головуючий у суді І інстанції Чередніченко Н.П.
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 грудня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Мостової Г.І.

суддів Слюсар Т.А., Шебуєвої В.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 травня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ТДВ «Страхова компанія «Гардіан», ОСОБА_2 , у якому просила стягнути із відповідача ТДВ «СК «Гардіан» страхове відшкодування у сумі 35 606 грн 29 коп., пеню у сумі 10 072 грн 12 коп., інфляційні втрати у сумі 1 150 грн 06 коп., три відсотки річних у сумі 896 грн 58 коп., витрати за проведення оцінки у сумі 2 000 грн., та витрати за вчинення нотаріальних дій у сумі 500 грн., а також, стягнути із відповідача ОСОБА_2 матеріальну шкоду у сумі 15 991 грн 44 коп., три відсотки річних у сумі 400 грн 86 коп. та інфляційні втрати у сумі 511 грн 72 коп., а також судові витрати.

Позов мотивований тим, що 07 лютого 2019 року о 12 год. 15 хв. в місті Києві по вулиці Заболотного, 35 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Форд» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля «Деу» д.н.з. НОМЕР_2 , який належить позивачу ОСОБА_1 . Транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 15 березня 2019 року, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП України.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , на момент аварії була застрахована у ТДВ «СК «Гардіан» відповідно до полісу АМ/5338992.

08 лютого 2019 року позивач звернувся до страхової компанії із повідомленням про ДТП.

Однак, 22 лютого 2019 року ТДВ «СК «Гардіан» повідомило позивача листом про відмову у виплаті страхового відшкодування, оскільки, ОСОБА_2 не був особою, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована відповідачем.

Позивач вважає зазначену відмову страхової компанії незаконною та вказує, що їй були завдані матеріальні збитки, які згідно з аварійного сертифікату № 03-08/08 від 08 серпня 2019 року, становлять суму у розмірі 35 606 грн 29 коп., а відтак наявні підстави для стягнення зі страхової компанії суми страхового відшкодування в зазначеному розмірі, а також за період із 23 лютого 2019 року по 24 грудня 2019 року пеню у сумі 10 072 грн 12 коп., 3 % річних у сумі 896 грн 58 коп. та інфляційні втрати у сумі 1 150 грн 06 коп.

Крім того, позивач вказує, що вартість відновлювального ремонту автомобіля становить суму у розмірі 51 597 грн 73 коп., а тому різницю між вказаною сумою та розміром страхового відшкодування, яка підлягає стягненню зі страхової компанії, а саме: суму у розмірі 15 991 грн 44 грн. слід стягнути із відповідача ОСОБА_2 , як винуватця ДТП. Також винуватець аварії має сплатити позивачу за період із 07 лютого 2019 року по 24 грудня 2019 року 3 % річних у сумі 400 грн 86 коп., та інфляційні втрати у розмірі 511 грн 72 коп.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 25 травня 2020 року частково задоволено позов ОСОБА_1 .

Стягнуто із ТДВ «СК «Гардіан» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування у розмірі 35 606 грн 29 коп., пеню у розмірі 7 398 грн 24 коп., три відсотки річних у сумі 670 грн., інфляційні втрати у сумі 210 грн 31 коп., витрати за проведення оцінки у сумі 2 000 грн., витрати за вчинення нотаріальних дій у сумі 500 грн., а всього суму у розмірі 46 384 грн 84 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції, встановивши, що позивач звернувся до відповідача із повідомленням про ДТП, яке було розцінено страховою компанією як заява про виплату страхового відшкодування, останній день для здійснення страхового відшкодування (після 90 днів) припадає на 08 травня 2019 року включно, страховик виплату страхового відшкодування у встановлені строки не здійснив, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог до відповідача ТДВ «Страхова компанія «Гардіан», здійснивши власний розрахунок позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_2 різниці між вартістю відновлювального ремонту та страховою виплатою, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять та позивачем не надано доказів здійснення фактичного відновлювального ремонту автомобіля та його розмір. тому вказана вимога є передчасною та недоведеною достатніми доказами.

