Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27 жовтня 2020 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Гуденко О.А.,

при секретарі - Дудник Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітніх дітей та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітніх дітей, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач, ОСОБА_2 ), третя особа Служба у справах дітей Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради (далі - третя особа, Служба), в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 23 жовтня 2019 року , просила:

ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між нею, ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який було зареєстровано у Ленінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 137 від 28 березня 2008 року;

визнати місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за місцем мешкання їх матері - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

стягнути з відповідача на її користь витрати, пов`язані із сплатою судового збору.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказала на те, що у 2008 році між нею та відповідачем укладено шлюб, від якого вони мають двох дітей ОСОБА_3 2008 року народження та ОСОБА_4 2011 року народження. Шлюбні відносини, як чоловіка та жінки, між ними припинилися більше шести місяців тому, поновлювати їх у сторін бажання не має. Сторони мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. Причиною розриву є різні характери та погляди на сімейні цінності. Майнові спорі між сторонами відсутній. Місце проживання дітей просила визначити за її місцем мешкання, оскільки відповідач не має самостійного заробітку та не має бажання займатися вихованням дитини, вчиняє дії, що прямо загрожують життю та здоров`ю їх дітей. 06 серпня 2019 року доньку покусала домашня собака, що призвело до її госпіталізації. У цей день чоловік перебував у стані алкогольного сп`яніння. Відповідач має заборгованість по сплаті аліментів.

У червні 2019 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 (далі - позивач за зустрічним позовом, ОСОБА_2 ) до ОСОБА_1 (далі - відповідач за зустрічним позовом, ОСОБА_1 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Служба у справах дітей Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради (далі - третя особа, Служба), в якому просив:

визначити місце проживання малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з батьком ОСОБА_2 ;

стягнути з ОСОБА_1 на його користь понесені ним судові витрати.

В обґрунтування зустрічного позову, ОСОБА_2 вказав на те, що з моменту, коли сторони почали жити окремо, між ним та його дружиною була досягнута домовленість про те, що їх діти, будуть проживати з кожним із батьків почергово по тижню. Так тривало близько трьох місяців, а потім діти залишитися проживати з батьком. Мати бере дітей до себе ночувати кілька разів на тиждень, але все рідше і рідше. Мати дітей винаймає квартиру, яка не облаштована для проживання дітей та має графік робот з 08.00 год до 18.00 год, у зв`язку з чим не має фізичної можливості бути з дітьми. Крім того, мати дітей допускає аморальні вчинки, які можуть погано вплинути на дітей, а саме продає свої інтимні фото в мережі Інтернет.

Позивач за зустрічним позовом вказує на те, що він має постійну роботу та стабільний дохід, забезпечений житлом. Будинок, в якому він проживає з його батьками, має чотири кімнати з усіма зручностями та земельну ділянку. Діти проживають у обладнаній дитячій кімнаті, забезпеченій усім необхідним. Він має гнучкий графік роботи, працює на дому та має можливість більше часу приділяти дітям.

Листом від 05 жовтня 2020 року № 1197/08-01-18 Служба у справах дітей Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради повідомила про те, що вона не є належною третьою особою у даній справі. Оскільки діти фактично проживають з матір`ю ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , тому просять залучити до участі у справі Службу у справах дітей Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради (яка є третьою особою за первинним позовом).

У судове засідання 27 жовтня 2020 року сторони у справі та представник третьої особи не з`явилися.

Від позивача за первинним позовом ОСОБА_1 надійшла заява з проханням розглядати справу без її участі. Позивачка за первісним позовом свої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі. В минулих судових засіданнях поясмнила. що у дітей з нею добрі довірливі стосунки, вона проживає близько від школди, де вони навчаються та відвідує донька численні гуртки, тоді як відповідач проживає в мкр.Варварівка, отже дітям буде дуже важко добтратися до місця навчання. ЇЇ житлов повністю облаштовано під потреби дітей, вона за фахом медична сестра, отже належним чином може піклуватися про здоров`я дітей.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 просив розглянути справу за його відсутності та без участі його представника. В минулих судових засіданнях визнав позов в частині розірвання шлюбу, визнав, що вони припинили подружні стосунки в липні 2018 року. Наполягав на визначенні місця проживання дітей разом з ним, оскільки має облаштований приватний будинок, стабільний заробіток, втой час як відповідачкап має низькі моральні якості, зраджувала його, отже належним чином не може виховувати доньку.

Від начальника служби у справах дітей Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради надійшов лист, в якому вказано, що Служба підтримує позовні вимоги в частині визначення місця проживання дітей з матір`ю в повному обсязі. Справу, призначену на 27 жовтня 2020 року просить розглядати без участі їх представника.

Вивчивши доводи позовів, дослідивши письмові докази, допитавши сівдків, з`ясувавши думку дитини, судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини.

Між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 28 березня 2008 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 137. Після укладення шлюбу дружина взяла прізвище чоловіка - ОСОБА_1 . Підтвердженням зазначеного є оригінал свідоцтва про шлюб, яке наявне у матеріалах справи.

Від цього шлюбу сторони мають двох дітей, доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (12 років) та сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 (9 років). Зазначене підтверджується наявними у справі копіями свідоцтв про народження.

Починаючи з липня 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не підтримують шлюбних стосунків, мешкають окремо, спільного господарство не ведуть. Поновити шлюбні стосунки сторони не бажають.

Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 щодо розірвання шлюбу суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 51 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 Сімейного кодексу України).

Одним із способів припинення шлюбу є його розірвання (частина друга статті 104 Сімейного кодексу України).

Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина третя статті 110 Сімейного кодексу України).

За змістом статті 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Вирішуючи питання про можливість розірвання шлюбу, суд відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України має з`ясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя.

Рішення про розірвання шлюбу поставляється судом, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина друга статті 112 Сімейного кодексу України).

Із наявних у матеріалах справи доказів та пояснень сторін слідує, що сторони протягом тривалого часу (починаючи з 20 червня 2018 року) подружніх відносин не підтримують, примиритися та відновляти їх не мають наміру, оскільки між ними відсутнє взаєморозуміння, утрачені первісні почуття. Сторони наполягають на розірванні шлюбу.

На підставі вищевикладеного, згідно із статтями 104, 110, 112 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим та суперечать інтересам сторін.

Тому позов ОСОБА_1 про розірвання шлюбу слід задовольнити. Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований у Ленінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 137 від 28 березня 2008 року.

Суд зазначає, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу (частина друга статті 114 Сімейного кодексу України).

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей суд зазначає таке.

Між сторонами існує спір про визначення місця проживання їх спільних дітей. Кожен з подружжя наполягає на тому, щоб діти проживали з ним.

Відповідно до довідки Миколаївської обласної дитячої клінічної лікарні Миколаївської обласної ради від 21 жовтня 2019 року № 114 позивачка за первинним позовом ОСОБА_1 працює у цьому медичному закладі старшою медичної сестрою, її заробітна плата за період з квітня по вересень 2019 року склала 58 550,92 грн.

Позивач ОСОБА_1 проживає у квартирі АДРЕСА_2 , яку винаймає на підставі договору оренди від 01 липня 2018 року. Сума орендної плати за місяць становить 3500 грн.

Актом обстеження умов проживання, складеного головним спеціалістом, юристом ССД адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради Запорожець Г.В., від 22 жовтня 2019 року встановлено, що квартира АДРЕСА_2 складається з 2 кімнат. А саме: дитячої кімнати, зали, кухні, коридора балкона, ванної кімнати, санвузла. Площа цієї квартири становить 42 кв.м.

У цьому акті зазначено, що для виховання та розвитку дітей створені такі умови: дворівневе ліжко; письмовий стіл; шафа тощо. У дітей наявний одяг по сезону. Також було зазначено, що з березня 2019 року діти проживають з батьком ОСОБА_2 по АДРЕСА_3 , а мати бажає виховувати дітей.

ОСОБА_3 (донька) та ОСОБА_4 (син) навчаються у 5-му класі та 2 класі відповідно у Миколаївській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 20 Миколаївської міської ради Миколаївської області, місцем розташуванням якої є: м. Миколаїв, Інгульський район, вул. Космонавтів, б.70. Підтвердженням зазначеного є відповідні довідки цього начального закладу, наявні в матеріалах справи.

Позивачка ОСОБА_1 29 січня 2019 року звернулася до Інгульського ВП ГУ НП в Миколаївській області із заявою про систематичне вчинення її чоловіком ОСОБА_2 актів домашнього насильства в телефонних розмовах. За результатами розгляду цієї заяви складено протокол про адміністративне правопорушення за статтею 173-2 КУпАП та проведено профілактичну роботу з ОСОБА_2

12 лютого 2019 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до Інгульського ВП ГУ НП в Миколаївській області із заявою про те, що її чоловік ОСОБА_2 вчиняє сварки, та виражається на її адресу нецензурною лайкою, погрожує фізичною розправою, за результатами розгляду якої складено адміністративний протокол за частиною першою статті 173-12 КУпАП та проведено з ним профілактичну співбесіду щодо недопущення конфліктний ситуацій у майбутньому.

