КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №361/3526/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2020 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів - Березовенко Р.В., Суханової Є.М., із участю секретаря Потоцької О.О., розглянувши матеріали цивільної справи у місті Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2020 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову - міськрайонне управління у Броварському районі та місті Броварах Головного управління Держгеокадастру в Київській області, про витребування земельної ділянки від добросовісного набувача та скасування державної реєстрації права власності,

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області з 11 серпня 2020 року перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову - міськрайонне управління у Броварському районі та місті Броварах Головного управління Держгеокадастру в Київській області, про витребування земельної ділянки від добросовісного набувача та скасування державної реєстрації права власності.

09 червня 2020 року позивач подала до суду заяву про забезпечення позову у виді накладення арешту на земельну ділянку, що поділена на чотири частини, зокрема, з кадастровим номером :01:045:0103, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; кадастровим номером :01:045:0102, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; кадастровим номером :01:045:0101, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; кадастровим номером :01:045:0100, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , до набрання законної сили судовим рішенням у справі.

Обґрунтовуючи заяву, позивачка посилалась на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 12 липня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Самко Н.Т., зареєстрованого у реєстрі № 1775, вона купила земельну ділянку, площею 0,1000 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

У подальшому, земельна ділянка вибула із володіння позивачки поза її волею.

26 жовтня 2016 року відбувся перехід права власності на вказану ділянку до ОСОБА_3 , а 10 березня 2017 року - до ОСОБА_1

19 травня 2017 року за заявою ОСОБА_1 здійснено поділ належної позивачу земельної ділянки на чотири частини по 0,025 га. У разі незабезпечення позову у спосіб накладення арешту, спірне нерухоме майно може бути відчужено на користь третіх осіб, що ускладнить або навіть унеможливить виконання рішення суду про повернення її права на цю земельну ділянку.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2020 року заяву позивачки про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на земельні ділянки, що належать на праві власності ОСОБА_1 , які мають кадастровий номер: :01:045:0103, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; кадастровий номер: :01:045:0102, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; кадастровий номер: :01:045:0100, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; кадастровий номер: :01:045:0101, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, просить її скасувати та у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити, посилаючись на незаконність та необгрунтованість судового рішення, порушення судом норм процесуального правапри його ухваленні.

Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши думку учасників процессу, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Види забезпечення позову, які може вжити суд, передбачені ч. 1 ст. 150 ЦПК України, згідно якої позов в тому числі забезпечується забороною вчиняти певні дії. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову ( ч. 2 ст. 150 ЦПК ).

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 5 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Інститут забезпечення позову є особливим видом судової юрисдикції, який визначається, як встановлені законом тимчасові процесуальні дії примусового характеру у вигляді обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб, що застосовуються судом та гарантують або можуть гарантувати позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, у випадку прийняття його на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, або ефективний захист його прав.

За змістом вказаних норм, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам ( п. 4 постанови ПВСУ № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» ).

Тобто, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, доведеності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду чи утруднення ефективного захисту прав позивача в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

З матеріалів справи вбачається, що 04 червня 2020 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову - міськрайонне управління у Броварському районі та місті Броварах Головного управління Держгеокадастру в Київській області, про витребування земельної ділянки від добросовісного набувача та скасування державної реєстрації права власності.

Тому обраний позивачем вид забезпечення позову, шляхом накладення арешту на земельні ділянки, що належать на праві власності ОСОБА_1 , які мають кадастровий номер: :01:045:0103, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; кадастровий номер: :01:045:0102, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; кадастровий номер: :01:045:0100, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; кадастровий номер: :01:045:0101, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , щодо яких розглядається спір про їх витребування від добросовісного набувача та скасування державної реєстрації права власностіє співмірним із заявленими позовними вимогами та свідчить про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів, за захистом яких вони звернулись.

Зазначений вид забезпечення позову, на переконання апеляційного суду, є обгрунтованим і з огляду на те, що зазначене майно неодноразово виступало предметом купівлі-продажу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

Таким чином, суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 149, 150, 263 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості судового рішення, правильно встановив обставини у справі та правомірно дійшов висновку про задоволення заяви про забезпечення позову у заявлений позивачкою спосіб.

Обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та нормах процесуального права, які судом першої інстанції застосовані правильно.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, оскільки судом додержано вимог матеріального та процесуального права, а тому ухвалу місцевого суду, відповідно до ст. 375 ЦПК України, необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Апеляційний суд також вважає за необхідне відмітити, що Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2020 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову - міськрайонне управління у Броварському районі та місті Броварах Головного управління Держгеокадастру в Київській області, про витребування земельної ділянки від добросовісного набувача та скасування державної реєстрації права власності - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: Р.В. Березовенко

Є.М. Суханова