Постанова

Іменем України

12 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 671/1448/18

провадження № 61-1895св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Наркевицька селищна рада Волочиського району Хмельницької області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Наркевицької селищної ради Волочиського району Хмельницької області на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 27 вересня 2018 року в складі судді Павлової А. С. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 11 грудня 2018 року в складі колегії суддів: Спірідонової Т. В., Ярмолюка О. І., Янчук Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Наркевицької селищної ради Волочиського району Хмельницької області, у якому просив визнати за ним в порядку спадкування після смерті баби ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на земельну частку (пай) в колишньому колективному сільськогосподарському підприємстві «Жовтень» (далі - КСП «Жовтень») с. Трительники, Волочиського району Хмельницької області, розміром 4,10 в умовних кадастрових гектарах.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько - ОСОБА_1 , а ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба ОСОБА_2 , після смерті якої залишилось спадкове майно у вигляді земельної частки (пая), розміром 4,10 в умовних кадастрових гектарах на землях, що перебували у в власності КСП «Жовтень» с. Трительники Волочиського району Хмельницької області.

Посилаючись на те, що він є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 за правом представлення та прийняв спадщину, проте приватним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу, ОСОБА_1 просив задовольнити позовні вимоги.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 27 вересня 2018 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) розміром 4,10 в умовних кадастрових гектарах (сертифікат серія ХМ № 069860, виданий на підставі розпорядження Волочиської райдержадміністрації від 13 травня 1996 року № 156 та зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по колишньому КСП «Жовтень» с. Трительники за № 360, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що ОСОБА_1 , прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном після смерті ОСОБА_2 , яка мала право на земельну часку (пай).

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 11 грудня 2018 року апеляційну скаргу Наркевицької селищної ради Волочиського району Хмельницької області залишено без задоволення, рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 27 вересня 2018 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком місцевого суду про наявність правових підстав для задоволення позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У січні 2019 року Наркевицька селищна рада Волочиського району Хмельницької області звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач не довів факт вступу в управління спадковим майном після смерті його баби ОСОБА_2 , оскільки довідки старости Наркевицької селищної ради Волочиського району Хмельницької області щодо прийняття позивачем спадщини не містять жодного обґрунтування. Крім того, пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції № 18/5 від 14 червня 1994 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), не передбачено видачі старостою органу місцевого самоврядування довідки про фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном. Спадкодавець ОСОБА_2 померла у 2001 року, проте ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом лише у 2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Відзив на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не подано.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 01 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано справу № 671/1448/18 з суду першої інстанції.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2019 року вказана справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 03 лютого 2020 року справу за позовом ОСОБА_1 до Наркевицької селищної ради Волочиського району Хмельницької області про визнання права на частку (пай) в порядку спадкування призначено до розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржувані судові рішення відповідають.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , який був батьком ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка була матір`ю ОСОБА_3 та бабою ОСОБА_1 .

З витягу зі спадкового реєстру спадкових справ від 03 липня 2018 року № 52465419 вбачається, що спадкова справа на ім`я померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 не заводилась.

ОСОБА_2 належало право на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності КСП «Жовтень» с. Трительники, розміром 4,10 в умовних кадастрових гектарах, згідно з сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 069860.

З оголошення в газеті «Зоря» вбачається, що оригінал сертифіката, що посвідчував право ОСОБА_2 на земельну частку (пай), втрачено.

ОСОБА_1 , звернувшись із заявою про прийняття спадщини після смерті баби ОСОБА_2 , отримав постанову приватного нотаріуса Волочиського районного нотаріального округу Гадайчук Є. А. про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

З довідок, виданих старостою Наркевицької селищної ради Волочиського району Хмельницької області від 07 червня 2018 року № 194, від 09 липня 2018 року № № 213, 214 вбачається, що після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в управління спадковим майном вступив ОСОБА_1 , інших спадкоємців на території с. Трительники Волочиського району Хмельницької області не виявлено, спадкодавець на день смерті проживала одна.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої статті 2 Закону України від 05 червня 2003 року № 899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Згідно з пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом колективного сільськогосподарського підприємства на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Згідно з пунктами 4, 5, 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у редакції від 16 січня 2003 року, ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Правовідносини, що є предметом розгляду у цій справі, виникли до набрання чинності ЦК України, отже для вирішення даної справи підлягають застосуванню норми ЦК Української РСР.

Відповідно до положень статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

У статті 527 ЦК Української РСР зазначено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Згідно статті 529 ЦК Української РСР діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого при спадкоємстві за законом є спадкоємцями першої черги в рівних частках.

Стаття 548 ЦК Української РСР визначає, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до положень статті 549 ЦК Української РСР спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до пункту 133 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції № 18/5 від 14 червня 1994 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (стаття 549 Цивільного кодексу). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанція про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього.

У справі, що переглядається, суди попередніх інстанцій, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, правильно встановили характер спірних правовідносин, та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, виходили з того, що ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, що підтверджується довідкою від 07 червня 2018 року № 194, виданою старостою Наркевицької селищної ради Волочиського району Хмельницької області.

Доводи касаційної скарги Наркевицької селищної ради Волочиського району Хмельницької області про відсутність у старости повноважень щодо видачі довідок про фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном є безпідставними, оскільки частиною четвертою статті 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що до складу виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради за посадою входить староста (старости). Повноваження старости визначені статтею 54-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» і не є вичерпними.

На підставі частини четвертої вищевказаного Закону на старост поширюються гарантії діяльності депутатів місцевих рад, передбачені Законом України «Про статус депутатів місцевих рад», якщо інше не встановлено законом.

Крім того, на звернення позивача нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Інших підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії нотаріусом не встановлено.

Доводи касаційної скарги відповідача про пропуск ОСОБА_1 строку позовної давності є неспроможними, оскільки позивач фактично вступив в управління та володіння спадковим майном ОСОБА_2 , а відповідно до вимог частини другої статті 548 ЦК Української РСРприйнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження судів попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Частиною першою статті 410 ЦПК України встановлено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Наркевицької селищної ради Волочиського району Хмельницької області залишити без задоволення.

Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 27 вересня 2018 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 11 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов

Судді : В. С. Жданова

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

М. Ю. Тітов