П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„ 22 " грудня 2020 року місто Маріуполь Донецької області

Єдиний унікальний номер 222/485/19

Номер провадження 22-ц/804/3432/20

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Баркова В.М., Пономарьової О.М.

за участю секретаря: Грішко С. В.

учасники справи :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ТОВ «Автокредит Плюс»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс», від імені та в інтересах якого діє адвокат Добриня Ярослав Олексійович, на рішення Володарського районного суду Донецької області від 11 вересня 2020 року головуючого судді Подліпенець Є.О. зі складанням повного тексту судового рішення 21 вересня 2020 року по цивільній справі про визнання договору про надання фінансового лізингу недійсним та стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» (далі-ТОВ «Автокредит Плюс») про визнання договору про надання фінансового лізингу недійсним та стягнення грошових коштів.

Позов мотивований тим, що 30 січня 2016 року він шляхом підписання заяви про приєднання до публічного договору № КТ00А!00000033 від 30 січня 2016 року уклав з відповідачем ТОВ «Автокредит Плюс» договір про надання фінансового лізингу № КТ00А!00000033. За умовами договору та додатків до нього відповідач передав йому у лізинг автомобіль Chevrolet Aveo, седан, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова/шасі НОМЕР_2 , вартістю 79 381 грн., а він зобов`язався протягом погодженого сторонами терміну з 25 лютого 2016 року по 23 лютого 2018 року виплачувати лізингові платежі та платежі по відшкодуванню витрат відповідача, пов`язаних з виконанням умов договору. Строк лізингу склав 24 місяці з моменту підписання додатку 2, тобто до 25 лютого 2018 року. По закінченню строку лізингу право власності на автомобіль переходить до нього згідно умов договору. Відповідно до п. 14.1.7 заяви про приєднання до публічного договору він 25 лютого 2016 року сплатив аванс у розмірі 39 691 грн, а відповідач згідно додатку № 1 до договору передав йому автомобіль у лізинг. Всі зобов`язання по договору сторонами належним чином виконано, а саме, він повністю сплатив відповідачу всі належні платежі за договором, а відповідач передав йому автомобіль разом з відповідними документами. Проте, під час подання ним документів на автомобіль до ТСЦ 1441 з метою здійснення реєстрації прав власності на автомобіль, актом огляду транспортного засобу та реєстраційних документів від 23 березня 2018 року було виявлено ознаки вварювання номера кузову в інший автомобіль, виявлено ознаки підроблення ідентифікаційного номера. Автомобіль та документи на нього були вилучені працівниками поліції та Центральним ВП ГУНП в Донецькій області було відкрито кримінальне провадження з правовою кваліфікацією за ст. 290 КК України, кримінальне провадження не завершено. Вважає, що зазначений договір було укладено з порушенням закону, оскільки відповідно до ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Проте, всупереч зазначеній нормі, договір про надання фінансового лізингу укладений між ним та відповідачем не було посвідчено нотаріально, що є безумовною підставою його недійсності. Крім цього, вказує, що договором про надання фінансового лізингу встановлено жорсткі обов`язки споживача, тоді як надання послуги обумовлено лише власним розсудом виконавця (п.п. 3.3, 3.11, 3.12 договору). Умовами договору взагалі не передбачено відповідальності відповідача у разі їх порушення/невиконання. Більш того, п. 3.12 договору визначено, що з дати прийому предмета лізингу по акту лізингоодержувач відмовляється від будь-яких прямих чи непрямих претензій до лізингодавця з приводу якості предмета лізингу. Такі умови договору порушують його права, призводять до неможливості використання автомобіля та пред`явлення претензій з цього приводу до відповідача. Просив визнати недійсним договір про надання фінансового лізингу № КТ00А!00000033 від 30 січня 2016 року, укладений між ним та ТОВ «Автокредит Плюс» та стягнути з ТОВ «Автокредит Плюс» на його користь грошові кошти в розмірі 93 023,39 грн. ,які сплачені за вказаним договором.

Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 11 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсним договір про надання фінансового лізингу № КТ00А!00000033 від 30 січня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Автокредит Плюс». Стягнуто з ТОВ «Автокредит Плюс» на користь ОСОБА_1 грошові кошти сплачені за договором про надання фінансового лізингу № КТ00А!00000033 від 30 січня 2016 року в розмірі 81 329, 91 грн; на користь держави судовий збір у розмірі 1 581, 70 грн. В решті заявлених позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Автокредит Плюс» адвокат Добриня Я.О. просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість рішення та порушення норм матеріального права. Зокрема зазначено, що спір між сторонами стосується визнання правочину недійсним, який укладений 30 січня 2016 року, позивач звернувся до суду з позовною заявою про захист прав споживачів та визнання правочину недійсним 23 лютого 2019 року після спливу позовної давності визначеною ст. 257 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позовна давність у справах про застосування наслідків нікчемного правочину починається у день виконання такого правочину. Висновки суду першої інстанції про визнання поважними причини пропуску строків позовної давності є безпідставними, оскільки позивач обрав спосіб захисту шляхом звернення до суду з позовом про визнання правочину недійсним з застосування реституції з підстав порушення нотаріальної форми договору, статті 799, 215 ЦК України, а не з підстав істотного порушення його умов або якості товару встановлених статтями 651, 678 ЦК України, тому безпідставно вважати початок пропуску строку позовної давності в момент, коли позивач дізнався про недоліки товару. Цивільним законодавством не передбачений прямий обов`язок нотаріально посвідчувати договір фінансового лізингу транспортного засобу, стороною якого є фізична особа, враховуючи презумпцію правомірності правочину вважають, що укладений договір не можна вважати нікчемним або недійсним. Також зазначено, що оскільки вимога про стягнення коштів є похідною від вимоги про визнання договору недійсним, в цій частині відсутні підстави для задоволення позову.

Відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Танача Ю.А. мотивований тим,що не погоджується з апеляційною скаргою відповідача,вважаючи її безпідставною та необгрунтованою з огляду на те,що згідно приписів ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. При цьому в ситуації, що склалася у справі, це не відбулося та не може відбутися , з огляду на те, що відповідачем було передано позивачу «дефектний» автомобіль Chevrolet Aveo, седан, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова/шасі НОМЕР_3 , вартістю 79 381 грн. Під час подання документів на автомобіль начальнику ТСЦ 1441 з метою здійснення реєстрації прав власності на автомобіль за позивачем, актом огляду транспортного засобу та реєстраційних документів від 23 серпня 2018 року було виявлено ознаки вварювання номера кузову в інший автомобіль, виявлено ознаки підроблення ідентифікаційного номера . Автомобіль та документи на нього у позивача було вилучено працівниками поліції. Центральним відділом поліції ГУ НП в Донецькій області було відкрито кримінальне провадження з правовою кваліфікацією ст. 290 КК України: згідно з висновком судового експерт Донецького НДЕКЦ МВС України Катрич А.В. від 25 серпня 2018 року № 1/18-53 фрагмент номерної панелі кузова з нанесеним клеймом номера кузова НОМЕР_3 вварений на кузов даного автомобіля саморобним способом .Тобто, відповідач передав за умовами договору позивачу автомобіль, який останній ніяк не зміг б зареєструвати за собою та отримати право власності у зв*язку з таким недоліком. Посилання скаржника на пропуск строку позовної давності є недоречними, оскільки строк позовної давності, відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня,коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Навіть якщо рахувати перебіг строку, відповідно до положень ч. 3 ст. 261 ЦК України, суд вірно визначившись з обставинами справи , визнав поважними пропуск строку позовної давності та захистив порушене право позивача. Посилання відповідача на відповідність договору нормам чинного законодавства є безпідставними. Судом першої інстанції правильно враховано правовий висновок , викладений в постанові Верховного Суду України у справі № 6- 1551 цс16 від 19 жовтня 2016 року. Підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

У судовому засіданні апеляційного суду, проведеному в режимі відеоконференції, представник ТОВ «Автокредит Плюс» адвокат Добриня Я.О. підтримав доводи апеляційної скарги . У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_1 адвокат Танача Ю.А. підтримала доводи відзиву на апеляційну скаргу , просила рішення залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з*явився, належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання шляхом отримання судової повістки, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.230).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 січня 2016 року між позивачем ОСОБА_1 та ТОВ «Автокредит Плюс» укладено договір про надання фінансового лізингу № КТ00А!00000033 шляхом підписання заяви про приєднання до публічного договору про надання фінансового лізингу, що розміщений на офіційному веб-сайті компанії www.planetavto.com.ua.

Вказана заява містить тільки статтю 14 «Особливі умови» та статтю 15 «Юридичні адреси та підписи сторін».Особливі умови заяви узгоджують: предмет лізингу згідно специфікації, викладеної у додатку №1; строк лізингу 24 місяців з моменту підписання додатку № 2 (графік лізингових платежів); щомісячні платежі та порядок їх сплати: платіж по відшкодуванню частини вартості предмету лізингу у розмірі згідно додатку № 2 (графік лізингових платежів), якщо інше не зазначено у публічному договорі, відсотки за користування предметом лізингу в розмірі згідно додатку № 2 (графік лізингових платежів), якщо інше не зазначено у публічному договорі, комісія за проведення щомісячного моніторингу предмету лізингу у розмірі згідно додатку № 2 (графік лізингових платежів), якщо інше не зазначено у публічному договорі; період сплати з 24 по 28 число кожного місяця; транзитний рахунок № НОМЕР_4 у ПАТ КБ «Приватбанк» для подальшого зарахування на рахунок ТОВ «Автокредит Плюс»; інші платежі: щорічний платіж по відшкодуванню витрат лізингодавця, пов`язаних зі страхуванням за цим договором згідно додатку № 2 (графік лізингових платежів), винагорода за проведення додаткового моніторингу в строки та розмірі, зазначеними в статті 13.8 договору; винагорода за проведення моніторингу для отримання інформації про наявність або відсутність заборгованості щодо предмета лізингу при внесенні останнього платежу в строки та розмірі, зазначеними в статті 6.2.21 договору на день внесення платежу; платежі по відшкодуванню лізингодавцю витрат, передбачених статтею 6.2.4 договору, які сплачуються в період сплати місяця, який слідує за місяцем, в якому лізингодавець здійснив витрати; після прийняття лізингодавцем позитивного рішення про надання фінансового лізингу лізиногодержувач вносить аванс у розмірі 39 691 грн. на транзитний рахунок, вказаний в п. 14.1.5 договору; страхування предмета лізингу: умови страхування зазначені в ст. 5 цього договору; договорами страхування за цим договором згідно пп. 14.2.1 є: договір страхування цивільної відповідальності та договір страхування предмета лізингу; щомісяця в період сплати лізингоодержувач сплачує щомісячний платіж в розмірі 2320,005 грн та відшкодовує лізингодавцю всі витрати лізингодавця, що пов`язані з виконанням договору та які виникли у лізингодавця протягом місяця, який передує поточний місяць; дата підписання заяви 30 січня 2016 року; ця заява складена на українській мові, в 2-х примірниках для кожної зі сторін; додатки до цього договору є невід`ємною частиною цього договору: додаток1 (специфікація) і додаток 2 (графік сплати лізингових платежів).

25 лютого 2016 року згідно з додатком № 1 до договору про надання фінансового лізингу № КТ00А!00000033 (специфікація та акт приймання-передачі) ОСОБА_1 було передано у лізинг строком на 24 місяців автомобіль марки Chevrolet Aveo, седан/лифтбек, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова/шасі НОМЕР_2 , вартістю 79381 грн.

Відповідно до додатку № 2 до договору про надання фінансового лізингу № КТ00А!00000033 загальний розмір лізингових платежів, які ОСОБА_1 повинен сплатити ТОВ «Автокредит Плюс» в період з 25 лютого 2016 року по 23 лютого 2018 року, становить 93 023,39 грн.

Згідно з акту звірки від 05 березня 2018 року взаєморозрахунків та переходу права власності по фінансовому лізингу № КТ00А!00000033 від 30 січня 2016 року, всі зобов`язання сторін відповідно до договору №КТ00А!00000033 було належним чином виконано, ОСОБА_1 повністю сплатив ТОВ «Автокредит Плюс» всі належні до сплати платежі за договором, предмет лізингу - автомобіль Chevrolet, модель Aveo, номер шасі (кузов, рама) VIN - НОМЕР_2 , разом з відповідними документами передано ОСОБА_1

23 березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до ТСЦ 1441 з заявою № 137825908 про проведення операції «535 - Зняття з обліку за договором фінансового лізингу» і надання платних послуг згідно Постанови КМУ від 04 червня 2007 року № 795 та Наказу МВС України від 10 лютого 2012 року № 103.

Відповідно до акту огляду транспортного засобу та реєстраційних документів від 23 березня 2018 року при огляді автомобіля марки Chevrolet Aveo, седан, 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , власником якого є ТОВ «Автокредит Плюс», було виявлено ознаки вварювання номера кузова в інший автомобіль.

За вказаним фактом Центральним ВП ГУНП в Донецькій області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000850 від 23 березня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що договір фінансового лізингу, предметом якого є транспортний засіб Chevrolet Aveo, а сторонами договору є фізична і юридична особи, всупереч положень ст.799 ЦК України не було нотаріально посвідчено, який в силу положень ст.220 цього Кодексу є нікчемним, тому застосував наслідки недійсності нікчемного правочину, стягнув з ТОВ «Автокредит Плюс» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 81 329,91 грн. Крім того, суд відхилив твердження позивача, як окрему, самостійну підставу задоволення заявлених позовних вимог, щодо відкриття кримінального провадження, у зв`язку із виявленням ознак вварювання номера кузову в інший автомобіль, оскільки не доведено, що саме відповідачем вчиненні дані дії. Суд встановив ,що з 25 лютого 2016 року по 23 лютого 2018 року ОСОБА_1 сплачував щомісячними платежами грошові кошти по договору лізингу КТ00А!00000033 від 30 січня 2016 року. Суд першої інстанції встановив початок перебігу позовної давності у справі від дня,коли почалося його виконання з лютого 2016 року,з*ясував питання щодо пропуску позивачем позовної давності відповідно якого позивач вказував ,що про порушення свого права дізнався у березні 2018 року під час звернення до територіального сервісного центру 1441 з метою здійснення реєстрації прав власності на автомобіль,та визнав поважними причини пропущення позовної давності .

Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком суду , так як суд дійшов його правильно ,встановивши фактичні обставини справи з додержанням норм матеріального та процесуального права .

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги з огляду на наступне .

Відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Згідно із частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За частиною другою статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України в разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

При цьому договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню (стаття 799 ЦК України).

Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України у справі № 6-1551 цс16 від 19 жовтня 2016 року.

Постановляючи рішення по суті позовних вимог, суд першої інстанції правильно зазначив про те, що оспорюваний договір фінансового лізингу, укладений між фізичною особою ОСОБА_1 та юридичною особою ТОВ « Автокредит Плюс», предметом якого є транспортний засіб Chevrolet Aveo, всупереч положень ст.799 ЦК України не було нотаріально посвідчено, а тому такий договір відповідно до положень ст.220 цього Кодексу є нікчемним. У судовому порядку нікчемний договір недійсним не визнається, такий договір не породжує для його сторін прав і наслідків по його виконанню.

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Відповідно до положень ч.1,2 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Суд правильно зазначив про те, що з відповідача слід стягнути на користь позивача грошові кошти, передані на виконання нікчемного правочину за період з 25 лютого 2016 року по 23 лютого 2018 року у сумі 81 329,91 грн, а не 93 023,39 грн, оскільки до стягнення не підлягають кошти у сумі 11 693,48 грн, які є платою за користування предметом лізингу.

Як вбачається з матеріалів справи Центральним відділом поліції ГУ НП в Донецькій області 23 березня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000850 внесено інформацію про вчинений злочин,передбачений ст. 290 КК України. Фабула : 23 березня 2018 року до ЧЧ Центрального ВП ГУНП в Донецькій області з сервісного центру МВС,розташованого за адресою м.Маріуполь ,вул.Запорізьке шосе,4 надійшло повідомлення про виявлення ознак вварювання панелі з номером в кузов автомобілю Chevrolet Aveo,д.н. НОМЕР_1 . Вказаний автомобіль правоохоронними органами у позивача ОСОБА_1 було вилучено,дана обставина відповідачем не заперечується.Кримінальне провадження по виявленому факту не завершено.

Що стосується посилань представника ТОВ «Автокредит Плюс» щодо пропуску строку позовної давності , то слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав і протягом часу її дії особа може розраховувати на примусовий захист свого порушеного права судом.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Положенням статті 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Судом встановлено, що під час розгляду справи у суді першої інстанції ТОВ «Автокредит Плюс» подало заяву про застосування строків позовної давності (а. с. 130).

Відповідно до частини третьої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання.

З 25 лютого 2016 року по 23 лютого 2018 року ОСОБА_1 сплачувались щомісячними платежами грошові кошти по договору лізингу від 30 січня 2016 року № КТ00А!00000033.

З наведеного вбачається, що з лютого 2016 року ОСОБА_1 почалось виконання спірного договору фінансового лізингу.

Відповідно до положень частини третьої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання.

23 лютого 2019 року ОСОБА_1 подав позовну заяву у якій вказував, що про порушення свого права дізнався у березні 2018 року під час звернення до територіального сервісного центру 1441 з питанням оформлення права власності на автомобіль Chevrolet Aveo,д.н. НОМЕР_1 .

Відповідно ч.5 ст.267 ЦК України суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, тому порушене право підлягає захисту.

Даний факт підтверджується інформацією співробітників Територіального сервісного центру 1441 , відповідно якої , при огляді , судовим експертом НДЕКЦ МВС України , автомобіля Chevrolet Aveo,д.н. НОМЕР_1 , виявлено ознаки вварювання номера кузову в інший автомобіль .

Закон не встановлює, як і не може встановлювати ні вичерпного, ні примірного переліку поважних причин пропуску строку позовної давності. Такі причини встановлюються при вирішенні конкретних справ згідно з вимогами тих норм і інститутів матеріального права,що регулюють спірні правовідносини, а також вимог добросовісності, розумності і справедливості. Наслідком визнання судом поважними причинами пропуску строку позовної давності є,відповідно до ч.5 ст267 ЦК України ,захист порушеного права.

Доводи апеляційної скарги ТОВ «Автокредит Плюс» зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував, тому задоволенню не підлягають.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Предметом спору у зазначеній справі є визнання договору фінансового лізингу недійсним, застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в розмірі 81 329,91 грн. Справа є незначної складності, а отже, є малозначною.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Також слід зазначити, що у зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення , понесені позивачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс», від імені та в інтересах якого діє адвокат Добриня Ярослав Олексійович - залишити без задоволення.

Рішення Володарського районного суду Донецької області від 11 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 31 грудня 2020 року.

Судді: