Справа № 548/1872/20
Провадження № 2/548/726/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.12.2020 року Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Старокожко В.П.,

за участю секретаря судових засідань - Листопад В.Л.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хорол цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Третяк Катерина Павлівна, до Полтавського обласного комунального підприємства «Полтавафарм» про стягнення заборгованості із виплати заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Полтавського обласного комунального підприємства «Полтавафарм» про стягнення заборгованості із виплати заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позову зазначає, що згідно наказу № 282-К від 11.09.2020 року вона звільнена з посади менеджера з роздрібної торгівлі ЦРА № 135 невідокремленого структурного підрозділу ПОКП «Полтавафарм» з 11 вересня 2020 року, за ч. 1 ст. 36 КЗпП (за угодою сторін), однак з нею не було здійснено повний розрахунок, чим порушено її право, а тому просить суд стягнути з Полтавського обласного комунального підприємства «Полтавафарм» на свою користь, не виплачену заробітну плату, компенсацію за не використану відпустку в сумі 38 688,02 грн, та середній заробіток за період з 12 вересня 2020 року по дату винесення судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, попередньо направила клопотання про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає, та просить задовольнити.

Відповідач Полтавське обласне комунальне підприємство «Полтавафарм» у визначений судом строк відзив чи клопотання про продовження строку його надання суду не направив.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно наказу № 282-К від 11.09.2020 року ОСОБА_1 звільнена з посади менеджера з роздрібної торгівлі ЦРА № 135 невідокремленого структурного підрозділу ПОКП «Полтавафарм» з 11 вересня 2020 року, за ч. 1 ст. 36 КЗпП.

Згідно довідки форми ОК-5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу» від 26.10.2020 року, сума заробітної плати, нарахованої та не виплаченої ОСОБА_1 за період з березня по вересень 2020 року, коли відповідачем не сплачувались страхові внески до Пенсійного фонду, становить 38 688,02 грн.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідач вимоги ст.ст. 47, 116 КЗпП України не виконав, повного розрахунку в день звільнення не провів, заробітну плату та компенсацію за не використану відпустку не виплатив, кінцевий розрахунок з позивачем не проведено на дату подання цієї позовної заяви.

На підставі викладеного з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі, компенсація за невикористану відпустку в сумі 23 257,99 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як роз`яснено в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Суд зазначає, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності

Аналогічні правові висновки містяться у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27.03.2013 року у справі № 6-15цс13, від 03.07.2013 року у справі № 6-64цс13, від 21.01.2015 року у справі № 6-195цс14.

З моменту звільнення та на момент звернення позивача із позовом до суду у ПОКП «Полтавафарм» існує заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, таким чином підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки.

У постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 523/18850/14-ц зроблено висновок, що відповідно до пункту 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок) основою для обчислення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку). Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

Ураховуючи, що звільнення позивача сталося 11.09.2020 року, середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих нею за попередні два місяці роботи, а саме за липень та серпень 2020 року.

В липні 2020 року було 23 робочих днів, у серпні 2020 року 20 робочих днів, всього 43 робочих дні.

Заробітна плата позивача за липень-серпень 2020 року становить 10 188,88 грн (липень 2020 року 5 213,00,00 грн + серпень 2020 року 4 975,88 грн) за 43 робочі дні.

Розмір середньоденної заробітної плати позивача складає: 10 188,88/43 = 236,95 грн.

В зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення середній заробіток за час затримки розрахункових при звільненні за період з 12 вересня 2020 року (наступний день після звільнення) по 30.12.2020 року (день винесення рішення судом), що становить 76 робочих днів у розмірі 18 008,20 грн (236,95 грн. х 76 робочих днів = 18 008,20 грн).

Також з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума заробітної плати, нарахованої та не виплаченої ОСОБА_1 за період з березня по вересень 2020 року, коли відповідачем не сплачувались страхові внески до Пенсійного фонду, що становить 38 688,02 грн.

У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 гривень, оскільки позивача звільнено від його сплати при зверненні із позовом до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 47, 116, 117 КЗпП України, ст.ст. 10, 12, 13, 81, 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 ,

( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , ІПН: НОМЕР_2 )

представник позивача - адвокат Третяк Катерина Павлівна,

(адреса: АДРЕСА_2 )

до Полтавського обласного комунального підприємства «Полтавафарм»

(, адреса: с. Розсошенці, вул. Горбанівська, буд. 2, Полтавського району Полтавської області)

про стягнення заборгованості із виплати заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні

задовольнити повністю.

Стягнути з Полтавського обласного комунального підприємства «Полтавафарм» на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату, компенсацію за невикористану відпустку в сумі 38 688 (тридцять вісім тисяч шістсот вісімдесят вісім) грн 02 коп (сума визначена без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів), середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.09.2020 року по 30.12.2020 року (станом на день винесення рішення) у розмірі 18 008 (вісімнадцять тисяч вісім) грн 20 коп (сума визначена без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів), а всього 56 696 (п`ятдесят шість шістсот дев`яносто шість) грн 22 коп.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення середнього заробітку за один місяць у розмірі 5 213,00 грн.

Стягнути з Полтавського обласного комунального підприємства «Полтавафарм» на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: