ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

17 лютого 2020 року

м. Харків

Справа № 640/19263/15-ц

Провадження № 22-ц/818/460/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Кругової С.С., Маміної О.В.,

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , приватне акціонерне товариство «СК «Україна»,

третя особа: ОСОБА_3

ррозглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного акціонерного товариства «СК «Україна», треті особи ОСОБА_3 , Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування майнової та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м.Харкова від 08 жовтня 2019 року, ухвалене суддею Зуб Г.А.,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідачів.

Позов мотивовано тим, що 28 серпня 2014 року на автодорозі біля Харківського аеропорту сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля Renault Капgоо, державний номер НОМЕР_1 , під керуванням позивача та автомобіля Daewoo, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням відповідача. Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2014 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу. Вказував, що внаслідок вказаної ДТП автомобіль Renault Капgоо, державний номер НОМЕР_1 , який перебуває в його оперативному управлінні, отримав механічні пошкодження. Згідно проведеного автотоварознавчого дослідження було визначено розмір матеріальної шкоди, завданої автомобілю позивача становить 67 440 грн 96 коп., яку він просить стягнути саме з відповідача посилаючись на те, що договір між відповідачем та ПрАТ «СК «Україна» не укладався, та відповідач не звертався з заявою про настання страхового випадку. Також внаслідок вказаної ДТП позивачеві була спричинена моральна шкода, яку він оцінює в розмірі 20000 грн., та просить її стягнути з відповідача, та відповідачем були понесені витрати на правову допомогу, які складають 5000 грн.

У зв`язку із чим з урахуванням уточнених позовних вимог просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь грошову суму в розмірі 67440 грн. 96 коп. в якості відшкодування матеріальної шкоди внаслідок ДТП; моральну шкоду в розмірі 20000 грн., витрати по оплаті судового збору, та витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 08 жовтня 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Посилаються на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було враховано, що лист від ліквідатора ПрАт «СК Україна» про те, що вказана страхова компанія відповідно до постанови Господарського суду м. Києва від 07.09.2018 року визнана банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, та представником ПрАт «СК Україна» надано до суду роздруківку з сайту МТСБУ, відповідно до якої посіл АС№3961514 не знайдено, бланк облікований страховиком як не використаний. У зв`язку із чим позивачем були змінені позовні вимоги з урахуванням недоведеності факту, що ОСОБА_2 застрахував в ПрАт «СК Україна» свою цивільно-правову відповідальність та того факту, що строк звернення із заявою про страхове відшкодування до МТСБУ вже сплинув. Однак після зміни позовних вимог, новий представник відповідача надав до суду відповідь з МТСБУ, датовну 10.05.20196 року № 9-09/14392, з якої вбачається, що поліс АС№3961514 укладений страховиком ПрАТ «СК Україна» щодо забезпеченого транспортного засобу Daewoo, державний номер НОМЕР_2 на момент ДТП 28.04.2014 року був чинний. Разом з тим, повідомлено, що ПрАТ «СК Україна» з 01.07.2015 року втратив статус асоційованого члена МТСБУ та припинив членство в МТСБУ. Посилається на те, що зазначений лист також не містить відомостей про страховий ліміт за вказаним полісом та відомостей чи звертався Відповідач із заявою про настання страхового випадку. Крім того, посилається на те, що у судовому засіданні представник відповідача визнала уточнені позовні вимоги, проте зауважила на завищений розмір матеріальної шкоди. Проте доказів про помилковість розрахунку, новий висновок спеціаліста чи експерта до суду не надано. Питання про призначення у справі товарознавчої експертизи не ставилося. Судом першої інстанції проігноровано той факт, що до ПрАТ СК «Україна» не надходило заяв з приводу страхового відшкодування, відтак у ПрАТ СК Україна, в силу вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування. Строк на подання цієї заяви встановлено в 1 (один) рік без можливості його поновлення. При цьому Законом, який діяв на момент ДТП, на момент звернення до суду та продовжує діяти зараз - а саме ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», встановлено чіткий та вичерпний строк на звернення до страховика із заявою про страхове відшкодування, поновлення якого не можливо. Зазначає, що у зв`язку із цим, він не скористався можливістю протягом 1 року з настання дорожньо-транспортної пригоди звернутися із вимогою про відшкодування матеріальної шкоди до страховика через те, що по-перше не був обізнаний про наявність або відсутність полісу у ОСОБА_2 , а по-друге, користувався нормами Цивільного Кодексу України, які чітко закріплюють порядок відшкодування шкоди.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 надала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Відзив мотивований тим, що цивільно- правова відповідальність відповідача належним чином застрахована, що підтверджується матеріалами справи, що було визнано всіма сторонами, та визнається обов`язок відшкодування саме зі сторони МТСБУ та ПрАТ «СК Україна». Вказує, що судом першої інстанції правильно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що обов`язок відшкодування шкоди лежить на МТСБУ, що також підтверджується Заявою від представника третьої особи - МТСБУ. Також підтверджується правовою позицією Великої Палати ВСУ від 04.07.2018р. по справі №755/18006/15-ц, згідно якої покладення обов`язку з відшкодування шкоди на ОСОБА_2 , відповідальність якого належним чином застрахована, суперечить інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Доводи Апелянта про те, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження застрахованої цивільно-правової відповідальності Відповідача-1, є необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи міститься Поліс №АС/3961514 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 03 жовтня 2013р., яким цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована належним чином. Позивач був обізнаний про вказані обставини та докази чого містяться у матеріалах справи але він чомусь досі не звернувся до страховика або МТСБУ та/або не надав доказів відмови у здійсненні страхового відшкодування або можливо вже й отримав його. Також вказує, що позивач не надав жодних доказів понесення взагалі будь-яких витрат на ремонт автомобілю, весь час апелянт безперешкодно користувався пошкодженим автомобілем, а заявлена сума до відшкодування, становить майже 40% ринкової вартості автомобіля, 2008 року випуску, який вже мав пошкодження, з пробігом 149 421 км, що свідчить лише про бажання нажитися та зловживання своїми правами.

