Постанова

Іменем України

12 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 426/5262/19

провадження № 61-20004св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

суб`єкти оскарження: державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Телявський Анатолій Миколайович, старший державний виконавець Дніпровського РВ ДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Терещук Тетяна Іванівна, заінтересована особа - ОСОБА_2 ,

представник заінтересованої особи- адвокат Єрмак Олег Віталійович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Луганського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Яреська А. В., Дронської І. О., Єрмакова Ю. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та рішення державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Телявського А. М., старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Терещук Т. І., заінтересована особа - ОСОБА_2 .

Скарга мотивована тим, що 24 листопада 2016 року головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Телявським А. М. було винесено постанову, якою відкрито виконавче провадження № 52958696 за виконавчим листом № 437/4419/13-ц, виданим 28 жовтня 2016 року Сватівським районним судом Луганської області про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дитини у розмірі ј усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини вдіповідного віку, починаючи з 19 березня 2013 року до досягнення дитиною повноліття.

Зазначав, що старшим державним виконавцем Дніпровського районного відділу ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Терещук Т. І. винесено кілька незаконних постанов, зокрема:

25 жовтня 2017 року постанову про арешт майна боржника, згідно якої накладено арешт на усе належне йому майно;

24 лютого 2018 року постанову про встановлення йому тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України;

15 березня 2018 року постанову про встановлення йому тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами;

10 травня 2018 року постанову про арешт коштів боржника, відповідно до якої накладено арешт на усі належні йому грошові кошти, що містяться на розрахункових, карткових, депозитних та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після ухвалення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом та належать боржнику.

Вказував, що про існування рішення Ленінського районного суду м. Луганська, видачу Сватівським районним судом Луганської області виконавчого листа від 28 жовтня 2016 року, а також про відкриття Дніпровським районним відділом ДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві виконавчого провадження він дізнався випадково з Єдиного реєстру боржників, після чого ознайомився з матеріалами виконавчого провадження.

Стверджував, що в постанові про відкриття виконавчого провадження та інших постановах в межах виконавчого провадження державні виконавці зазначали адресу його місця проживання: АДРЕСА_1 . Однак, він ніколи не проживав за цією адресою, а зареєстрований та проживає в АДРЕСА_2 .

Вважав, що стягувачем ОСОБА_2 було навмисно вказано невірну адресу місця його проживання, оскільки Сватівський районний суд Луганської області видав виконавчий лист без матеріалів справи, які знаходяться в Ленінському районному суді м. Луганська, де зазначена правильна та дійсна адреса місця проживання останнього.

Посилався на те, що державним виконавцем була порушена процедура повідомлення сторін виконавчого провадження про його відкриття, оскільки відповідно до статті 128 Закону України «Про виконавче провадження» такі документи доводяться до відома не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення та було порушення щодо проведення виконавчих дій, які повинні проводитися за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд: визнати дії державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Телявського А. М. щодо відкриття виконавчого провадження № 52958696 неправомірними та скасувати постанову від 24 листопада 2016 року головного державного виконавця Дніпровського районного відділу ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Телявського А. М. про відкриття виконавчого провадження № ВП 52958696 за виконавчим листом № 437/4419/13-ц, виданого 28 жовтня 2016 року Сватівським районним судом Луганської області про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дитини у розмірі ј частки усіх виді заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 березня 2013 року до досягнення дитиною повноліття; визнати неправомірною та скасувати постанову від 25 жовтня 2017 року про арешт майна боржника, винесену старшим виконавцем Дніпровського районного відділу ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Терещук Т. І.; визнати неправомірною та скасувати постанову від 24 лютого 2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, винесену старшим державним виконавцем Дніпровського районного відділу ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Терещук Т. І.; визнати неправомірною та скасувати постанову від 15 березня 2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, винесену старшим державним виконавцем Дніпровського районного відділу ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві Терещук Т. І.; визнати неправомірною та скасувати постанову від 10 травня 2018 року про арешт коштів боржника, винесену старшим державним виконавцем Дніпровського районного відділу ДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Терещук Т. І.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 23 липня 2019 року у складі судді Реки А. С. скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Телявського А. М. задоволено.

Визнано дії державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Телявського А. М. щодо відкриття виконавчого провадження № 52958696 неправомірними та скасовано постанову від 24 листопада 2016 року головного державного виконавця Дніпровського районного відділу ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Телявського А. М. про відкриття виконавчого провадження № ВП 52958696 за виконавчим листом № 437/4419/13-ц, виданого 28 жовтня 2016 року Сватівським районним судом Луганської області про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дитини у розмірі ј частки усіх виді заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 березня 2013 року до досягнення дитиною повноліття.

Визнано неправомірною та скасовано постанову від 25 жовтня 2017 року про арешт майна боржника, винесену старшим виконавцем Дніпровського районного відділу ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Терещук Т. І.

Визнано неправомірною та скасовано постанову від 24 лютого 2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, винесену старшим державним виконавцем Дніпровського районного відділу ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Тетерещук Т. І.

Визнано неправомірною та скасовано постанову від 15 березня 2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, винесену старшим державним виконавцем Дніпровського районного відділу ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві Терещук Т. І.

Визнано неправомірною та скасовано постанову від 10 травня 2018 року про арешт коштів боржника, винесену старшим державним виконавцем Дніпровського районного відділу ДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Терещук Т. І.

