ПОСТАНОВА

Іменем України

04 листопада 2020 року м. Кропивницький

справа № 385/1667/19

провадження № 22-ц/4809/888/20

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Карпенка О. Л., Мурашка С. І.,

секретар судового засідання Кравченко Я. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача адвокат Волощук Володимир Володимирович,

відповідачі - Заваллівська селищна рада Гайворонського району Кіровоградської області, відділ регіонального розвитку, містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Гайворонської районної державної адміністрації Кіровоградської області,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Волощука Володимира Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 01 квітня 2020 року у складі головуючого судді Панасюка І. В.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Заваллівської селищної ради Гайворонського району Кіровоградської області, відділу регіонального розвитку, містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Гайворонської районної державної адміністрації Кіровоградської області, в якому просила визнати за нею право власності на самочинно збудований магазин із складськими приміщеннями по АДРЕСА_1 , загальною площею 926,60 кв. м., який складається з одноповерхової будівлі літ. «А», в якій на 1-му поверсі знаходяться: торгівельна зала (1) площею 88,50 кв.м., торгівельна зала (2) площею 88,90 кв.м., торгівельна зала (3) площею 64,40 кв.м., сходова клітка (4) площею 14,70 кв.м., сходова клітка (5) площею 12,90 кв.м., тамбур (6) площею 5,70 кв.м., коридор (7) площею 5,30 кв.м., коридор (8) площею 13,60 кв.м., санвузол (9) площею 3,80 кв.м., кабінет (1) площею 7,60 кв.м., побутове приміщення (11) площею 10,00 кв.м., кабінет (12) площею 5,00 кв.м, торгівельна зала (13) площею 72,00 кв.м., торгівельна зала (14) площею 88,50 кв.м., склад (15) площею 7,20 кв.м., склад (16) площею 33,20 кв.м. - загальною площею по першому поверху 518,30 кв.м., та підвалу літ. «п/А», де в підвалі знаходяться: склад (17) площею 88,50 кв,м., коридор (18) площею 10,10 кв.м., комора (19) площею 8,30 кв.м., опалювальний пункт (20) площею 5,60 кв.м., склад (21) площею 51,20 кв.м., комора (22) площею 7,70 кв.м., склад (23) площею 14,80 кв.м., склад (24) площею 9,90 кв.м., склад (25) площею 8,30 кв.м., коридор (26) площею 33,20 кв.м., комора (27) площею 6,50 кв.м., склад (28) площею 67,20 кв.м., комора (29) площею 1,40 кв.м., сходова клітка (30) площею 17,80 кв.м., коридор (31) площею 38,00 кв.м., коридор (32) площею 7,90 кв.м., склад (33) площею 10,30 кв.м., склад (34) площею 10,20 кв.м., склад (35) площею 11,40 кв.м. - разом по підвалу 408,30 кв.м.

Позовні вимоги мотивовувала тим, що 29.03.2004 був укладений договір купівлі-продажу між ВАТ «Заваллівський графіт комбінат», в особі президента Місютинського В.В., та ОСОБА_1 , предметом якого є 29/100 частин приміщення 1 - го поверху готелю незавершеного будівництва, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

З метою посвідчення договору купівлі-продажу від 29.03.2004 та проведення державної реєстрації права власності згідно вказаного договору, позивач зверталась до нотаріуса, проте отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 31.07.2006.

30.08.2006 Гайворонський районний суд ухвалив рішення, яким визнав за ОСОБА_1 право власності на частину (29/100) приміщення готелю незавершеного будівництва, яка розташована на 1-му поверсі площею 484,4 м кв в АДРЕСА_1 , вартістю 20009,00 грн, та на жилі приміщення готелю незавершеного будівництва, які розташовані на 2-му поверсі та 3-му поверсі площею 571,7 м кв, в АДРЕСА_1 вартістю 299943,00 грн.

В 2007 році позивач самочинно провела будівельні роботи по завершенню будівництва вказаних приміщень і змінила їх функціональне призначення, фактично збудувала магазин із складськими та допоміжними приміщеннями, що розташовані на земельній ділянці, що знаходилася у комунальній власності Заваллівської селищної ради, Гайворонського району, Кіровоградської області, загальної площі 0,90938 га. за адресою АДРЕСА_1 .

23.09.2015 між позивачем та Заваллівською селищною радою, Гайворонського району, Кіровоградської області було укладено договір оренди земельної ділянки загальної площі 0,0938 га, кадастровий номер :50:027:0006, за адресою АДРЕСА_1 .

Позивач з метою введення в експлуатацію вищевказаного самочинного будівництва звернулась до відділу регіонального розвитку, містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства Гайворонської районної державної адміністрації Кіровоградської області, де отримала відмову у наданні містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на самочинно збудовані об`єкти будівництва, їй запропоновано здати даний об`єкт згідно п. 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011.

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 01 квітня 2020 року відмовлено у задоволенні позову.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на час розгляду справи у позивача відсутні дозвільні документи на самочинне будівництво, споруда в експлуатацію не введена, а тому визнання судом права власності за позивачем на такий об`єкт нерухомого майна суперечить вимогам чинного законодавства.

Суд зазначив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів про отримання дозвільних документів на самочинне будівництво та введення об`єктів нерухомого майна в експлуатацію у встановленому порядку і набуття цим майном статусу об`єкта нерухомого майна, як об`єкта цивільного права, а також відмови відділу регіонального розвитку, містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства Гайворонської районної державної адміністрації Кіровоградської області введення в експлуатацію вищевказаного самочинного будівництва.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Представник позивача адвокат Волощук В. В. подав апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Зазначив, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

У позивача відсутні дозвільні документи на будівництво, споруда в експлуатацію не введена, а тому об`єкт нерухомості є самочинним.

Після завершення самочинного будівництва 23.09.2015 між ОСОБА_1 та Заваллівською селищною радою Гайворонського району укладено договір земельної ділянки загальної площі 0,90938 га. Кадастровий номер :50:027:0006 за адресою АДРЕСА_1 з цільовим призначенням - будівництво та обслуговування будівель торгівлі В.03.07.

Заваллівська селищна рада не заперечує щодо визнання права власності на спірне нерухоме майно за позивачем як особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що належить Заваллівській селищній раді Гайворонського району Кіровоградської області.

Подати декларації про готовність об`єкта до експлуатації без внесення відомостей щодо містобудівних умови та обмеження забудови земельної ділянки на самочинно збудовані об`єкти будівництва неможливо, у такому випадку декларацію про готовність об`єкта до експлуатації будуть повертати для приведення у відповідність до вимог, передбачених Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461. Пунктом 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461, передбачена можливість прийняття в експлуатацію самочинно збудованого об`єкту у випадку визнання права власності на нього за рішенням суду та за умови можливості його надійної і безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта.

Представник позивача посилається на п. 4 та п. 14-16 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», згідно якого, при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. На підставі частини третьої статті 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, зі складським приміщенням встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації; 6) позивачу відмовлено органом державної влади в отриманні містобудівних умов, що позбавило можливості подати декларацію про прийняття в експлуатацію самочинно збудованого об`єкта.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відділ регіонального розвитку, містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Гайворонської районної державної адміністрації Кіровоградської області в судове засідання свого представника не направив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника позивача адвоката Волощука В. В., який підтримав доводи апеляційної скарги, представника відповідача - голови Заваллівської селищної ради Дубінського П. П., який не заперечував проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

29.03.2004 між ВАТ «Заваллівський графіт комбінат», в особі президента Місютинського В.В., та ОСОБА_1 укладений договір купівлі-продажу, предметом якого є 29/100 частин приміщення 1 - го поверху готелю незавершеного будівництва, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 32-33).

З метою посвідчення договору купівлі-продажу від 29.03.2004 та проведення державної реєстрації права власності згідно вищевказаного договору, позивач зверталась до держаної нотаріальної контори, нотаріус видала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 31.07.2006, у в зв`язку з відсутністю необхідних документів (а.с. 34).

30.08.2006 рішенням Гайворонського районного суду визнано за позивачем право власності на частину (29/100) приміщення готелю незавершеного будівництва, яка розташована на 1-му поверсі площею 484,4 м.кв. в АДРЕСА_1 вартістю 20009,00 грн., та на жилі приміщення готелю незавершеного будівництва, які розташовані на 2-му поверсі та 3-му поверсі площею 571,7 м.кв. в АДРЕСА_1 вартістю 299943,00 грн (а.с. 35-36).

В 2007 році самочинно позивач провела будівельні роботи по завершенню будівництва даних приміщень і змінила їх функціональне призначенн під магазин із складськими та допоміжними приміщеннями, що розташовані на земельній ділянці, що знаходилася у комунальній власності Заваллівської селищної ради, Гайворонського району, Кіровоградської області, загальної площі 0,0938 га. за адресою АДРЕСА_1 , що не оспорюється сторонами.

23.09.2015 між позивачем та Заваллівською селищною радою, Гайворонського району, Кіровоградської області укладено договір оренди земельної ділянки загальної площі 0,0938 га., кадастровий номер :50:027:0006, за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 37-45).

Згідно листа від 09.07.2019 №223а Відділу регіонального розвитку, містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства Гайворонської РДА на звернення ОСОБА_2 про введення в експлуатацію вищевказаного самочинного будівництва, повідомлено, що містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки на самочинно збудовані об`єкти будівництва не надаються, запропоновано здати об`єкт згідно п. 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011 за рішенням суду за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення обстеження такого об`єкту (а.с. 48).

Згідно копії технічного паспорта на громадський будинок магазин із складськими приміщеннями по АДРЕСА_1 , загальна площа магазину із складськими приміщеннями складає 926,60 кв.м., який складається з одноповерхової будівлі літ. «А», в якій на 1-му поверсі знаходяться: торгівельна зала (1) площею 88,50 кв.м., торгівельна зала (2) площею 88,90 кв.м., торгівельна зала (3) площею 64,40 кв.м., сходова клітка (4) площею 14,70 кв.м., сходова клітка (5) площею 12,90 кв.м., тамбур (6) площею 5,70 кв.м., коридор (7) площею 5,30 кв.м., коридор (8) площею 13,60 кв.м., санвузол (9) площею 3,80 кв.м., кабінет (1) площею 7,60 кв.м., побутове приміщення (11) площею 10,00 кв.м., кабінет (12) площею 5,00 кв.м, торгівельна зала (13) площею 72,00 кв.м., торгівельна зала (14) площею 88,50 кв.м., склад (15) площею 7,20 кв.м., склад (16) площею 33,20 кв.м. - загальною площею по першому поверху 518,30 кв.м., та підвалу літ. «п/А», де в підвалі знаходяться: склад (17) площею 88,50 кв,м., коридор (18) площею 10,10 кв.м., комора (19) площею 8,30 кв.м., опалювальний пункт (20) площею 5,60 кв.м., склад (21) площею 51,20 кв.м., комора (22) площею 7,70 кв.м., склад (23) площею 14,80 кв.м., склад (24) площею 9,90 кв.м., склад (25) площею 8,30 кв.м., коридор (26) площею 33,20 кв.м., комора (27) площею 6,50 кв.м., склад (28) площею 67,20 кв.м., комора (29) площею 1,40 кв.м., сходова клітка (30) площею 17,80 кв.м., коридор (31) площею 38,00 кв.м., коридор (32) площею 7,90 кв.м., склад (33) площею 10,30 кв.м., склад (34) площею 10,20 кв.м., склад (35) площею 11,40 кв.м. - разом по підвалу 408,30 кв.м. (а.с. 20-31).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Згідно з вимогами ст.ст. 5, 18 Закону України «Про основи містобудування» будівництво нерухомого майна повинно вестись згідно із затвердженим у встановленому порядку проектом, закінчені будівництвом об`єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Процедура прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів визначена Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, який затверджено Постановою КМУ № 461 від 13 квітня 2011 року. Відповідно до Порядку, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, а також комплексів (будов), до складу яких входять об`єкти з різними класами наслідків (відповідальності), здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі відповідними органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката. Датою прийняття в експлуатацію об`єкта є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката (п. 11).

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Згідно ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виконання будівельних робіт дозволяється після реєстрації повідомлень або декларації про початок виконання будівельних робіт чи видачі органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт.

Відповідно до ст. 39 цього Закону та п. 3 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 13 квітня 2011 року № 461, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорту, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом 10 робочих днів з дня реєстрації заяви.

За змістом пп. 1 п. «б» ч. 1 ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить повноваження у галузі будівництва, а саме: надання (отримання, реєстрація) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, здійснення державного архітектурно-будівельного контролю та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів у випадках та відповідно до вимог, встановлених Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Порядок реєстрації прав на нерухоме майно визначений Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. 5 зазначеного Закону в Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону. Проведення державної реєстрації прав проводиться відповідно до порядку передбаченого ст. 18 даного Закону. Реєстраційні дії здійснюються в день реєстрації відповідної заяви в Державному реєстрі прав, крім випадків, передбачених статтею 19 Закону. Після внесення до Державного реєстру прав відповідних записів державний реєстратор надає витяг з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав в електронній та (за бажанням заявника) в паперовій формі. Витяг у паперовій формі надається з проставленням підпису та печатки державного реєстратора чи адміністратора центру надання адміністративних послуг (ст. 21).

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 7 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельні ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Визнання судом права власності на самочинне будівництво можливе у тому разі, якщо в прийнятті такого об`єкта в експлуатацію було незаконно відмовлено та за умови дотримання визначених законом вимог, які необхідні для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. Суд не може підміняти собою органи державної влади, які відповідно до законодавства України уповноважені здійснювати реєстрацію права власності на нерухоме майно та введення його в експлуатацію.

Із наведених вище правових норм вбачається, що органом державної влади, уповноваженим на встановлення факту готовності об`єкту до експлуатації та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, є Інспекція державного архітектурно- будівельного контролю.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено висновок, що «визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (частина перша статті 33 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій). За змістом висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у пункті 36 постанови від 04 вересня 2018 року в справі № 823/2042/16, спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, що пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється впорядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача».

Інспекція державного архітектурно - будівельного контролю до участі у справі не була залучена в якості відповідача.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).

За своєю юридичною природою позов - це матеріально-правова вимога до суду заінтересованої особи (позивача) про здійснення правосуддя в цивільній справі на захист прав, свобод чи інтересів, порушених чи оспорюваних іншою особою (відповідачем).

Право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі передбачено статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та бути адекватним наявним обставинам.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права.

Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок.

Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Предметом спору у цій справі є визнання права власності на самочинно збудований магазин із складськими приміщеннями по АДРЕСА_1 , доказуванню підлягає факт законності відмови у прийнятті об`єкта самочинного будівництва, дотримання вимог, які необхідні для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.

Прийняття в експлуатацію об`єктів здійснюється безоплатно органом державного архітектурно-будівельного контролю, за результатами технічного обстеження цих об`єктів шляхом реєстрації поданої власником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Рішення про реєстрацію декларації або її повернення приймає Орган державного архітектурно-будівельного контролю.

У даному випадку такі повноваження надано Управлінню Державної архітектурно-будівельного інспекції у Кіровоградській області, яке не залучено до участі у розгляді справи в якості співвідповідача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача.

У разі якщо позов пред`явлено не до належних осіб, суд має роз`яснити позивачеві право подати клопотання про залучення до розгляду справи співвідповідачем належну особу (у даній справі органом, який приймає рішення про відмову у реєстрації документів (декларації про готовність об`єкта) є Управління Державної архітектурно-будівельного інспекції у Кіровоградській області), а у разі не вчинення таких дій - відмовити у задоволенні позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права, справу вирішено без участі Управління Державної архітектурно-будівельного інспекції у Кіровоградській області, до повноважень якої входить визначення законності чи не відповідності нормам закону самочинного будівництва, та порядку введення його у експлуатацію.

Отже, суд першої інстанції, на порушення норм процесуального права, ухвалив рішення, яким вирішив спір по суті за неналежного складу відповідачів.

Апеляційний суд у силу своїх процесуальних повноважень, визначених статтями 367, 374 ЦПК України, не має права на залучення на стадії апеляційного розгляду до участі у справі інших осіб, як і повноважень на скасування рішення суду з направленням справи на новий судовий розгляд.

З огляду на вимоги позову та предмет спору не можна вирішити спір по суті вимог без визначення належного суб`єктного складу учасників справи.

Ці недоліки не можуть бути усунені при розгляді справи апеляційним судом, зв`язку з чим, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Вирішуючи даний спір, суд усупереч положень норм процесуального права не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи та не встановив повно фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, враховуючи предмет і підстави поданого позову, а також характер спірних правовідносин, не надав належну оцінку усім наявним у справі доказам, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставами для скасування оскаржуваного судового рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні даного позову, оскільки без залучення до участі у справі Управління Державної архітектурно-будівельного інспекції у Кіровоградській області, неможливо вирішити спір щодо визнання за ОСОБА_1 права власності на завершене самочинне будівництво.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням відмови у задоволенні позовних вимог судові витрати слід залишити по фактично понесеним.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Волощука Володимира Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 01 квітня 2020 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Заваллівської селищної ради Гайворонського району Кіровоградської області, відділу регіонального розвитку, містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Гайворонської районної державної адміністрації Кіровоградської області про визнання права власності на самочинне будівництво відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. Л. Карпенко

С. І. Мурашко