Справа № 591/7357/18
Провадження № 2/591/1012/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2020 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого в особі судді - КЛИМЕНКО А.Я.

при секретарі - Устименко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Суми цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором

встановив:

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором і свої вимоги мотивує тим, що 31 березня 2011 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір №б/н, за яким відповідачка отримала кредит у розмірі 3 тис. грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг (далі - Умови та правила) та Тарифами Банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Свої зобов`язання за договором банк виконав у повному обсязі, проте ОСОБА_1 належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, станом на 16.10.2018 року, у загальному розмірі 17323,64 грн., що складається із заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитом - 9204,07 грн., заборгованості за нарахованою пенею - 6818,44 грн., а також штрафу - 500,00 грн. та 801,13 грн., яку банк просить стягнути з відповідача.

Представник позивача викладені у позові обгрунтування підтримав повністю в письмовій заяві, просить суд слухати справу у його відсутність.

Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, направивши відзив на позов, в якому виклала свої заперечення проти позову та просила в задоволенні заявлених позовних вимог відмовити, слухати справу у її відсутність.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного:

Судом встановлено, що 31 березня 2011 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір №б/н, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 3 тис. грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг (далі - Умови та правила) та Тарифами Банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», що є складовою частиною договору, сторонами погоджено базову відсоткову ставку за користування кредитними коштами 2,5 % на місяць з розрахунку 360 днів у році (30,00% на рік), розмір та строк внесення щомісячних платежів, а саме 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості до 25 числа місяця, наступного за звітним. Свої зобов`язання за договором банк виконав у повному обсязі, проте ОСОБА_1 належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у загальному розмірі 17323,64 грн., з якої: заборгованості по процентам за користування кредитними коштами 9204,07 грн.; заборгованості по пені - 6 818,44 грн., а також штрафу - 500,00 грн. та 801,13 грн..

Правовідносини, які виникли між сторонами відносяться до договірних та насамперед регулюються відповідними нормами Цивільного Кодексу України та умовами укладеного ними договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язань. Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Зі ст. 1054 ЦК України вбачається, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Разом з тим судом встановлено, що відповідно до Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 31 березня 2011, що є складовою договору, сторонами у письмовій формі погоджено базову відсоткову ставку 2,5% на місяць з розрахунку 360 днів у році (30,00% на рік). Як вбачається з розрахунку заборгованості, що є додатком до позову, позивачем, безпідставно в односторонньому порядку, було збільшено розмір погодженої сторонами на момент укладення договору річної відсоткової ставки за користування кредитними коштами, а саме з 2,5% на місяць з розрахунку 360 днів у році (30,00% на рік) до 2,9% на місяць (34,80% на рік) та з 2,9% на місяць (34,80% на рік) до 3,6% на місяць (43,20% на рік). Згідно частини першої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Відповідно до частин першої - четвертої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. При цьому, право на зміну відсоткової ставки в односторонньому порядку не є абсолютним, оскільки кредитним договором повинно бути чітко передбачено на який розмір може збільшуватися відсоткова ставка, оскільки не зрозуміло чому саме в такому розмірі нараховується відсоткова ставка на суму заборгованості. Відповідно до правової позиції у справі №6-82цс16, висловленої у постанові Верховного суду України від 30 листопада 2016 року, звертається увага на те, що вирішуючи питання про правомірність зміни банком процентної ставки за користуванням кредиту, суд відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору та вимог частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не врахував, що боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Матеріали справи не містять доказів про погодження з відповідачем у письмовій формі умов договору щодо процентів за користування кредитними коштами у розмірі 2,9% на місяць (34,80% на рік) та 3,6% на місяць (43,20% на рік). З урахуванням викладеного, суд погоджується з розрахунком заборгованості за процентами, що виконаний відповідачем. Позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами за період з 31.08.2015 року по 31.05.2018 року включно (позивач, з 01.06.2018 року припинив нараховувати проценти, що підтверджується розрахунком заборгованості), проте станом на 03 лютого 2018 року, заборгованості за наданим кредитом (тілом кредита) була відсутня. Отже, загальний залишок заборгованості за процентами, за спірний період, становить 1218,60 грн.. З розрахунку позивача вбачається, що за період з 02 лютого 2018 року по 16 жовтня 2018 року було погашено заборгованості на загальну суму 1 628,13 грн.. (02.02.2018 року - 200,83 грн. та 06.02.2018 року - 1427,30 грн.). Зазначену суму коштів було внесено позивачем самостійно, шляхом списання коштів з рахунку відповідача та самостійно спрямовано на погашення заборгованості за тілом кредита, яка, станом на 03 лютого 2018 року, була відсутня. Відповідно до ст. 534 Цивільного кодексу України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;

3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Отже, списана з рахунку відповідача сума коштів, у розмірі 1615,49 грн. (1628,13 грн. - 12,64 грн., залишок тіла кредита на 02.02.2018 року = 1 615,49 грн.), повинна бути врахована при визначені розміру заборгованості за процентами, за спірний період. А тому, заборгованість за процентами, також відсутня: 1615,49 грн. - 1218,60 грн. = «+396,89 грн.».

Щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені):

Як, також, вбачається з розрахунку заборгованості, що є додатком до позову, позивачем, безпідставно в односторонньому порядку, було збільшено погоджений сторонами розмір пені за несвоєчасну сплату заборгованості та встановлено і одночасно нараховано іншу пеню за прострочене зобов`язання, нараховано штраф.

Відповідно до Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 31 березня 2011 року, що є складовою договору, нараховується пеня за несвоєчасну сплату заборгованості у розмірі 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується 1 раз в місяць, за наявністю прострочення по кредиту або відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. і більше.

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).

Отже, неустойка за своєю правовою природою не є заборгованістю за договором, а являється видом штрафних санкцій, яку сторона зобов`язання сплачує у разі невиконання/неналежного виконання зобов`язань та у випадку, якщо відповідальність у вигляді пені була передбачена договором.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Вимоги про стягнення з відповідача пені за прострочене зобов`язання не грунтуються на відповідному письмовому правочині, оскільки, сама анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» таких умов не містять, а інших угод з цього приводу між сторонами, укладено не було.

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності. Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу. Позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені. Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12. Як сторона у спорі, відповідач заявляв про застосування наслідків спливу спеціальної позовної давності до вимог про стягнення неустойки.

З розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем, в межах строку спеціальної позовної давності, за останній рік до дня звернення до суду (позовна заява зареєстрована 10 грудня 2018 року) нараховувалась пеня за несвоєчасну сплату заборгованості кожного першого числа місяця, у фіксованому розмірі, а саме: 50 грн. - перший місяць, 100 грн.- другий місяць поспіль і наступні. Однак, сторони письмово погодили інший розмір пені за несвоєчасну сплату заборгованості, а саме не менше 30 грн. в місяць. З урахуванням викладеного, розмір пені за несвоєчасну сплату заборгованості за спірний період складає 30,00 грн. х 10 місяців = 300,00 грн..

Враховуючи, вимоги ст. 534 Цивільного кодексу України, та той факт, що після списання позивачем коштів з рахунку відповідача (02.02.2018 року - 200,83 грн. та 06.02.2018 року - 1427,30 грн.), на кредитному рахунку залишились надлишкові грошові кошти «+396,89 грн.», заборгованість за пенею за несвоєчасну сплату заборгованості, в межах строку спеціальної позовної давності, також відсутня: 396,89 грн. - 300,00 грн. = «+96,89 грн.».

Крім того, оскільки, за своєю правовою природою неустойка володіє акцесорним характером, а позивачем не доведено невиконання/неналежного виконання відповідачем основного зобов`язання (заборгованість за тілом кредита - відсутня, заборгованість за відсотками - відсутня), то і нараховувати її у позивача не було підстав. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі викладеного, проаналізувавши надані сторонами докази, розрахунки, суд вважає, що позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 207, 509, 525, 526, 546, 549, 550, 551, 598, 599, 610, 611, 625, 1048-1050, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 11 -13, 81, 133, 141, 223, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити в зв`язку з необґрунтованістю.

Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення. До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарги подаються учасниками справи через Зарічний районний суд м. Суми. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст судового рішення виготовлено 16 квітня 2020 року.

СУДДЯ А.Я.КЛИМЕНКО