Судове рішення районного суду мотивоване тим, що у постанові про відкриття виконавчого провадження від 24 листопада 2016 року адреса боржника зазначена: АДРЕСА_1 , а зареєстрованою адресою ОСОБА_1 є - АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорта заявника.

Районний суд зазначив, що відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 24 листопада 2014 року № 246/7 «Про переміщення органів та установ юстиції Луганської області», Головне управління юстиції у Луганській області переміщено до м. Сєвєродонецька Луганської області, а Луганський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, до компетенції якого, відповідно до зареєстрованого місця проживання боржника ОСОБА_1 , належить виконання за виконавчим листом № 437/4419/13-ц, виданим 28 жовтня 2016 року Сватівським районним судом Луганської області, знаходиться за адресою: м. Сєвєродонецьк, пр. Хіміків, 68.

Суд першої інстанції дійшов висновків про неправомірність відкриття виконавчого провадження, порушення статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», визнав безпідставним відкриття виконавчого провадження саме за адресою АДРЕСА_1 , оскільки така адреса боржника не підтверджена. При цьому районний суд зазначив, що стягувач не надав доказів того, що за адресою: АДРЕСА_1 боржник проживає, перебуває, має місце роботи або там знаходиться його майно.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Луганського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Ухвалу Сватівського районного суду Луганської області від 23 липня 2019 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов передчасних висновків про неправомірність відкриття виконавчого провадження, порушення статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», визнав безпідставним відкриття виконавчого провадження саме за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки така адреса боржника не підтверджена, а стягувач обираючи місце відкриття виконавчого провадження за вказаною адресою, не надав доказів того, що боржник проживає, перебуває, має місце роботи або там знаходиться його майно.

Апеляційний суд зазначив, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази повідомлення ОСОБА_2 про час та місце судового розгляду справи, отже, розгляд справи без повідомлення стягувача про час та місце судового розгляду свідчить про те, що судом першої інстанції було порушено порядок розгляду скарги на дії державного виконавця.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що судом апеляційної інстанції порушено положення статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки він не отримував від апеляційного суду жодних документів, зокрема, ані копії апеляційної скарги, ані копії ухвали про відкриття апеляційного провадження, ані повідомлення про час і місце розгляду справи та змушений був підготувати відзив на апеляційну скаргу не будучи ознайомленим з доводами та аргументами апеляційної скарги.

Зазначає, що матеріали справи містять належні докази направлення ОСОБА_2 повідомлення про час та місце розгляду справи судом першої інстанції.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У листопаді 2019 року представник заінтересованої особи ОСОБА_2 - адвокат Єрмак О. В. подав до суду відзив на касаційну скаргу, у якому зазначив, що касаційна скарга є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Стверджує, що, оскільки матеріали справи не містять доказів про належне повідомлення стягувача ОСОБА_2 про розгляд скарги ОСОБА_1 , апеляційний суд правильно скасував ухвалу Сватівського районного суду Луганської області від 23 липня 2019 року. При цьому твердження ОСОБА_1 про обізнаність ОСОБА_2 про розгляд скарги з інших джерел, вважає непідтвердженими та необґрунтованими.

Посилається на те, що ОСОБА_1 ще у вересні 2018 року знав про наявність судового рішення про стягнення з нього аліментів у розмірі ј частини від усіх видів доходів та про відкриття виконавчого провадження Дніпровським РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, адже рішення Ленінського районного суду м. Луганська про розірвання шлюбу та стягнення аліментів ухвалено з урахуванням його заяви про визнання позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У листопаді 2019 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою судді Верховного Суду від 12 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 січня 2020 року справу призначено до розгляду.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала апеляційного суду не відповідає.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно із пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Скасовуючи ухвалу районного суду про визнання дій державних виконавців неправомірними та скасування постанов від 24 листопада 2016 року, 25 жовтня 2017 року, 24 лютого 2018 року, 15 березня 2018 року, 10 травня 2018 року, прийнятих у межах виконавчого провадження № 52958696, апеляційний суд зазначив, що судом першої інстанції було порушено порядок розгляду скарги на дії державного виконавця, оскільки у матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення стягувача про час і місце розгляду скарги. При цьому суд передав справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З такими висновками апеляційного суду колегія суддів не погоджується та вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню з огляду на таке.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частинами першою, другою статті 450 ЦПК України передбачено, що скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що ухвали, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі, повинні бути розглянуті апеляційним судом з ухваленням відповідного рішення по суті.

Колегія суддів вважає, що апеляційний суд, вирішуючи справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу про визнання дій державних виконавців неправомірними та скасування постанов державних виконавців, прийнятих у межах виконавчого провадження № 52958696, допустив порушення норм процесуального права, оскільки скасував оскаржувану ухвалу та передав справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Прохання касаційної скарги про залишення в силі ухвали Сватівського районного суду Луганської області від 23 липня 2019 року є передчасним, оскільки апеляційний суд законність та обґрунтованість судового рішення по суті не перевірив, з формальних підстав скасував судове рішення з передачею справи на новий розгляд.

Відповідно до положень статті 374 ЦПК України, апеляційний суд повинен був розглянути справу за апеляційною скаргою та ухвалити рішення по суті, не направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до частини третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає необхідним скасувати оскаржувану постанову, з передачею справи до апеляційного суду для розгляду апеляційної скарги по суті.

Керуючись статтями 400, 402, 406, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Луганського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду справи.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Б. І. Гулько Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк