Головуючий суддя
в суді І інстанції Козіна С.М.
Єдиний унікальний № 374/53/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року Ржищівський міський суд Київської області в складі :

головуючої судді- Козіної С.М.,

за участі:

секретаря- Маламан Я.О.,

позивачів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (не з`явились),

представника позивачів - ОСОБА_3 ,

представника відповідача - ОСОБА_4 (не з`явилась),

третьої особи - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ржищів Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка також діє в інтересах малолітньої ОСОБА_6 , до Ржищівської міської державної нотаріальної контори, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_5 , про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року позивачі подали до Ржищівського міського суду Київської області вказану вище позовну заяву. Вимоги заяви мотивували тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями першої черги за законом (мама та дружина відповідно) ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім них, спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_7 є його малолітня дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та батько померлого - ОСОБА_5 .

Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина, що складається із 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 . Майнові права ОСОБА_7 на зазначену вище частку будинку підтверджуються витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9407759 Ржищівського бюро технічної інвентаризації від 23 грудня 2005 року на підставі ухвали Ржищівського міського суду від 25 жовтня 2005 року та відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно.

Проте, коли позивачі подали до Ржищівської міської державної нотаріальної контори заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, то отримали постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 193/02-31 від 24 грудня 2019 року. Суть відмови державного нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії полягає у тому, що ОСОБА_7 нібито не набув право власності 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 у зв`язку із порушенням порядку державної реєстрації прав за ним.

Позивачі вважають, що дана постанова є протиправною, такою, що підлягає скасуванню, оскільки суперечить вимога ст. 321, 328, 1216, 1218, 1268, 1297 ЦК України.

15 квітня 2020 року завідувачем Ржищівської державної нотаріальної контори Отькало С.В. подано до суду відзив на позов, де вказано, що у позовній заяві зазначено, що відмова у вчиненні нотаріальної дії не містить підстав, зазначених у ст. 49 Закону України "Про нотаріат". Але у постанові про відмову є посилання на п. 1 ст. 49 цього закону, який визначає, що нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України. І в самій постанові наведено вагомі обгрунтування відмови із посиланням на відповідні нормативні акти, які свідчать, що реєстрація права власності на майно, що належить колишньому подружжю за їхніми дітьми проведена без достатніх правових підстав - відсутній договір дарування, посвідчений нотаріально. Згідно зі ст. 47 Закону України "Про нотаріат" для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства. Отже, державний нотаріус вважає, що суд не може зобов`язати орган, що виконує нотаріальні дії, вчинити дію, яка суперечить закону.

29 вересня 2020 року Ржищівською міською державною конторою подано відзив на позов, де вказано, що відповідач заперечує проти позову. Відзив мотивує тим, що в самій постанові наведено вагомі обгрунтування відмови із посиланням на відповідні нормативні акти, які свідчать, що реєстрація права власності на майно, що належить колишньому подружжю за їхніми дітьми проведена без достатніх правових підстав - відсутній договір дарування, посвідчений нотаріально. Тобто, для виконання умов мирової угоди, яка затверджена ухвалою Ржищівського міського суду Київської області 25 жовтня 2005 року по справі справі № 2-155/05, потрібно було кожному із подружжя зареєструвати в органах технічної інвентаризації своє право власності на частку у спільному майні відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002, а потім укласти та посвідчити нотаріально договір, який відповідав би внутрішній волі сторін, наприклад, відповідно до ст. 719 Цивільного кодексу України - договір дарування. Складання заповіту на передачу майна у власність після смерті заповідача передбачає його посвідчення нотаріусом чи відповідними посадовими особами, (ст. 1247 ЦК України). Інші договори, наприклад купівлі-продажу (ст. 657 ЦК України), міни (ст. 716 ЦК України), пожертви (ст. 729 ЦК України), ренти (ст. 732 ЦК України), довічного утримання (ст. 74 ЦК України), спадковий договір (ст. 1304 ЦК України), які передбачають перехід (передачу) права власності на нерухоме майно, також підлягають нотаріальному посвідченню. В затвердженій судом мировій угоді не зазначено, яким чином необхідно було здійснити передачу права власності на майно, що означає тільки одне - відповідно до чинного законодавства, тобто, на підставі договору за життя, або передачі/спадщину за заповітом. Згідно ст. 47 Закону України «Про нотаріат» для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства.

У судове засідання позивачі не з`явились, подали заяви про розгляд справи без їхньої участі. Представник позивачів ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги підтримував та просив їх задовольнити.

Представник Ржищівської міської держнотконтори у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 01 липня 2020 року завідувачем контори Отькало С.В. було надано письмові пояснення, де просила у позові відмовити та рекомендувати ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зареєструвати права на майно за собою, згідно ухвали суду від 25.10.2005. Розгляд справи просила проводити без її участі.

ОСОБА_8 у судовому засіданні проти позову заперечував, письмові пояснення щодо позову не надавав. В судовому засіданні пояснив, що в 2005 році при розгляді справи про поділ майна подружжя ним та позивачкою ОСОБА_1 було подано мирову угоду, що була затверджена ухвалою Ржищівського міського суду Київської області від 25 жовтня 2005 року та яку вони після набрання законної сили зареєстрували в бюро технічної інвентаризації.

Заслухавши представника позивачів, третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 26.01.2016, виданого відділом РАЦС Ржищівського міського управління юстиції у Київській області (а.с.12).

Судом встановлено, що спадкодавцю ОСОБА_9 на час відкриття спадщини на праві приватної власності належала 1/2 частина житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується письмовими доказами по справі: витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9407759 від 23.12.2005 (а.с.13); інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості № 193950449 від 19.12.2019 (а.с. 15).

Згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24 грудня 2019 року встановлено таке. Нотаріус мотивувала відмову тим, що сторонам необхідно було укласти договір про передачу майна (договір дарування) та посвідчити його в нотаріальному порядку (п. 2 ст. 219 ЦК України) відповідно до вимог ст. 203, 209, 717, 718, 722 Цивільного кодексу України. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення про предмет договору і досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Подача заяви про реєстрацію права власності не підтверджує волевиявлення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на прийняття дарунку, а ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на передачу в дар житлового будинку, про волевиявлення сторін повинно бути зазначено у відповідному договорі дарування. Тому правових наслідків по набуттю майна у ОСОБА_10 не настало, а реєстрація прав за ним на 1/2 частку житлового будинку проведена з порушенням Тимчасового положення про Порядок державної реєстрації права власності інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом МЮУ № 7/5 від 07.02.2002, яке було чинним на момент проведення реєстрації, п.2.1. якого передбачав, що для проведення державної реєстрації виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно власник (власники), інший правонабувач (правонабувачі) або уповноважена ним (ними) особа подає реєстратору БТІ заяву про державну реєстрацію прав. До заяви про державну реєстрацію прав додаються правовстановлювальні документи, що підтверджують це виникнення, перехід або припинення прав.

У зв`язку з вищенаведеним нотаріус вважає, що право власності на частку у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 в законному порядку не набув (а.с. 16).

У судовому засіданні було досліджено матеріали спадкової справи № 89/2016 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 та встановлено коло спадкоємців після його смерті.

Відповідно до ст. 55 та ст. 124 Конституції України, кожна особа має право на судовий захист своїх прав та законних інтересів, причому юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Виходячи зі змісту частини 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди тощо.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Одним із способів захисту права, встановленого законом, є оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, оскарження нотаріального акту.

Оскарження нотаріальної дії можливе, якщо особа вважає, що така дія була вчинена неправомірно. Оскарження ж відмови у такому вчиненні матиме місце у разі, якщо особа вважає, що нотаріус неправомірно відмовив у вчиненні нотаріальної дії.

Нотаріус лише за наявності умов, передбачених ст. 49 Закону України «Про нотаріат» повинен, по-перше, відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо вона суперечить вимогам чинного законодавства; по-друге, обґрунтувати своє рішення на підставі норм чинного законодавства.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідно до ст.257 ЦК України строк оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту встановлено у три роки.

Відповідно до частини першої статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1222 ч. 1 ЦК України вказує, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідн до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно з ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17.07.97 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, протоколів N 1, 2, 4, 7 та 11 до Конвенції". Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

За нормою ч. 2 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у ст. 47 Закону України «Про нотаріат», або містять відомості, передбачені ч. 3 ст. 47 зазначеного Закону.

Підстави відмови нотаріуса або посадової особи у вчиненні нотаріальних дій визначаються ст. 49 Закону України «Про нотаріат».

Відповідно до положень цієї статті Закону, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому рядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних і повноважень; правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі; в інших випадках, передбачених Законом України «Про нотаріат». Даний перелік є вичерпним.

Аналогічні положення містить стаття 1 Глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

Згідно ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду.

Відповідно до п. 2.1. Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом МЮУ № 7/5 від 07.02.2002 року, у редакції, чинній на момент проведення державної реєстрації спірного майна, для реєстрації виникнення, існування, припинення прав власності на нерухоме майно та оформлення прав власності на нерухоме майно до БТІ разом із заявою про реєстрацію прав власності подаються правовстановлювальні документи (додаток 1), їх копії (нотаріально засвідчені), а також інші документи, що визначені цим Положенням. І до переліку визначених у цьому додатку правовстановлювальних документів входять і судові рішення.

За змістом ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" у редакції від 27.01.2005, тобто у редакції станом на час реєстрації спірного майна, підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є: рішення суду про право власності на об`єкт незавершеного будівництва; рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, що набрали законної сили.

Судом встановлено, що ухвалою Ржищівського міського суду Київської області від 25 жовтня 2005 року було затверджено мирову угоду у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , згідно якої: визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яке, вона передає у власність своєму сину ОСОБА_12 ; 1/2 частину вказаного вище будинку, право власності на який належить ОСОБА_5 , він передає у власність своєму сину ОСОБА_7 (а.с. 14). Вказана ухвала суду набрала законної сили, та відповідно до неї було зареєстровано право власності на 1/2 частку домоволодіння за вказаною вище адресою за спадкодавцем ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 13), та відомостями з реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 15). Отже, спадкодавець ОСОБА_7 належним чином та у встановленому законом порядку набув право власності на 1/2 частку домоволодіння, що за адресою: АДРЕСА_1 . Незаконність набуття права власності спадкодавцем ОСОБА_7 не була встановлена судом та не випливає із закону, тому відповідно до ст. 328 ЦК України вважається набутою правомірно.

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства в Україні є обов`язковість судового рішення. Стаття 129-1 Конституції України визначає що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відновідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" № 8 від 13.06.2007 судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 258 ЦПК України судовими рішеннями є ухвали; рішення; постанови; судові накази.

Відповідно до стаття 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Крім того, необхідно зазначити, що нотаріус, відмовляючи у вчиненні нотаріальної дії, вийшла за межі наданих їй законом повноважень, оскільки дана відмова не належить до жодної з підстав, перелік яких наведений у ст. 49 Закону України «Про нотаріат», оскільки відмовляючи у вчиненні нотаріальної дії відповідач посилається на п. 1 ст. 49 Закону України "Про нотаріат", але в той же час ніяким чином не аргументує чому вчинення такої дії суперечить законодавству України. Як вже було зазначено вище, право власності спадкодавця ОСОБА_7 на спадкове майно було набуто правомірно, про що нотаріусу було надано підтвреджуючі документи в установленому законодавством України порядку.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що відмова відповідача у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачам була протиправною та підлягає скасуванню.

Разом із тим, суд вважає, що позовна вимога про зобов`язання відповідача вчинити нотаріальні дії, а саме: видати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 свідоцтва про право на спадщину на належні їм частки у праві власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , сформульована невірно, оскільки суд не може зобов`язати нотаріуса на здійснення конкретних нотаріальних дій із зазначенням конкретного рішення, яке повинно бути ухвалено.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Отже, суд вважає, що в цій частині позовних вимог необхідно змінити формулювання зобов`язання відповідача, не виходячи за межі позовних вимог, а саме: зобов`язати державного нотаріуса Ржищівської міської державної нотаріальної контори саме вирішити питання у встановленому Законом порядку, щодо видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_7 .

Таку ж правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 754/16825/15.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачі при подачі позову понесли судові витрати, а саме сплатили судовий збір у розмірі 1 681 грн 60 коп (а.с. 1), тому у порядку ст. 141 ЦПК України витрати на відшкодування судового збору необхідно стягнути з відповідача на користь позивачів.

Керуючись ст. 15, 317, 321, 1216-1223, 1268 ЦК України, ст. 2, 4, 12, 81, 82, 128, 141, 258, 259, 263-265, 268, 353, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка також діє в інтересах малолітньої ОСОБА_6 , до Ржищівської міської державної нотаріальної контори, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_5 , про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов`язання вчинити дії, - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного нотаріуса Ржищівської міської державної нотаріальної контори Отькало Світлани Василівни про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме: відмову у видачі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) свідоцтв про право на спадщину на належні їм частки у праві власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 12922084), що належала ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати державного нотаріуса Ржищівської міської державної нотаріальної контори Отькало Світлану Василівну вирішити питання щодо видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) після смерті ОСОБА_10 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , по спадковій справі № 89/2016, відповідно до діючого законодавства.

Стягнути з Ржищівської міської державної нотаріальної контори Київської області на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати на відшкодування судового збору у розмірі 1 681 грн 80 коп, а саме: по 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок кожній.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідно до пп. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 15.12.2017) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, тобто до Київського апеляційного суду через Ржищівський міський суд Київської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 24 грудня 2020 року.

Суддя