте відповідно до звіту № 221/11/16 про оцінку вартості матеріального збитку від 30 листопада 2016 року, проведеної ФОП ОСОБА_5 суму матеріального збитку становить 139638,52 гривни.

Суд погоджується з запереченнями відповідача, та зазначає, що звіт ТОВ « СИГНАЛ» проведений відповідно до рахунку- фактури № 7-000000099 від 25 січня 2017 року ТОВ « Техно-Арт». Та інші дослідження з приводу вартості не проводились.

У судовому засіданні позивач повідомив, що наразі автомобіль відремонтований, ремонтні роботи, чи заміну запчастин він не проводив на ТОВ « Техно-Арт».

За таких умов, суд вважає звіт ТОВ « СИГНАЛ» від 26 січня 2017 року, виконаним без врахування всіх обставин у справі, таким, що не містить обов`язкових частин звіту.

Натомість звіт ФОП ОСОБА_5 проведений на вимогу страхової компанії є мотивованим, містить дослідницьку частину.

Згідно вимог ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Враховуючи сплату страхового відшкодування, різниця між матеріальним збитком за висновком оцінки і страховою виплатою становить 90638,52 гривень.

Суд, окремо наголошує, що наданий позивачем звіт ( ТОВ « СИГНАЛ») про оцінку збитку транспортного засобу, як доказ завданої матеріальної шкоди, містить перелік допущень, у відповідності до яких, калькуляція відновної вартості ремонту отримана за рахунок оцінки реальної вартості відновного ремонту, яку власник буде змушений заплатити при проведенні робіт на сертифікованій СТО.

Суб`єктом оціночної діяльності ТОВ « Техно-Арт» зазначається, що вартість складових, що підлягають заміні визначена з урахуванням офіційного курсу валют та з ПДВ.

При цьому, позивачем не долучено до матеріалів справи підтверджень того, що ремонт був проведений сертифікованим СТО, організацією платником вказаного податку.

Висновок оцінки вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу не є підставою для виникнення податкових зобов`язань за відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу.

Тому відповідно до вказаної норми п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, ПДВ у даному випадку не повинний нараховуватися.

Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, то при прийнятті судового рішення в цій частині суд виходить з наступного.

Моральна шкода позивачеві була завдана порушенням його права на належне розпорядження та користування транспортним засобом, змінами у побуті.

Ситуація, що стала підставою цього позову, за звичайних умов суспільного життя є неодмінно психотравмуючою за своєю сутністю. Вона створює переживання, емоційну напруженість, порушує життєві плани та змінює звичайний життєвий устрій (необхідність участі в судовому розгляді, відвідування експертних). Відстоювання своїх цивільних прав займає в позивача тривалий час, потребує значних фізичних та психологічних сил. Внаслідок обставин, що є предметом розгляду в цій справі, позивач зазнав значних матеріальних збитків, які, в свою чергу обумовлюють порушення звичайного темпу, змісту та цілеспрямованості його життєдіяльності, професійної діяльності. При цьому, суд вважає, що заявлена позивачем сума компенсації моральної шкоди в розмірі 10000,00 гривень не є співмірною з тими негативними наслідками, що наступили для позивача, та не відповідає критерію розумності. Оцінивши встановлені у судовому засіданні фактичні обставини, суд дійшов висновку, що достатньою та справедливою для компенсації моральних страждань позивача буде сума в розмірі 5000,00 гривен.

Таким чином, на основі повного і всебічного з`ясування обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, судом вирішено позовні вимоги задовольнити частково.

Суд зауважує, що позивач в уточнених позовних вимогах не вимагав стягнення з відповідача витрат на його користь ( витрати на надання правової допомоги та послуг оцінювача, послуги евакуатора, ПАТ « Укртелеком», СТО). Суд при цьому зазначає, що у матеріалах справи відсутні належні докази, які б підтверджували сплату вказаної у первинних позовних вимогах суми. Також суду не надано належних доказів, які б підтверджували сплату послуг евакуатора, СТО та ПАТ « Укртелеком».

Питання про стягнення судових витрат суд вирішує згідно зі ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 1166, 1167,1187, 1194 ЦК України, та ст. ст. 12, 13, 76-77, 81-82, 141, 263-264 ЦПК України, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ПрАТ «СК «ВУСО» про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_5 на користь ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_6 суму матеріальної шкоди у розмірі 90638,52 ( дев`яносто тисяч 638 гривень 52 копійки) та суму моральної шкоди в розмірі 5000 ( п`ять тисяч гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_5 на користь держави судові витрати, судовий збір за звернення з позовом в сумі 1446,39 ( одна тисяча чотириста сорок шість гривень 39 копійок.)

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення виготовлений 17 лютого 2020 року.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апелляційного суду протягом тридцяти днів з моменту проголошення через районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги.

Рішення ухвалено та надруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Суддя : Штих Т.В.