ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 22 жовтня 2019 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Державний нотаріусом Першої дніпровської державної нотаріальної контори Кравцова Анастасія Ігорівна про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив визнати недійсним договір дарування 1/2 частини будівлі магазину літ. А-2, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 09 грудня 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який посвідчений державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Кравцовою А.І. та зареєстрований в реєстрі за № 10-4153,а також визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку будівлі магазину літ. А-2, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

В підготовчому судовому засіданні представником позивача подана заява про залишення позову без розгляду в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частку будівлі магазину літ. А-2, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 22 жовтня 2019року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Державний нотаріусом Першої дніпровської державної нотаріальної контори Кравцова А.І. в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частку будівлі магазину літ. А-2, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . - залишено без розгляду.

Не погодившись із такою ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

ОСОБА_2 відповідно до ст. 360 ЦПК України подав відзив, в якому просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 22 жовтня 2019 року - без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Інші учасники процесу своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подачі відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,не скористалися.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - залишити без змін, з наступних підстав.

Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду (п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду.

Враховуючи, що розгляд справи по суті не розпочато, зважаючи на подану представником позивача заяву, суд дійшов висновку про залишення без розгляду позов у частині визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частку будівлі магазину літ. А-2, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи апеляційної скарги, з огляду на наступне.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Отже, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Таким чином саме позивачу надано право вчиняти таку процесуальну дію як подання заяви про залишення позову без розгляду.

Як вбачається, позивач правомірно скористався своїми процесуальними правами.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обгрунтоване судове рішення.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань, які б стверджували про те, що оскаржувану ухвалу суду першої інстанції постановлено без додержання норм процесуального права, а тому підстави для її скасування відсутні.

Крім того, приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а ухвала суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 22 жовтня 2019 року про залишення позовної заяви без розгляду- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова