Справа№487/7841/20
Провадження №2-о/487/165/20
УХВАЛА

Іменем України

30.12.2020 року суддя Заводського районного суду м. Миколаєва Цуркан Р.С., вивчивши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Тальнівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулась до Заводського районного суду м. Миколаєва із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просила суд встановити юридичний факт, що національність ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Тальне Київської області «єврейка». Також встановити юридичний факт, що батьками ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Тальне Київської області є: батько ОСОБА_2 ) національність «єврей» та мати ОСОБА_3 національність «єврейка».

В обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 посилалася на те, що у неї є необхідність виїзду на постійне місце проживання до Ізраїлю, для цього необхідно підтвердити її єврейську національність, у зв`язку із чим вона і звернулася до суду із вищевказаною заявою. Встановлення юридичних фактів, про які вона зазначає у заяві, підтвердить її єврейську національність. Сама суть вимог заявника зводиться до підтвердження її національності.

Вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 , прихожу до висновку, що у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 слід відмовити за таких підстав.

Відповідно до частин першої та другої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У частині першій статті 315 ЦПК України наведено перелік фактів, справи про встановлення яких розглядаються судом. Хоча за змістом частини другої цієї статті зазначений перелік не є вичерпним, проте у судовому порядку можуть бути встановлені тільки ті факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб (якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення).

Питання зміни національності громадянами України регулювалося Указом Президента України 31 грудня 1991 року № 24 «Про порядок зміни громадянами України національності» від, відповідно до якого національність могла бути змінена особами, які при досягненні 16-річного віку та одержанні паспорта прийняли національність одного з батьків та бажали змінити її відповідно до національності другого з батьків. Зміна національності провадилася відділом внутрішніх справ виконавчого комітету районної, міської, районної у місті ради народних депутатів за місцем проживання заявника. Зміна національності допускалася також і щодо осіб, які обрали національність до прийняття цього Указу. Вказаний Указ втратив чинність на підставі Указу Президента України від 27 січня 1999 року № 70/99.

Чинним законодавством України не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах про ДРАЦС національності батьків дитини чи осіб, які вступають у шлюб. Тим самим забезпечується рівність усіх незалежно від національності чи етнічного походження, а також право особи вільно обирати та відновлювати національність, як це передбачено статтею 11 Закону України «Про національні меншини в Україні». Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Згідно зі статтею 300 ЦК України особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.

Стаття 11 Конституції України передбачає, що держава сприяє як консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, так і розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності національних меншин в Україні.

Згідно зі статтею 3 Рамкової конвенції про захист національних меншин (ратифікована Законом України від 9 грудня 1997 року № 703/97-ВР) кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах про ДРАЦС повністю відповідає статті 24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема, незалежно від етнічного походження, а також статті 11 Закону «Про національні меншини в Україні». Національна належність особи, таким чином, є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. Фіксація факту національності особи в документі, що її посвідчує, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу.

За такого, справи за заявами про встановлення факту про належність особи до певної національності не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з неможливістю встановлення в судовому порядку фактів щодо належності осіб до певної національності.

Саме до таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі №398/4017/18, постанова від 29.05.2019 р.

Оскільки суть вимог заяви ОСОБА_1 зводиться до підтвердження її єврейської національності для можливості виїхати на постійне місце проживання до Ізраїлю, її заява про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, що є підставою для відмови у відкритті провадження за заявою.

Керуючись ст.ст. 186, 260 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Тальнівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Цуркан Р.С.