18 травня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено інформацію про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 КК України. А саме, ОСОБА_2 , перебуваючи по АДРЕСА_3 , спричиним тілесні ушкодження ОСОБА_1 . За наслідками розслідування, 28 травня 2019 року кримінальне провадження закрито відповідно до пункту 2 частини першої статті 284 КПК України.

За повідомленням Інгульського відділу поліції ГУ НП України в Миколаївській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено інформацію за фактом несплати ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною першою статті 164 Кримінального кодексу України (№ 0002289 від 25 травня 2019 року).

Відповідно до довідки державного виконавця заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів на користь ОСОБА_1 відповідно до виконавчого листа №490/10759/18 від 08 квітня 2019 року, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва, за період з грудня 2018 року до вересня 2019 року становить 31 997 грн.

06 вересня 2019 року о 18 год 00 хв ОСОБА_3 , 2008 року народження, була доставлена (швидкою допомогою) до Обласної офтальмологічної лікарні Управління здоров`я Миколаївської обласної державної адміністрації у зв`язку із тим, що її покусала домашня собака за адресою її проживання АДРЕСА_3 . Діагноз: неповні відриви верхнього та нижнього повік, множинні рвані рани параорбітальної області справа, обличчя справа, підборіддя зліва. Дитина була госпіталізована до дитячого відділення обласної офтальмологічної лікарні.

Позивач за первинним позовом ОСОБА_1 26 вересня та 05 жовтня 2019 року, зверталася до Інгульського ВП ГУ НП в Миколаївській області із заявами про вжиття заходів до ОСОБА_2 , який вчиняє домашнє насильство (зареєстровані за №№ 23459 та № 24204 ).

За результатами перевірки заяви позивачки від 05 жовтня 2019 року стосовно ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною другою статті 173-2 КУпАП, який направлено до Ленінського суду для прийняття рішення.

Відповідно до висновку від 28 липня 2020 року № 3995/020201-22/25/14/20 Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської області вважає доцільним визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом із матір`ю ОСОБА_1 .

У даному висновку зазначено, що умови проживання дітей як за адресою АДРЕСА_1 (місце проживання матері) є усі необхідні умови для виховання дітей, дотримуються санітарно-гігієнічні норми.

Службою також досліджено умови проживання за адресою АДРЕСА_3 (місце проживання батька). Зазначено, що у приватному будинку із сучасним ремонтом за цією адресою, складається з 4-х кімнат, ванної кімнати, санвузла, кухні. У ОСОБА_3 є окрема кімната в якій наявне ліжко, шафа з речами по сезону, іграшки та предмети для художньої діяльності. Інформації про наявність місця та умов для проживання сина ОСОБА_4 , висновок не містить.

У своєму висновку Служба зазначила, що мати ОСОБА_1 протягом 14 років працює в КНП «Миколаївська обласна дитяча клінічна лікарня», За час роботи зарекомендувала себе дисциплінованим, старанним, грамотним працівником. Її заробітна плата за період з 01 грудня 2019 року до 31 травня 2020 року склала 86 495,66 грн.

Заборгованість батька ОСОБА_2 по сплаті аліментів станом на травень 2020 року становить 96 574 грн. Під час засідання комісії з питань захисту прав дитини виконкому Миколаївської міської ради, яке відбулося 09 липня 2020 року батько дітей ОСОБА_2 , не заперечував проти визначення місця проживання дітей разом із матір`ю не заперечував.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Конвенцією про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3).

Принцип забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, зокрема у справах HUNT v. UKRAINE № 31111/04, MAMCHUR v. UKRAINE №10383/09, М.С. проти України № 2091/3 тощо.

Аналіз наведених норм права та практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. При цьому міжнародні та національні норми права не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів визначені Сімейним кодексом України.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Як зазначено у Законі України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ (далі - Закон України «Про охорону дитинства») охорону дитинства в Україні визначено як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина четверта статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно з частиною третьою статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до частини четвертої статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно з частинами першою та другою статті 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (частина перша, друга статті 161 СК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц вказала на те, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

З матеріалів справи слідує, що діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 навчаються у Миколаївській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 20 (далі - МЗОШ № 20), розташованої в Інгульському районі м. Миколаєва по вул. Космонавтів,70. Ця школа розташована неподалік, у пішій доступності, від місця проживання матері дітей ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ).

Батько ж дітей проживає по АДРЕСА_5 у його Центральному районі, що значно віддалено від місця навчання дітей. У разі проживання дітей з батьком відвідування дітьми школи буде потребувати додаткових часу та зусиль для щоденного (двічі на день) долання дітьми та їх батьком значної відстані від місця навчання до місяця проживання.

Відповідно актів обстежень, проведених відповідними Службами у справах дітей, у житлі як матері так і батька цілком забезпечені усі необхідні умови для проживання дітей.

Однак, суд звертає увагу на те, що із висновку від 28 липня 2020 року № 3995/020201-22/25/14/20 вбачається, що у будинку, де проживає батько дітей окрема кімната є лише у доньки ОСОБА_3 , тоді як інформація про наявність кімнати для проживання сина ОСОБА_4 відсутня.

За місцем навчання, діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 характеризуються позитивно, школу відвідують регулярно, мають пропуски у навчанні з поважних причин.

ОСОБА_3 активна, слухняна, в класі адаптувалася, товаришує з хлопчиками та дівчатками. Дисципліну не порушує, на зауваження реагує добре.

ОСОБА_4 активно бере участь у заняттях, виявляє ініціативу і самостійність, творчо та безконфліктно працює в колективі. Щодо інших - культурний, ввічливий та дружній. Прагне з однолітками, має багато друзів. Завжди веселий, оптимістичний, рухливий, схильний до порушень дисципліни. Уміє аналізувати вчинки, намагається виправитися. Чуйний, правдивий. Працює у хорошому темпі, хоча не завжди самостійно та зосереджено. Зазвичай готовий до уроку, але й часто може прийти без шкільного приладдя. Дуже часто приходить без щоденника. ОСОБА_4 висловлюється короткими реченнями, читає правильно, з розумінням, має стійку увагу, і дуже добру пам`ять. Пише на слух, намагаючись дотримуватися правил орфографії. Опанував знання граматики, правильно додає та віднімає у межах ста, знає властивості геометричних фігур. Самостійно розв`язує прості текстові завдання, володіє загальними знаннями про навколишнє середовище. Батьки за період з 01 вересня 2019 року приділяють належну увагу навчанню та вихованню сина. Більш активну участь у навчанні ОСОБА_4 бере мати ОСОБА_1 , телефонує, приходе особисто цікавиться досягненнями сина, відвідує батьківські збори, та бере участь в шкільному житті класу. Батько участі у шкільному житті сина участі не бере.

Допитана у судовому засіданні 24 січня 2020 року свідок ОСОБА_12 , яка є психологом МЗОШ № 20, пояснила, що зі слів класних керівників дітей, вони з приводу навчання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спілкуються лише з їх матір`ю. Також свідок ОСОБА_12 зазначила, що у дітей існують довірливі відносини з матір`ю, однаково ж діти прихильні і до батька.

З матеріалів справи слідує та не заперечується самим ОСОБА_2 , він офіційно не працевлаштований та не має стабільного заробітку. З наявних у матеріалів справи доказів слідує, що він станом на травень 2020 року має заборгованість із сплати аліментів на утримання дітей, у звязку із чим було порушено кримінальне провадження. На думку суду ці обставини викликають сумнів про наявність у батька доходів для утримання дітей, у разі якщо вони будуть проживати з ним.

У розпорядженні суду наявна інформація про складання органами Національної поліції стосовно ОСОБА_2 ряду протоколів про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування), 184 КУпАП (неналежне виконання батьківських обов`язків) та внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань інформації про вчинення ним кримінального проступку, передбаченого частиною першою статті 125 КК України.

Незважаючи на те, що інформація про результатами розгляду цих адміністративних протоколів у суду відсутня, а кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, сам по собі факт складання таких протоколів та внесення відомостей до ЄРДР негативно характеризує особу ОСОБА_2 . Адже він неодноразово допускав поведінку, яка мала наслідком вжиття Національною поліцією передбачених чинним законодавством заходів реагування (складання протоколів, проведення профілактичних бесід, внесення відомостей до ЄРДР).

Також слід вернути увагу на те, що під час проживання доньки ОСОБА_3 у батька за адресою АДРЕСА_5 , 06 серпня 2019 року її покусала домашня собака, що мало наслідком госпіталізацію дівчинки, хірургічне втручання, подальшу реабілітацію та лікування дитини в умовах стаціонару дитячого відділення обласної офтальмологічної лікарні. Вказане свідчить, що батько дитини неналежним чином здійснював нагляд за малолітньою дитиною, що призвело до виникнення загрози її життю та здоров`ю.

Що стосується матері дітей, то ОСОБА_1 має постійне місце роботи та стабільний заробіток. За період з 01 грудня 2019 року до 31 травня 2020 року її заробіток становив 86 495,6 грн. За час роботи зарекомендувала себе дисципліновано, працівником, яким має організаційні здібності, вміє вести діалог, як з колегами, так і з батьками пацієнтів, адміністрацією, наполеглива, чуйна. В ургентних ситуаціях зберігає холоднокровність та здатна до швидкого прийняття правильних рішень. Завжди дотримується засад медичної етики та деонтології. Стягнень за час роботи не має.

Згідно з характеристикою від 09 жовтня 2019 року, наданою ДОП СП Інгульського ВП ГУПН в Миколаївській області лейтенанта поліції М. Єлєсєєва, ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_4 проживає разом з двома неповнолітніми дітьми. За місцем мешкання ОСОБА_1 зарекомендувала себе з позитивної сторони. В зловживанні спиртними напоями, вживанні наркотичних речовин, компаніях осіб, що ведуть антигромадський спосіб життя помічена не була. Заяв та скарг від сусідів не надходило. ДО адміністративної відповідальності органами та підрозділами ГУПН в Миколаївській області не притягувалася. Інші компрометуючі матеріали стосовно ОСОБА_1 відсутні.

Допитана у судовому засіданні 24 січня 2020 року свідок ОСОБА_13 , пояснила, що мати дітей, ОСОБА_1 , яка є її рідною сестрою займається вихованням своєї доньки та сина. А свідок їй у цьому допомагає. На думку свідка діти повинні залишитися проживати разом з матір`ю. При цьому мати не першкоджає спілкуванню дітей з батьком, який останнім часом і не дуже часто приїзджає до дітей, привозячи їм незначні подарунки та солодощі, тоді як матеріально забезпечує дітей матір майже самостійно.

Частиною першою статті 171 Сімейного кодексу України визначено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном (частина друга статті 171 Сімейного кодексу України).

Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2020 року у справа № 574/886/18 зазначає, що дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, у спорі щодо визначення місця проживання дитини визначається її доля. Під час визначення місця проживання малолітньої дитини, зважаючи на її вік, можливість вислухати думку, вона має бути вислухана при вирішенні спору між батьками щодо її місця проживання.

Під час розгляду справи судом з`ясовано думку малолітньої ОСОБА_3 , якій на час розгляду справи виповнилося 12 років, щодо визначення її місця проживання.

У судовому засіданні 24 січня 2020 року ОСОБА_3 заявила про однозначне, усвідомлене рішення про бажання проживати разом з матір`ю. При цьому вказала, що любить свого батька та буде з ним бачитися. Також ОСОБА_3 зазначила, що мати є її другом, вона завжди шукає пораду у матері у складних ситуаціях, мати допомагає їй у прагненні відвідувати різні гуртки, займатися іноземними мовами. Їх квартира розташована недалеко від школи, яку вона відвідує з братом, це дозволяє їй відвідувати також додаткові заняття в школі та залишає час на заняття улюбленими предметами - математикою та білогоією. Волни проживають з братом в одній кімнаті, проте можуть знайти спільну мову. Зазначила, що коли налагодиться ситуація з батьками, яка її дуже бентежить, візьметься за навчання , буде отримувати високі оцінки, вивчати іноземні мови та займатися розробкою математичних теорій.

З огляду на викладене вище суд, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків, врахувавши думку малолітньої ОСОБА_3 та недопущення розлучення брата та сестри, суд дійшов висновку про необхідність визначити місце проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 за місцем мешкання їх матері ОСОБА_1 . На думку суду за даних обставин це відповідатиме найкращим інтересам дітей.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей слід відмовити за безпідставністю.

В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з урахуванням необхідності задоволення первинного позову ОСОБА_1 , з ОСОБА_2 на її користь слід стягнути судовий збір, сплачений під час звернення до суду з позовною заявою у розмірі 1475 грн.

Керуючись ст. ст. 76, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітніх дітей - задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_9 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , зареєстрований у Ленінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 137 від 28 березня 2008 року.

Визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , за місцем мешкання матері ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ).

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3 ) 1475 грн судового збору.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 06 листопада 2020 року.

Суддя О.А. Гуденко