Дата документу 13.02.2020
Справа № 334/4348/19
Провадження № 2/334/814/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді Козлової Н.Ю.,

при секретарі Манюхіні О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до територіальної громади в особі Запорізької міської ради, третя особа Друга Запорізька державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в :

Позивачі, звернулись до суду з позовом до територіальної громади в особі Запорізької міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, у якому просить суд визнати за ними у рівних частках, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 право власності на будинок АДРЕСА_1 .

Представник позивачів - адвокат Петров Г.М., у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача - Шеремет О.В. у судовому засіданні, просила розглянути справу на розсуд суду.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачів ОСОБА_5 , про що 25.12.2004 року Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції було видано Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на житловий будинок АДРЕСА_1 , що належав померлому. Проте, свідоцтва про право власності на вказаний будинок за життя спадкодавець не одержав.

Вказаний будинок був побудований та введений в експлуатацію спадкодавцем за життя на правових підставах та згідно дозвільних документів.

Так, 12.11.1953 року рішенням виконкому Верхньо-Хортицької Райради депутатів трудящих № 480 ОСОБА_5 було виділено земельну ділянку площею 700 кв.м. на праві безтермінового користування під будівництво власного будинку в АДРЕСА_1 (на теперішній час це АДРЕСА_1 ).

05 травня 1954 року між ОСОБА_5 та відділом комунального господарства Верхньо-Хортицької Райради депутатів трудящих було укладено договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки під забудову індивідуального житлового будинку на праві приватної власності, який був нотаріально посвідчений Державним нотаріусом.

На підставі зазначеного рішення та договору ОСОБА_5 був побудований та введений в експлуатацію зазначений житловий будинок, що підтверджується інвентарною справою № 3472/6700.

Позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , є спадкоємцями за законом, після свого батька ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвами про народження позивачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

В межах шестимісячного строку позивачі звернулися з заявою про прийняття спадщини до Другої Запорізької державної нотаріальної контори, однак нотаріус відмовив позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину з причини відсутності правовстановлюючих документів та державної реєстрації права власності на спадкове майно житловий будинок АДРЕСА_1 .

За правилами, діючих на час зведення спірного будинку норм, а саме Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» та постанови Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок є сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію.

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, підлягають реєстрації всі будинки і домоволодіння, зокрема ті, які належать громадянам на праві особистої власності.

Як вказано в п. 7 Інструкції, реєстрація проводиться на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком.

В додатку № 1 даної Інструкції зазначено, про передачу (серед інших випадків) рішення виконкому місцевої ради депутатів трудящих про відвід земельної ділянки установам, підприємствам і організаціям і про дозвіл будівництва та акт державної комісії про прийняття будинку (будинків) та введення їх в експлуатацію (п. 11 Інструкції), або нотаріально посвідчені договори про надання у дострокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку та затверджений виконкомом місцевої Ради акт про прийняття будинку в експлуатацію (п. 14 Інструкції).

Відсутність реєстрації будинку в БТІ не є наслідком виключення спірного будинку з спадкової маси, так як, відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7 про судову практику у справах про спадкування», в пункті 8, говориться, що до складу спадщини входить також незавершене будівництво, яке не можливо навіть зареєструвати в відповідних органах.

У зв`язку з тим, що у позивачів відсутні правовстановлюючі документи на будинок АДРЕСА_1 , вони не мають можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на зазначене спадкове майно в нотаріальному порядку.

Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" також роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" має місце роз`яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. За змістом цих роз`яснень видно, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але відсутній оригінал правовстановлюючого документу або в силу об`єктивних причин спадкодавець не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна в БТІ.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскільки позивачі прийняли спадщину, однак не мають можливості зареєструвати спадкове майно та у повній мірі реалізувати свої права як власник майна, заявлені позовні вимоги є законними та обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 223, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до територіальної громади в особі Запорізької міської ради, третя особа Друга Запорізька державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 право власності на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, після смерті її батька, ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 право власності на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, після смерті його батька, ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_4 право власності на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, після смерті його батька, ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 13 лютого 2020 року.

Суддя: Козлова Н. Ю.