ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2290/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Лужецької О.Р.

при секретарі Григораш Н.М.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Бакалова О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська -Житлосервіс», треті особи: ОСОБА_2 , акціонерне товариство «Завод залізобетонних конструкцій» про визнання послуг такими, що не надавалися тривалий час

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська - Житлосервіс» (далі по тексу - Відповідач, ТОВ «Ковальська - Житлосервіс»), в якому просив визнати послуги ТОВ «Ковальська - Житлосервіс» з «технічного обслуговування та поточного ремонту систем протипожежної автоматики і димовидалення, а також інших внутрішньо будинкових інженерних систем у разі їх наявності» такими, що не надавалися тривалий час, а вимоги по їх оплаті такими, що не підлягають задоволенню.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у 2005 році будинок АДРЕСА_1 був зданий в експлуатацію, що підтверджується Актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. На момент прийняття будинку в експлуатацію вся система пожежного захисту димовидалення та пожежного сповіщення була укомплектована згідно затвердженого проекту та знаходилася у робочому стані. З 2006 року по серпень 2019 року позивач разом із сім`єю проживав у даному будинку. ТОВ «Ковальська - Житлосервіс» є експлуатуючою організацією будинку по АДРЕСА_1 . Однак, за час від введення будинку в експлуатацію до цього часу системи пожежної безпеки будинку стали непрацюючими, а комплектація цих систем розкрадена і в даний момент відсутня на належних місцях. Посилаючись, що відповідальність за такий стан несе експлуатуюча організація, звернувся до суду з зазначеним позовом.

Ухвалою суду від 17.12.2019 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 18.05.2020 призначено справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, з підстав викладених у ньому та просив суд позов задовольнити.

Відповідач, будучи присутнім в судовому засіданні, позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні за недоведеністю та безпідставністю вимог.

Треті особи в судове засідання не з`явилися, клопотань про відкладення не надходило.

Відповідачем надано відзив на позов, в якому він заперечуючи проти позову посилався на виконання своїх обов`язків за договором перед виконавцем, що підтверджується актами здачі-приймання виконаних робіт.

Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають відмові у задоволенні із наступних підстав.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Судом встановлено, що відповідно до розпорядження Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 29.06.2005 № 534 будинок АДРЕСА_1 передано в експлуатацію та обслуговуванням ТОВ «Ковальська-Житлосервіс».

З січня 2006 року по серпень 2019 роки власником квартири у будинку АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 25.01.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.В.

З 16 березня 2007 року до 15 серпня 2019 роки в квартирі був зареєстрований ОСОБА_1 .

У червні 2019 року ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» звернулася в Дарницький районний суд м. Києва із позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просила суд стягнути з відповідача на свою користь 66 254,77 грн. основного боргу, 24 788,58 грн. інфляційної складової боргу та 5 724,22 грн. 3% річних.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10.08.2020 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 66 254,77 грн., інфляційну складову боргу - 24 788,58 грн., 3 % річних - 5 724,22 грн., а всього: 96 767,57 грн.

На даний час відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 10 серпня 2020 року у справі за позовом ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилався на те, що за час від введення будинку в експлуатацію до цього часу системи пожежної безпеки будинку стали непрацюючими, а комплектація цих систем розкрадена і в даний момент відсутня на належних місцях, а тому просив визнати послуги ТОВ «Ковальська - Житлосервіс» з «технічного обслуговування та поточного ремонту систем протипожежної автоматики і димовидалення, а також інших внутрішньо будинкових інженерних систем у разі їх наявності» такими, що не надавалися тривалий час, а вимоги по їх оплаті такими, що не підлягають задоволенню.

Проте суд погодитися з такою позицією позивача не може, зважаючи на те, що хоча між сторонами наявні загальні ознаки відносин в сфері житлово-комунальних послуг, проте, позивачем невірно обраний спосіб захисту порушеного права.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, визначені законом або договором.

Заперечуючи проти задоволення позову про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у справі за позовом ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» до ОСОБА_2 , остання посилаючись на неналежне виконання ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» своїх зобов`язань не зверталася до суду з зустрічним позовом про зобов`язання здійснити перерахунок.

Водночас, позивачем не ставиться вимога про зобов`язання здійснити перерахунок, а відтак вбачаються ознаки невірно обраного способу захисту порушеного права.

Невірно обраний спосіб захисту порушеного права є підставою для відмови у задоволенні позову.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (п.4 ч.5 ст. 12 ЦПК України), й, зважаючи на спірні правовідносини, у межах першого судового засідання суд з`ясовував питання щодо правильності обраного способу захисту порушеного права, проте позивач погодив правильність обраного способу захисту порушеного права та відсутність підстав для уточнення позовних вимог.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Так, відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Водночас, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Зважаючи на спірні правовідносини, їх суб`єктивний склад, зміст позовних вимог, визначений позивачем спосіб захисту порушеного права, такий позов не може бути задоволеним.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доспупності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Інші доводи сторін, які наведені у позові та відзиві на позов, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно, з урахуванням визначених підстав, правові підстави для задоволення цього позову у цілому відсутні.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України, й судові витрати (судовий збір) покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 49, 51, 76-81, 84, 90, 259, 263, 268, 273 ЦПК,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська -Житлосервіс», треті особи: ОСОБА_2 , акціонерне товариство «Завод залізобетонних конструкцій» про визнання послуг такими, що не надавалися тривалий час - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 02.11.2020.

Суддя О.Р. Лужецька