Частинами 1, 3 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позов заявлено не до усіх належних відповідачів, а вирішення справи є неможливим без участі відповідача ПрАТ «СК «Україна», відносно якого відкрита ліквідаційна процедура, то вимоги ОСОБА_1 , що пред`явлені лише до відповідача ОСОБА_2 , з урахуванням характеру спірних правовідносин та встановленого страхового ліміту, задоволенню не підлягають, оскільки є передчасними.

Судова колегія не в повній мірі погоджується із висновками суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 серпня 2014 року на Київській трасі за 1 км. 58 м. від Харківського аеропорта, сталася ДТП за участю автомобіля марки Renault Капgоо, державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля марки Daewoo, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 .

Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2014 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу.

Власником автомобіля марки Renault Капgоо, державний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_3

Позивач володіє автомобілем марки Renault Капgоо, державний номер НОМЕР_1 , на підставі виданої третьою особою довіреності з правом володіння, користування та розпорядження автомобілем від 19 травня 2013 року.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження ТОВ «Центр експертних досліджень «Професіонал» від 12 березня 2015 року розмір матеріальної шкоди, що завдана володільцю автомобіля марки Renault Капgоо, державний номер НОМЕР_1 , внаслідок ДТП 28 серпня 2014 року з урахуванням коефіцієнту зносу становить 67 440 грн 96 коп.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності зазначений Закон у статті 3 визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

За змістом вказаного Закону (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтями 1, 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховий поліс є єдиною формою внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору, та документом суворого обліку.

Вдповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Враховуючи, що відповідно до ст.ст. 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну (п.4 Постанови Пленуму ВССУ №4 від 01 березня 2013 року).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має речове право на автомобіль Renault Капgоо, державний номер НОМЕР_1 , яке виникло на підставі довіреності власника транспортного засобу. Ця довіреність не містить будь-яких застережень, щодо обмеження прав ОСОБА_1 , зокрема і права на отримання відшкодування за пошкодження автомобіля.

Крім того, власник пошкодженого в ДТП транспортного засобу був залучений до участі у справі в якості третьої особи, і будь-яких заперечень проти позову від нього не надходило.

Відтак, позивач має право на захист свого речового права, шляхом пред`явлення вимоги про відшкодування майнової шкоди.

Так, матеріалами справи підтверджено, що згідно копії полісу №АС/3961514 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, між відповідачем ОСОБА_6 та ПрАТ «СК Україна» укладено відповідний договір, за умовами якого було забезпечено транспортний засіб Daewoo, державний номер НОМЕР_2 , з лімітом відповідальності за завдану шкоду майну в розмірі 50000 грн. з франшизою 0,00 грн., період дії вказаного полісу з 04.10.2013 року по 03.10.2014 року.( т.1, а.с. 178)

ПрАТ «СК «Україна» відповідно до постанови Господарського суду м. Києва від 07.09.2018 року визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Представником відповідача ПрАТ «СК «Україна» надано до суду роздруківку з сайту МТСБУ, відповідно до якого поліс №АС3961514 не знайдено, бланк облікований страховиком як не використаний, тому на думку останнього підстав для стягнення страхового відшкодування не існує (т.1, а.с. 229).

Проте, в матеріалах справи міститься відповідь МТСБУ від 10.05.2019 року за №9-09/14392 за підписом генерального директора Шевченко В.І. (т.2, а.с. 53, та зворотній бік аркуша), відповідно до якої страховик ПрАТ «СК «Ураїна» з 01.07.2015р. втратив статус асоційованого члена МТСБУ та припинив членство в МТСБУ, та договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС/3961514, укладений страховиком ПрАТ «СК «Україна» щодо забезпечення транспортного засобу Daewoo, державний номер НОМЕР_2 був чинним станом на 28.08.2014 року. Термін дії договору страхування з 04.10.2013 року по 03.10.2014 року.

Вказана відповідь спростовує докази, надані представником відповідача ПрАТ «СК «Україна» щодо відсутності полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АС/3961514.

Матеріали справи не містять даних про те, що позивач звертався до ПрАТ «СК «Україна» з заявою про виплату страхового відшкодування у зв`язку з ДТП, що мало місце 28.08.2014 року.

Отже, саме ПрАТ «СК «Україна», а у випадках встановлених законодавством МТСБУ, повинно було нести відповідальність з виплати матеріальної шкоди, заподіяної відповідачем ОСОБА_2 внаслідок ДТП в межах ліміту відповідальності, який становить 50 000 грн., решту має відшкодовувати ОСОБА_2 .

Доводи апелянта про те, що він не скористався можливістю протягом 1 року з настання дорожньо- транспортної пригоди звернутися із вимогою про відшкодування матеріальної шкоди до страховика через те, що не був обізнаний про наявність або відсутність полісу у ОСОБА_2 та користувався нормами Цивільного Кодексу України, які чітко закріплюють порядок відшкодування шкоди не приймаються судовою колегією.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Оскільки, з матеріалів справи вбачається, що позивач вимоги до ПрАТ «СК «Україна» наразі не заявляє, відповідальність за заподіяну шкоду просить покласти на ОСОБА_2 (а.с 244, т. 1)

Згідно наданого позивачем висновку експертного автотоварознавчого дослідження ТОВ «Центр експертних досліджень «Професіонал» від 12 березня 2015 року розмір матеріальної шкоди, що завдана володільцю автомобіля марки Renault Капgоо, державний номер НОМЕР_1 , внаслідок ДТП 28 серпня 2014 року з урахуванням коефіцієнту зносу становить 67 440 грн 96 коп.

Колегією суддів не приймаються заперечення відповідача ОСОБА_2 щодо розміру матеріальної шкоди, оскільки доказів, які б спростовували вказаний висновку до суду не надано.

Крім того, з вказаного висновку вбачається, що ОСОБА_2 був присутнім при проведенні первинного огляду під час проведення експертного дослідження автомобіля марки Renault Капgоо, державний номер НОМЕР_1 . (том. 2 а.с 74)

Зі змісту положень ст. 1187, ч.1 ст. 1188, ст.ст. 1166, 1167 ЦК України вбачається, що єдиною підставою для покладення цивільно-правової відповідальності за завдану джерелом підвищеної небезпеки матеріальну та моральну шкоду є вина особи, яка її завдала.

Вина відповідача підтверджується постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2014 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, обставини ДТП та вина ОСОБА_2 встановлені вищевказаною постановою, яка має преюдиційне значення в силу ч.2 ст. 82 ЦПК України.

Доказів спростування своєї вини в скоєнні ДТП, відповідачем ОСОБА_2 ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надано, тоді як, відповідно до вимог ст.ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченим ЦПК випадках.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо відшкодування матеріальної шкоди та покладення обов`язку з її відшкодування в силу ст. 1194 ЦК України в розмірі 17 440 грн. 96 коп. (67 440, 96 50 000)- на відповідача ОСОБА_2 .

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди судова колегія зазначає наступне.

За змістом ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п.2 ч.2 ст.23 ЦК).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Колегія суддів вважає доведеними ті обставини, що внаслідок протиправної поведінки відповідача ОСОБА_2 , позивач пережив душевні страждання, отримав психологічний стрес, перебуваючи за кермом під час ДТП, що безумовно негативно вплинуло на психологічний стан потерпілого від ДТП, порушило звичайний життєвий ритм та вимагало додаткових зусиль для організації життя, що з урахуванням п.2 ч.2 ст.23 ЦК України свідчить про наявність моральної шкоди.

Разом з тим, колегія суддів враховує те, що скоєне відповідачем правопорушення носить неумисний характер, ОСОБА_2 має на утриманні малолітнього сина інваліда-дитинства 2-ї групи, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір моральної шкоди у сумі 2000 гривень.

На підтвердження витрат на правову допомогу позивач надав договір про надання адвокатських послуг, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с.26,27), та довідку про розрахунок витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги (а.с.55). За змістом цієї довідки (на яку суд послався як на доказ), ОСОБА_1 оплатив послуги адвоката в сумі 5000 гривень; в довідці також зазначено, що розрахунок цієї суми буде надано додатково.

Отже немає правових підстав для задоволення вимоги позивача про відшкодування йому повністю або частково за рахунок позивача витрат на правничу допомогу, оскільки документального підтвердження понесення ним цих витрат, як того вимагає процесуальний закон, в матеріалах справи немає.

Отже, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню із ухвалення нової постанови про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, а саме на 22 %, апеляційна скарга задоволена на 22 %. При подачі позовної заяви ОСОБА_1 з сплачено судовий збір у розмірі 918, 60 грн. та при подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено 1377,90 грн. З урахуванням часткового задоволення позовних вимог та апеляційної скарги на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 505,29 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 371, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.Харкова від 08 жовтня 2019 року скасувати, ухвали нове.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного акціонерного товариства «СК «Україна», треті особи ОСОБА_3 , Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування майнової та моральної шкоди -задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 17 440 (сім тисяч чотириста сорок) гривень 96 копійок , моральну шкоду 2000 грн. та судові витрати в сумі 505,29 грн.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.П.Пилипчук

Судді С.С. Кругова

О.В. Маміна