Номер провадження: 22-ц/813/3648/20
Номер справи місцевого суду: 509/5043/17
Головуючий у першій інстанції Кириченко П. Л.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря - Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 травня 2019 року у складі судді Кириченко П.Л.,

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому зазначила, що, будучи власником нерухомого майна, не може належним чином користуватись своїм майном, у зв`язку з перешкодою з боку відповідача, а тому просить суд:

- заборонити відповідачу перешкоджати позивачу в доступі до території та приміщень наступних об`єктів нерухомості: земельної ділянки та об`єкту незавершеного будівництва, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; земельної ділянки та житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ; кафе-бару, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 ;

- заборонити відповідачу без згоди позивача здійснювати заміну замків на воротах і дверях жилих і нежилих приміщень наступних об`єктів нерухомості: земельної ділянки та об`єкту незавершеного будівництва, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; земельної ділянки та житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ; кафе-бару, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 ;

- заборонити відповідачу без згоди позивача замовляти і отримувати будь-які офіційні документи, які містять технічну інформацію та інформацію про вартість наступних об`єктів нерухомості: земельної ділянки та об`єкту незавершеного будівництва, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; земельної ділянки та житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ; кафе-бару, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 ;

- зобов`язати відповідача надати позивачу дублікати ключів від всіх замків всіх воріт та від всіх замків всіх дверей жилих та нежилих приміщень наступних об`єктів нерухомості: земельної ділянки та об`єкту незавершеного будівництва, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; земельної ділянки та житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ; кафе-бару, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 ;

- стягнути з відповідача на користь позивач судовий збір у розмірі 2560 грн.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 травня 2019 року позов задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні земельною ділянкою, площею 0,250 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:002:0024, шляхом надання вільного доступу до об`єкту нерухомого майна; зобов`язано ОСОБА_2 . Не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 64,3 кв.м., житловою площею 43.4 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом надання вільного доступу до об`єкту нерухомого майна; зобов`язано ОСОБА_2 . Не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні земельною ділянкою, площею 0,207 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :02:002:0025, шляхом надання вільного доступу до об`єкту нерухомого майна; зобов`язано ОСОБА_2 . Не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні нерухомим майном у вигляді кафе-бару, загальною площею 332 кв.м., та гаражу, площею 57,2 кв.м., що розташоване на земельній ділянці, площею 0,102 га, за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом надання вільного доступу до об`єкту нерухомого майна; стягнено зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 2 560 грн.; стягнено зі ОСОБА_1 на користь Держави судовий збір у розмірі 10 240 грн.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким заборонити відповідачу перешкоджати позивачу в доступі до території та приміщень об`єкту незавершеного будівництва, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити відповідачу без згоди позивача здійснювати заміну замків на воротах і дверях жилих і нежилих приміщень наступних об`єктів нерухомості: земельної ділянки та об`єкту незавершеного будівництва, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; земельної ділянки та житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ; кафе-бару, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 ; заборонити відповідачу без згоди позивача замовляти і отримувати будь-які офіційні документи, які містять технічну інформацію та інформацію про вартість наступних об`єктів нерухомості: земельної ділянки та об`єкту незавершеного будівництва, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; земельної ділянки та житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ; кафе-бару, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 ; зобов`язати відповідача надати позивачу дублікати ключів від всіх замків всіх воріт та від всіх замків всіх дверей жилих та нежилих приміщень наступних об`єктів нерухомості: земельної ділянки та об`єкту незавершеного будівництва, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; земельної ділянки та житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ; кафе-бару, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 ; скасувати рішення в частині стягнення зі ОСОБА_1 на користь Держави судового збору у розмірі 10 240 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішенням встановлено, що збоку відповідача відбувалась фактична перешкода у користуванні нерухомим майном, однак визнано частину вимог необґрунтованими. Суд не застосував до спірних правовідносин ч.2 ст. 386 ЦК України. Позивач з 2015 року фізично не може потрапити до власних об`єктів нерухомості, але одноосібно несе тягар сплати житлово-комунальних послуг та податку на майно; відповідач без відома та згоди позивача зробив три технічні паспорти на об`єкти нерухомості. Позов не залишено без руху або не повернуто, у зв`язку з недоплатою судового збору, тому апелянт не погоджується зі стягненням на користь Держави судового збору у розмірі 10 240 грн.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині задоволення позову і ухвалити в цій частині нове, яким у позові відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд вийшов за межі позовних вимог та задовольнив вимоги, які не були заявлені позивачем, розглянувши негаторний позов про усунення перешкод власнику у користуванні майном з підстав, передбачених ст. 391 ЦК України, тобто з інших підстав, щодо іншого предмету, якого позивач не заявляв. Судом не з`ясовано, що об`єкти нерухомості, які як встановив суд належать позивачу на праві власності, на час розгляду справи як об`єкти нерухомості не існують, оскільки за ОСОБА_1 на праві власності зареєстрований житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_4 , 1968 року будування, загальною площею 64,3 кв.м., житловою площею 43,4 кв.м., а житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_2 має зовсім інші технічні характеристики, які не зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Наведене також стосується кафе-бару. Отже, на час розгляду справи вже не існує як нерухоме майно у тому вигляді, у якому на це майно було проведено державну реєстрацію права власності за позивачем, оскільки це майно самочинно реконструйоване та добудоване. ОСОБА_1 не набула права власності на самочинно реконструйоване та добудоване нерухоме майно, тому суд вирішив спір щодо неіснуючого нерухомого майна. У матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що відповідач чинить позивачу, хоч якісь перешкоди щодо майна, яке є предметом позову, або існують обставини, що беззаперечно свідчать про реальну ймовірність порушення права власності позивача внаслідок протиправних дій відповідача. Печерським районним судом м. Києва порушено провадження у справі №757/45036/15-ц, в якій вирішується спір щодо того, кому - ОСОБА_1 чи ОСОБА_2 належить на праві власності майно, яке є предметом цього спору.

28.08.2019 позивач надав суду відзив на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та її представника, представників відповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційних скаргах, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до висновків, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що з 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існує спір щодо поділу спільного майна подружжя.

Згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №912990 від 27.12.2005, кадастровий номер :02:002:0024 ОСОБА_1 є власником нерухомого майна у вигляді земельної ділянки, площею 0.250 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9).

Також ОСОБА_1 на праві власності на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 01.11.2004 реєстраційний номер 7667, зареєстрований у компетентних установах 02.11.2004 належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №260757 від 19.01.2005, кадастровий номер :02:002:0025 ОСОБА_1 належить земельна ділянка, площею 0.207 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_4 .

На підставі рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 02.04.2009, а також свідоцтва про реєстрацію права власності від 21.04.2009 ОСОБА_1 належить нерухоме майно у вигляді кафе-бару та гаражу, розташованого на земельній ділянці, площею 0.102 га за адресою: АДРЕСА_3 .

З матеріалів справи вбачається, що об`єкт незавершеного будівництва, у вигляді будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 є самочинним будівництвом.

Крім того, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_4 , власником якого є позивач, має самочинні добудови, розташовані за адресою: АДРЕСА_4 ) які не зареєстровані у встановленому законом порядку.

Також вбачається, що відбулася зміна площі кафе-бару, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , які не зареєстровані у встановленому законом порядку. Натомість, свідоцтво про право власності на кафе-бар, видане позивачу 21.04.2009 не містить даних щодо загальної площі об`єкту (т.1. а.с. 27).

Позивач в позові та в пояснення під час розгляду справи пояснила, що відповідач чинить перешкоди у здійсненні права власності на об`єкти нерухомості, а саме: замінив замки на воротах і дверях жилих та нежилих приміщень; не допускає до території та приміщень; без відома та згоди позивача замовив та отримав технічні паспорти. Так як відповідач на усні звернення позивача щодо доступу до нерухомого майна ігнорує, позивач письмово звернулася до відповідача з вимогою надати доступ до майна, проте, листи позивача залишені без відповіді.

В матеріалах справи наявні листи позивача з оголошеною цінністю з описами вкладення адресовані відповідачу. Будь-які відповіді, які б надсилав відповідач на адресу позивача в матеріалах справи не містяться.

Також вбачається, що на замовлення ОСОБА_2 виготовлено та отримано останнім технічні паспорти від 22.02.2017.

Відповідачем у справі не надано доказів того, що майно, до якого позивачка просить надати доступ є його особистою приватною власністю.

