Справа № 509/1104/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2020 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Кириченко П.Л.,

при секретарі Осадченко С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Овідіополь Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління МЮ (м.Одеса) (далі по тексту державний виконавець), третя особа яка не заявляє самостійних вимог: Третя одеська державна нотаріальна контора про звільнення майна з під арешту, суд, -

ВСТАНОВИВ:

10 березня 2020 року до Овідіопольського райсуду Одеської області надійшов вищевказаний позов, в якому позивачка зазначила, що державний виконавець безпідставно наклав арешт на нерухоме майно, яке не є у неї у власності, а тому позивачка просить зняти арешт з нерухомого майна у вигляді квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (далі по тексту спірне нерухоме майно).

В ході судового розгляду від представника позивачки надійшла заява з якої видно, що на позові наполягає просить справу розглянути в її відсутності.

Відповідач до суду не з`явився, при цьому направив лист з якого вбачається, що у відповідача не залишились документи на підставі яких був накладений арешт, у зв`язку з закінченням терміну зберігання та просять справу розглянути в їх відсутності.

Третя особа до суду не з`явилась.

Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ч.1 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права,бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом і передбачених цим Кодексом випадках.

Так судом встановлено, що дійсно в провадженні Овідіопольського райсуду Одеської області перебувала цивільна справа № 2-1484/05 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення боргу.

Згідно рішення суду першої інстанції від 18 липня 2005 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню борг в сумі 8100 грн. та судові витрати в розмірі 81 грн., а всього 8181 грн. Рішення суду є чинним.

В рамках справи № 2-1484/05 були з`ясовані наступні обставини: 11 липня 2005 року позивач ОСОБА_2 звернувся з вищевказаним позовом . Відповідачка по справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.18-20).

18 січня 2006 року державним виконавцем була прийнята постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, об`єкт обтяження невизначено майно, спірне нерухоме майно (а.с.5).

27 січня 2006 року посадовими особами нотаріальної контори були внесені відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо обтяжень, які були прийняті державним виконавцем 18 січня 2006 року відповідно до постанови. Позивачка не зверталась з заявою до нотаріальних установ, про надання процесуального рішення державного виконавця, а тому суд вважає, що з боку позивачки належних та допустимих доказів відповідно до ст.ст. 77,78 ЦПК України, існування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АА № 103855 від 18.01.2006 року ДВС в Овідіопольському районі Одеської області, під час судового розгляду не було надано.

Позивачка просить зняти арешт з вищевказаного рухомого та нерухомого майна, посилаючись на те, що виконавче провадження закрито, а тому державний виконавець зобов`язаний зняти арешт та скасувати вищевказані постанови, але ці дії державний виконавець не здійснив.

В ході розгляду справи було встановлено, що підставою для відкриття виконавчого провадження була заява стягувача - фізичної особи та виконавчий лист виданий на підставі судового рішення. Державний виконавець відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» належним чином відкрив виконавче провадження, під час примусових дій в рамках своїх повноважень прийняв рішення про накладення арешту на майно боржника. Виходячи з вищевказаного суд пришов до висновку, що позивачка звернулась до суду з позовними вимогами, які в порядку ст.ст. 15,16 ЦК України підлягають судовому захисту в іншому порядку. Державний виконавець прийняв рішення про накладення арешту на нерухоме майно в рамках своїх повноважень відповідно до закону, а тому суд вважає, що відповідач - державний виконавець є не належним відповідачем.

Таким чином суд приходить до висновку, що відповідно до ст. 263 ЦПК України позивачка не обґрунтувала свої позовні вимоги.

Позивачка при поданні позову сплатила судовий збір в повному обсягу, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, а тому відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст.2-13,76-80,141,258,263-265,266 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управлі ння МЮ (м.Одеса), третя особа яка не заявляє самостійних вимог: Третя одеська державна нотаріальна контора про звільнення майна з під арешту - відмовити.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Рішення може бути оскаржено до цивільної палати Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: Кириченко П.Л.