Відмовляючи позивачу у стягненні витрат на правничу допомогу в сумі 8 000 грн., яка надавалася ФОП ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з відсутності доказів на підтвердження того, що, останній, є адвокатом, та доказів фактичної сплати коштів у сумі 8 000 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТДВ «СК «Гардіан» подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 травня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог є незаконним та таким, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права з огляду на таке:

· судом першої інстанції до спірних правовідносин не застосовано частину 4 статті 380 Митного кодексу України, згідно з якою, тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб. Такі транспортні засоби не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності в Україні, бути розкомплектовані чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам;

· відсутні докази щодо надання дозволу органом доходів та зборів на передачу права використання режиму тимчасового ввезення щодо автомобіля Ford Transit, д.н.з. НОМЕР_1 , третій особі, при цьому на митну територію зазначений транспортний засіб був ввезений іншою фізичною особою ОСОБА_4 . Таким чином, саме ОСОБА_5 є особою, яка має право використовувати зазначений транспортний засіб на митній території України, користування транспортним засобом на території України іншими особами є неправомірним в силу частини 4 статті 380 Митного кодексу України. Зазначене свідчить про те, що подія ДТП не є страховим випадком та не тягне за собою настання обов`язку страховика здійснити виплату страхового відшкодування;

· аварійний сертифікат № 03-08/08 від 08 серпня 2019 року, складений ФОП ОСОБА_6 не відповідає вимогам, встановленим Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції Украйни та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, в редакції, що діяла на день виконання дослідження, а саме п. 5.1 Методики.

· суд першої інстанції, не зважаючи па відсутність у матеріалах справи документів, які б підтверджуванні факт оплати проведеного ремонту, задовольнив позовні вимоги, що включають 20% (ПДВ).

Апеляційна скарга не містить жодних доводів щодо незаконності оскаржуваного рішення в частині відмови у позовних вимогах, тому в цій частині рішення суду не переглядається.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав до Київського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що доводи, викладені у ній, є необґрунтованими та незаконними, а оскаржуване рішення було ухвалено відповідно до вимог законодавства.

За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржуване рішення підлягає зміні, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 07 лютого 2019 року о 12-15 год. у місті Києві по вул. Заболотного, 35 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Форд» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля «ДЕУ» д.н.з. НОМЕР_2 , який належить позивачу ОСОБА_1 . Транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 15 березня 2019 року у справі № 752/3826/19, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статті 124 КУпАП України та призначено стягнення у виді штрафу.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначення забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно, до умов договору страхування та в межах страхової суми.

На момент аварії автомобіль «Форд» д.н.з. НОМЕР_1 було забезпечено відповідачем ТДВ «СК «Гардіан» відповідно до полісу АМ/5338992, згідно із яким страхова сума (ліміт відповідальності на одного потерпілого) за заподіяну шкоду становить 100 000 грн., франшиза 0 грн., та цивільно-правова відповідальність власника зазначеного автомобіля була застрахована в ТДВ «СК «Кардіан» за взаємною згодою сторін.

Транспортний засіб «Форд» д.н.з. НОМЕР_1 яким керував ОСОБА_2 , ввезений па територію України та, відповідно до документу про реєстрацію забезпеченого транспортного засобу, вказаний автомобіль зареєстрований на території Литовської Республіки.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

08 лютого 2019 року позивач звернувся до страхової компанії ТДВ «СК «Гардіан» із повідомленням про ДТП, оскільки, автомобіль було забезпечено саме вказаною страховою компанією згідно з полісом.

Судом встановлено, що із відповідною заявою про виплату страхового відшкодування сторона позивача до страхової компанії не зверталась, разом з тим, позивач не позбавлений права звернутися з таким позовом безпосередньо до суду.

Погоджуючись з висновком судом першої інстанції, колегія апеляційного суду також враховує правовий висновок, викладений у Постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14?406цс19) про необхідність стягнення страхового відшкодування незважаючи на те, що позивач не звертався до страховика із заявою про відшкодування шкоди і за таким відшкодуванням звернувся безпосередньо до суду в межах річного строку.

Разом з тим, за відсутності відповідної заяви, відповідачем ТДВ «СК «Гардіан» було відмовлено позивачу по суті у виплаті страхового відшкодування, оскільки, зокрема, були відсутні підстави вважати заявлену подію страховим випадком та здійснити позивачу виплату страхового відшкодування не вбачалось можливим, оскільки, водій ОСОБА_2 на час настання дорожньо-транспортної пригоди не був законним володільцем та правомірним користувачем автомобіля «Форд» д.н.з. НОМЕР_1 , а тому не є особою, відповідальність якої застраховано відповідно до полісу АМ/5338992.

Відповідно до пункту 1.4. статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІV від 01 липня 2004 року (надалі по тексту Закон № 1961-ІV) особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Відповідно до статті 6 цього закону страховим випадком є дорожньо- транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Страховики зобов`язані укладати договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір «Зелена картка») відповідно до цього Закону та чинного законодавства України. Внутрішні договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності укладаються строком на один рік (п. 17.1 статті 17 Закону № 1961-IV).

За змістом пункту 2.2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати/керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Зібрані в ході розгляду справи докази (зокрема, постанова Голосіївського районного суду міста Києва від 15 березня 2019 року у справі № 752/3826/19, довідка про ДТП тощо) не дають можливості зробити висновок про неправомірність керування транспортним засобом відповідачем ОСОБА_2 .

Відповідно до частин 1-4 статті 12 ЦПК Україні; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Встановлюючи наявність чи відсутність підстав для задоволення позову, колегія апеляційного суду відповідно до принципу диспозитивності, враховує, що жодних доказів на підтвердження незаконного заволодіння транспортним засобом водієм ОСОБА_2 відповідачем не було надано ні в суді першої інстанції ні в суді апеляційної інстанції, а факт керування автомобілем третьою особою в певний момент часу не спростовує обставин ввезення автомобіля для власних потреб іншою особою.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу па те, що договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № AM/5338992) недійсним не визнавався.

Посилання апелянта на неправильне застосування судом першої інстанції частини 4 статті 380 МК України, апеляційний суд вважає необґрунтованим та зазначає, що порушення митних правил ввезення автомобілів на територію України може бути предметом адміністративної відповідальності особи, яка ввезла такий транспортний засіб. Зазначені обставини не є підставою звільнення від цивільної відповідальності учасників страхових відносин відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування».

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач ОСОБА_2 є особою, що завдала збитки позивачу, відповідно до положень Закону № 1961-IV в межах, передбачених договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності (поліс № AM/5338992) відповідач ТДВ «СК «Гардіан» є особою відповідальною за завдані збитки. З урахуванням умов передбаченого договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № AM/5338992) ліміту відповідальності за шкоду, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, про те страхова компанія безпідставно відмовила позивачу у визнанні вказаної дорожньо-транспортної пригоди страховим випадком та у виплаті страхового відшкодування.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції у цій частині, колегія апеляційного суду також враховує правові висновки, викладені у Постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19) щодо того, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 Закону № 1961-IV, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до статті 224 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 29 Закону № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо- транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо- транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Розрахунок витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (надалі по тексту Методика).

Відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики, відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме аварійного сертифікату № 03?08/08 від 08 серпня 2019 року, складеного ОСОБА_6 , який є судовим експертом та має кваліфікацію судового експерта із правом проведення авто?товарознавчих експертиз, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Деу» д.н.з. НОМЕР_2 на дачу ДТП становить 51 597 грн 73 коп.. а вартість матеріального збитку (сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного, транспортного засобу та величини втрати товарної вартості) - 35 606 грн 29 коп.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що зазначений сертифікат не є допустимим доказом, який підтверджує розмір завданого позивачу матеріального збитку, однак, на спростування розміру матеріального збитку відповідачем відповідно до статей 12, 81 ЦПК України не було надано доказів, та відповідачем клопотання про призначення судової експертизи до суду не заявлялося.

Щодо доводів апеляційної скарги про неправими не включення до суми матеріальної шкоди, яка має бути відшкодована страховою компанією, суми ПДВ, то колегія апеляційного суду відхиляє вказані доводи з огляду на таке.

Згідно з ремонтною калькуляцією до аварійного сертифікату вбачається, що у вартість послуг з ремонту застрахованого об`єкта ПДВ не включений (а.с. 27-29), а вартість товарно-матеріальних цінностей (запчастини та інші витратні матеріали), що мають бути використані в процесі його ремонту, визначена в аварійному сертифікаті урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу (а.с. 21-26).

Як вбачається матеріали справи не містять та позивачем не надано доказів здійснення фактичного відновлювального ремонту автомобіля, його розмір та понесені витрати. Разом з тим, у разі, якщо страхові суми спрямовуються безпосередньо на придбання у платника ПДВ послуг з ремонту, заміщення, відтворення застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, що мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплат на таке придбання здійснюється з урахуванням сум ПДВ, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах. Зазначені зобов`язання виникають лише внаслідок фактичного надання послуги з проведення такого ремонту за умови, що виконавець цієї послуги є платником ПДВ (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 523/5890/15?ц (провадження № 61-18781св18)).

Враховуючи викладене, колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, який встановивши, що відповідачем не доведено правомірність відмови позивачу у виплаті страхового відшкодування, не спростовано розмір завданої внаслідок ДТП матеріальної шкоди, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення відновлювального ремонту з урахуванням зносу у розмірі 35 606 грн 29 коп.

Разом з тим, враховуючи, ще відповідно до положень статей 22, 29 Закону № 1961-IV у переліку витрат, що відшкодовуються не включено витрати за проведення оцінки та за вчинення нотаріальних дій, позовні вимоги в частині стягнення із відповідача ТДВ «СК «Гардіан» на користь позивача витрат за проведення оцінки у сумі 2 000 грн та витрат за вчинення нотаріальних дій у сумі 500 грн задоволенню не підлягають.

В частині позовних вимог про стягнення із відповідача ТДВ «СК «Гардіан» пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат на суму несплаченого страхового відшкодування у розмірі 35 606 грн 29 коп., колегія апеляційного суду враховує таке.

Відповідно до частини 1 статті 992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розміри встановленому договором або законом.

Згідно із статтею 36.5. Закону України № 1961-IV за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, суд першої інстанції, встановивши, що позивач звернувся до відповідача із повідомленням про ДТП, яке було розцінено страховою компанією як заява про виплату страхового відшкодування, 08 лютого 2019 року, останній день для здійснення страхового відшкодування (після 90 днів), припадає па 08 травня 2019 року включно, дата направлення позову до суду 24 грудня 2019 року, сума простроченого страхового відшкодування становить 35 606 грн 29 коп., дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову в цій частині, а саме: стягнення пені у розмірі 7 398 грн 24 коп., трьох відсотків річних - 670 грн та інфляційних втрат - 210 грн 31 коп.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються»

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа: «Серявін проти України» рішення від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦП К України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина 4 цієї статті).

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 травня 2020 року в частині задоволених позовних вимог змінити.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Оскільки, апеляційна скарга задоволена частково та рішення суду першої інстанції змінено, позовні вимоги задоволено частково у розмірі 43 884 грн 84 коп., що становить 94,6 % від ціни позову, то розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача підлягає зменшенню на 25 грн.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 травня 2020 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» змінити.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» про відшкодування шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути із Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування у розмірі 35 606 грн 24 коп., пеню у розмірі 7 398 грн 24 коп., три відсотки річних у сумі 670 грн., інфляційні втрати у сумі 210 грн 31 коп., а всього 43 884 (сорок три тисячі вісімсот вісімдесят чотири) грн 84 коп., судовий збір у розмірі 505 грн 88 коп.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення витрат за проведення оцінки у сумі 2 000 грн та витрат за вчинення нотаріальних дій у сумі 500 грн., - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку крім випадків, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Т.А. Слюсар

В.А. Шебуєва