З листа Роксоланівської сільської ради Овідіопольського району Одеської області вбачається, що об`єкти нерухомості, а саме: земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_5 загороджені загальним парканом (який зроблений з каменю, залізобетонних плит та плоского шиферу), який має троє металевих воріт (т.1, а.с.187).

Відповідно до частини 4 статті 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 317 ЦК України унормовано, що власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном.

Згідно з частиною 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Захист цивільних прав - це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про заборону вчиняти певні дії для запобігання такому порушенню.

В силу ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею певних дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Зазначений спосіб захисту права власності спрямований на попередження можливому порушенню, якого на момент подання позову немає, але при цьому у власника є всі підстави вважати, що дії відповідних осіб неминуче призведуть до порушень його права.

А на підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином, відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Звертаючись до суду з позовом позивач просив захистити право власності на нерухоме майно шляхом застосування до спірних правовідносин ст. 386 ЦК України, заборонивши відповідачу здійснювати певні дії щодо перешкод позивачу в доступі до нерухомого майна.

Ухвалюючи рішення, суд встановивши факт порушення особистих прав позивача та задовольнивши частково позовні вимоги, та без будь-яких обґрунтувань, обрав інший спосіб захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання відповідача не чинити перешкоди у здійсненні права власності.

Як зазначено вище, відповідач чинить перешкоди у здійсненні права власності на нерухоме майно, а саме: змінив на воротах і дверях жилих та нежилих приміщень замки; не допускає позивача до території та приміщень; без відома та згоди позивача замовив та отримав технічні паспорти на окремі об`єкти нерухомості.

За таких обставин, враховуючи факт порушення права власності позивача шляхом недопуску позивача до об`єктів нерухомого майна, суд апеляційної інстанції вважає, що вірним способом захисту такого порушеного права є заборона вчинення відповідачем певних дій, а саме заборони в доступі до нерухомого майна, заборони здійснювати заміну замків на воротах і дверях жилих і нежилих приміщень, які належать позивачу на праві власності, а саме: території земельної ділянки, площею 0.250 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:002:0024; житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_4 ; земельною ділянкою, площею 0.207 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , кадастровий номер :02:002:0025; нерухомим майном у вигляді кафе-бару, гаражу, що розташоване на земельній ділянці, площею 0.102 га за адресою: АДРЕСА_3 .

Оскільки у позивача відсутній доступ до вказаного нерухомого майна, суд апеляційної інстанції вважає, що вимоги про зобов`язання відповідача надати позивачу дублікати ключів від всіх замків всіх воріт та від всіх замків всіх дверей жилих та нежилих приміщень наступних об`єктів нерухомості слід задовольнити.

Так як відсутні докази того, що будівлі та споруди, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , мають правовий статус об`єкта нерухомого майна, то в цій частині вимоги задоволенню не підлягають.

В решті позову слід відмовити з підстав викладених вище, а також тому, що ніхто не вправі заборонити співвласнику виготовлення та отримання технічної документації щодо майна, яке перебуває у спільній власності.

Не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що об`єкти, які є предметом спору, не існують, оскільки в матеріалах справи є правовстановлювальні документи. Здійснення реконструкції двох об`єктів не змінює їх статусу, та не позбавляє властивостей як об`єктів, якими можливе користування, тому такі обставини не можуть бути підставою відмови в захисті прав.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 травня 2019 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 перешкоджати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 в доступі до:

території земельної ділянки, площею 0.250 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:002:0024;

житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_4 ;

земельної ділянки, площею 0.207 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , кадастровий номер :02:002:0025;

нерухомого майна у вигляді кафе-бару, гаражу, розташованих на земельній ділянці, площею 0.102 га за адресою: АДРЕСА_3 .

Заборонити ОСОБА_2 без згоди ОСОБА_1 здійснювати заміну замків на воротах і дверях жилих і нежилих приміщень наступних об`єктів нерухомості:

земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

земельної ділянки та житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ;

кафе-бару, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 ;

Зобов`язати ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 дублікати ключів від всіх замків всіх воріт та від всіх замків всіх дверей жилих та нежилих приміщень наступних об`єктів нерухомості:

земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

земельної ділянки та житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ;

кафе-бару, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 .

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 17.02.2020.

Головуючий:

Судді: