Справа № 343/411/20
Провадження № 22-ц/4808/1059/20
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючої Пнівчук О.В.

суддів : Мелінишин Г.П., Томин О.О.

секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського міського суду від 14 липня 2020 року, вскладі судді Татарінової О.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про стягнення коштів.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вона є спадкоємицею за законом майна ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

10 вересня 2018 року приватним нотаріусом Долинського міського нотаріального округу їй видано свідоцтво про право на спадщину за законом, за яким вона є спадкоємцем майна ОСОБА_2 . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з грошових коштів - недоотриманої пенсії ОСОБА_2 в сумі 57 256, 56 грн.

Позивачка неодноразово зверталася до відповідача з заявою про виплату недоотриманої пенсії, однак їй відмовлено у виплаті зазначеної суми коштів з тих підстав, що вона звернулась після спливу шести місяців з дня сметрі чоловіка, а також відсутністю коштів у державному бюджеті.

ОСОБА_1 , посилаючись на те, що відповідачем безпідставно відмовлено у виплаті суми недоотриманої пенсії, що належала померлому ОСОБА_2 , просила суд стягнути з відповідача на її користь недоотриману пенсію у розмірі 57256,56 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 14 липня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 57 256 грн 00 коп. набуті ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом у вигляді недоотриманої пенсії ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначила, що порядок виплати пенсії та допомоги в разі смерті пенсіонера регламентовано статтею 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», частинами 1-3 якої визначено, що суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей і залишилися неодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Про те батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум у раз, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

На думку представника апелянта зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера, однак ОСОБА_1 в зазначений строк до головного управління ПФУ в Івано-Франківській області не зверталась.

Оскільки, суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини в Головного управління відсутні підстави для виплати недоодержаної пенсії в розмірі 57256,56 грн.

Апелянт посилається також на те, що відповідно до постанови Великої Палати Верховного суду від 04.03.2020 у справі № 757/63985/16 суд дійшов висновку, що спір стосовно недоотриманої пенсії є публічно-правовим, тому повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

Посилаючись за зазначені обставнини представник апелянта просила рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Представник апелянтаГоловного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явилася, надіслала на адресу суд заяву про розгляд справи без її участі, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає.

Постановляючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції посилаючись на положення ст.ст. 1218, 1219, 1227 ЦК України, ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», виходив з того, що оскільки право власності позивачки на отримання недоотриманої пенсії померлого чоловіка, посвідчене свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого на підставі відомостей відповідача щодо розміру недоотриманої пенсії спадкодавця, то відповідач зобов`язаний виплатити позивачці зазначену суму.

З таким висновком колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про одруження НОМЕР_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були подружжям (а.с.11).

ОСОБА_2 одержував пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від ІНФОРМАЦІЯ_1 Серія НОМЕР_2 (а.с.9)

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 вересня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Долинського міського нотаріального округу Ананевич О.М., спадкоємцем майна ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його дружина, позивачка у справі, ОСОБА_1 . Спадщина складається з грошових коштів - недоотриманої пенсії ОСОБА_2 , на підставі листа Пенсійного фонду України Головного управління в Івано-Франківській області, відділ пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян №515/13 від 31.07.2018 року та становить 57 256,56 грн (а.с.8)

Встановлено, що ОСОБА_1 зверталась до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з заявою від 18.09.2018 про виплату їй належної недоотриманої частини пенсії її покійного чоловіка - ОСОБА_2 (а.с.13)

Згідно листа Начальника відділу пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян від 25.09.2018 року, ОСОБА_1 відмовлено у виплаті недоотриманої частини пенсії її покійного чоловіка оскільки вона звернулась до Головного управління Фонду в області після спливу шести місяців з дня смерті ОСОБА_2 .

Відповідно до.ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

У відповідності до ст. 1227 ЦК України, згідно з якою суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя (виплати нараховані, але не отримані спадкодавцем), передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Відповідно до статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

При вирішенні спорів про право на спадщину на належні спадкодавцю за життя суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, визначальним є те, чи були такі виплати нараховані спадкодавцеві за життя, оскільки лише за умови, що такі суми були нараховані за життя, проте не отримані спадкодавцем, вони можуть увійти до складу спадщини.

Правовстановлюючим документом, який підтверджує наявність права власності на майно, що переходить у спадок є свідоцтво про право на спадщину.

Таким чином, чинне законодавство не забороняє спадкування права на отримання нарахованої, але не одержаної пенсії (доплат до пенсії).

ОСОБА_1 як спадкоємець за законом в установленому законом порядку прийняла спадщину після смерті чоловіка та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на виплату грошових коштів - недоотриманої пенсії в розмірі 57 256,56 грн, яка була нарахована, відповідно до постанови №103 і набула право на отримання недоотриманої пенсії ОСОБА_2

Свідоцтво про право на спадщину за законом від 10 вересня 2020 року, посвідчене приватним нотаріусом Долинського міського нотаріального округу Ананевич О.М., ніким не оспорене та є чиним (а.с. 8)

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема від 27 березня 2019 року у справі № 286/3516/16-ц та від 26 червня 2019 року у справі № 284/252/17.

Посилання в апеляційній скарзі на помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неврахування при вирішенні спору особливостей нарахування такого виду пенсій, їх невключення у склад спадщини є необґрунтованими, оскільки з огляду на фактичні обставини справи, що були встановлені судом, вказані посилання ГУ ПФУ в Івано-Франківській області висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте, батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

В даному випадку позивачка у справі входить до кола осіб, які мають право на суми пенсії, що підлягали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю.

Доводи скаржника про те, що даний спір виник з публічно-правових відносин і належить до юрисдикції адміністративних судів не заслуговує на увагу, виходячи з наступного. Відповідно до положень ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду, аналогічне твердження закріплене і в ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

У постанові від 04 вересня 2019 року у справі № 750/7865/18 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій. Заявлені вимоги позивача не стосуються оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання особою пенсійних виплат. Позивач мотивував позовну заяву порушенням його права власності спадкоємця на спадкове майно, а саме на недоотриману пенсію померлого. Предметом позовних вимог є визнання за позивачем права власності в порядку спадкування на суму нарахованої але не отриманої спадкодавцем за життя суми пенсії, вказані вимоги є майновими, тому спір слід розглядати за правилами цивільного судочинства, а доводи апеляційної скарги про належність спору до юрисдикції адміністративного суду є необґрунтованими. Вказані висновки відповідають висновкам Великої Палати Верховного Суду, сформульованим у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 286/3516/16-ц, від 3 квітня 2019 року у справі № 808/1346/18 і від 26 червня 2019 року у справі № 284/252/17.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

З огляду на викладене апеляційну скаргу Головногго управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 14 липня 2020 року - без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 листопада 2020 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Г.П. Мелінишин

О.О. Томин