СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/3864/19

пр. № 2/759/4799/20

03 грудня 2020 року Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Журибеди О.М.,

при секретарі - Мурга Т.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , яким з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики в сумі 144000,00 грн., неустойку в сумі 144000,00 грн., із виплатою першої частини боргу в сумі 144000,00 грн. та розстрочити виплату залишку боргу в сумі 144000,00 грн. рівними частинами щомісяця протягом року, посилаючись на ті підстави, що відповідач взяв у борг у позивача грошові кошти, які він зобов`язався повернути у визначеній в договорі займу строк, однак відповідач ухилився від взятого на себе зобов`язання, внаслідок чого борг не повернув.

Ухвалою суду від 09.07.2020 року постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні з викликом сторін.

Відповідач у встановлений судом строк подав відзив на позов, яким просив застосувати спеціальну позовну давність до вимог ОСОБА_1 про стягнення з нього суми неустойки за прострочення повернення суми боргу та не заперечував проти стягнення з нього на користь ОСОБА_1 суми основного боргу за договором позики у розмірі 140000,00 грн., суми неустойки у розмірі 148000,00 грн. та суми судових витрат а також просив визначити порядок виконання рішення суду, шляхом розстрочення його виконання рівними частина протягом двох років.

Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що між сторонами 30.03.2017 року було укладено договір позики на підставі якого позивач надав у борг відповідачу грошові кошти у розмірі 148000,00 грн., строком до 15.05.2017 року.

Відповідно до п. 3.1 договору займу за несвоєчасне повернення суми займу, позикодавець вправі вимагати від позичальника одночасно сплату неустойки в розмірі 1 % від не сплачених в строк суми позики за кожен день прострочки.

Відповідно до розписки від 01.10.2019 року яка міститься в матеріалах справи, вбачається що залишок боргу за договором позики становить 140000,00 грн. (а.с 36).

Таким чином, у відповідності до ст.ст. 207, 639, 1047 ЦК України, між позивачем та відповідачем укладено договір позики, який підпадає під правове регулювання розділу І та параграфу 1 глави 71 підрозділу 1 розділу ІІІ книги п`ятої Цивільного кодексу України, якими визначено загальні положення про зобов`язання і положення про позику.

В силу вимог ст. ст. 11, 629 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, і є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, у встановлений в зобов`язанні строк (термін) його виконання. Якщо боржник не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, за правилами ч. 1 ст. 612 ЦК, боржник вважається таким, що прострочив.

Відповідно до положень ст. 525 ЦК, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, неповернення позики у передбачений договором строк, є неналежним виконанням зобов`язання та у розумінні ст. 610 ЦК України є його порушенням. Порушення зобов`язання є підставою для застосування правових наслідків передбачених ст. 611 ЦК України, в тому числі, відшкодування збитків та сплати неустойки.

Крім того, як визначено ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач обов`язок повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договорами, належним чином не виконав, суму позики не повернув.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики від 30.03.2017 року є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню в сумі 140000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має праві на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлені договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Доказів, які спростовують розрахунки позивача в ході розгляду справи судом не встановлено.

За таких обставин, оскільки відповідачем допущено порушення обов`язку повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором, позовні вимоги про стягнення з відповідача неустойки, що встановлена п. 3.1 договору позики від 30.03.2017 року в розмірі 144000,00 грн. підлягає задоволенню.

Відповідно до положень статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позовні вимоги в частині розстрочення виплати залишку боргу на думку суду є передчасними та не підлягають задоволенню, оскільки підлягають розгляду в порядку виконання рішення суду.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи наведений в частині третій вказаної статті і до них, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

В силу вимог статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних витрат. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сплачена позивачем сума судового збору в розмірі 2880,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 530, 1046-1047 ЦК України, ст.ст. 10, 13, 81,141, 258, 263, 265, 273, 280, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики від 30.03.2017 року в сумі 140000,00 грн., неустойку в сумі 144000,00 грн. та сплачений судовий збір в сумі 2880,00 грн., а всього стягнути 286880 ( двісті вісімдесят шість тисяч вісімсот вісімдесят ) грн. 00 коп.

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.М. Журибеда