КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 листопада 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Ігнатченко Н.В., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОМ СЕРВІС» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 березня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОМ СЕРВІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ:

у червні 2019 року позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що ТОВ «ДОМ СЕРВІС» надає послуги з обслуговування житлового будинку та прилеглої прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач є власником квартири НОМЕР_2 в зазначеному будинку.

Позивач зазначав, що свої обов`язки виконував належним чином, що підтверджується діями сторін, а саме: виконавець надавав послуги, надсилав споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату послуг, а споживач мав здійснювати оплату виставлених рахунків.

Оскільки, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, за надані відповідачем послуги не сплачує, внаслідок чого у ОСОБА_1 виникла заборгованість за послуги з обслуговування житлового будинку та прилеглої території, яка станом на 01 червня 2019 року з урахуванням індексу інфляції та 3% річних становить 19 119,66 грн., яку позивач просив стягнути на свою користь, а також судові витрати в розмірі 1921 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 10 березня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ТОВ «ДОМ СЕРВІС» подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 березня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що відповідач користується послугами, які надаються ТОВ «ДОМ СЕРВІС» щодо освітлення, прибирання, водовідведення каналізаційних стоків, водопостачання та здійснення інших поточних робіт які здійснюються за адресою: АДРЕСА_1 , а факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється відповідно до приписів ч. 13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ТОВ «ДОМ СЕРВІС» підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів звернення ТОВ «ДОМ Сервіс» до ОСОБА_1 з пропозицією надавати будь-які житлово-комунальні послуги, відсутні докази направлення пропозицій щодо укладення договору, погодження послуг, їх переліку та вартості, надсилання платіжних документів на оплату послуг, повідомлення про надання послуг в порядку та з підстав, передбачених законом, відсутня згода відповідача на отримання відповідних послуг від позивача, а також відсутній перелік послуг, за які позивач просить стягнути заборгованість. Позивач не надав доказів надання житлово-комунальних послуг відповідачу і фактичне отримання таких послуг ОСОБА_1 .

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу від 05 березня 2014 року, що підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 13).

ТОВ «Дом Сервіс» за адресою: АДРЕСА_1 , надає послуги з обслуговування житлового будинку та прилеглої прибудинкової території ОСОБА_1 , що підтверджується актом приймання-передачі житлового комплексу за вказаною адресою, з балансу ТОВ «УМК» на баланс ТОВ «ДОМ СЕРВІС» 19серпня 2017 року, рік введення в експлуатацію будинку рахується 2017 рік (а.с.59-61).

За змістом статей 322, 360 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом; співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Виходячи зі змісту статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно з положеннями ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає: - утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; - купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; - поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Згідно із статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Такі ж вимоги передбачені в п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45.

Із зазначених положень випливає, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що «хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі».

Отже під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель зобов`язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів.

У даному конкретному випадку між позивачем та відповідачем склалися фактичні договірні відносини, за якими у належне ОСОБА_1 житло надавалися житлово-комунальні послуги.

ОСОБА_1 є власником квартири, а тому має обов`язок щодо утримання належного йому нерухомого майна - квартири та оплати житлово-комунальних послуг.

Факт реєстрації місця проживання в квартирі не впливає на обов`язок внесення власником квартири плати за житлово-комунальні послуги.

Таким чином, судова колегія вважає, що непроживання відповідача у квартирі, яка належить йому на праві власності, або факт відсутності його реєстрації у цій квартирі не звільняє його від обов`язку нести витрати з оплати житлово-комунальних послуг.

Висновок районного суду стосовно того, що позивач не надав доказів надання житлово-комунальних послуг відповідачу і фактичне отримання таких послуг ОСОБА_1 , враховуючи положення ст. ст. 76-77 ЦПК України, є помилковим, оскільки дані послуги були надані ТОВ «ДОМ СЕРВІС» відповідно до вимог чинного законодавства, що підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасних висновків щодо відсутності боргових зобов`язань у відповідач перед позивачем.

Позивачем також до сплати відповідачу нараховано 451,77 грн. - 3 % річних та 1 472,04 грн. - інфляційна складова боргу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постановах ВСУ від 06.06.2012 р. у справі № 6-49цс12 та від 24.10.2011 р. у справі № 6-38цс11йдеться про те, що водночас формулювання ст. 625 ЦКУ, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦКУ нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

ВСУ у своїй постанові від 17.10.2011 р. у справі № 6-42цс11 вказав на те, що проценти, передбачені ст. 625 ЦКУ, не є штрафними санкціями.

За таких обставин, колегія суддів приходить висновку про доведеність наявності у ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 19 119,66 грн., яка складається: з основного боргу у розмір 17 195,86 грн., 451,77 грн. - 3 % річних та 1 472,04 грн. - інфляційна складова боргу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до положень п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

За правилом ч. 2 ст. 376 ЦПК неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

За таких обставин, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не дав належну оцінку вищеозначеним нормам матеріального права, внаслідок чого безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог ТОВ «ДОМ СЕРВІС».

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача на користь ТОВ «ДОМ СЕРВІС» підлягає стягненню 4 742,50 грн. на відшкодування судових витрат позивача по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги (1921 + 2881,50 (а.с.5, 49)).

Керуючись ст. ст. 367-368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОМ СЕРВІС» задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 березня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОМ СЕРВІС» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОМ СЕРВІС» суму заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 19 119,66 грн.(дев`ятнадцять тисяч сто дев`ятнадцять гривень шістдесят шість копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОМ СЕРВІС» судовий збір у розмірі 4 742,50 грн. (чотири тисячі сімсот сорок дві гривні п`ятдесят копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 05 листопада 2020 року.

Реквізити сторін:

ТОВ «ДОМ СЕРВІС», МФО 300711, , місце реєстрації: 03022, м. Київ, вул Михайла Максимовича, б. 3-Г, оф. 553.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 .

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Н.В. Ігнатченко

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

===================================================================

Справа № 752/13160/19 Головуючий у І інстанції Мазур Ю.Ю.

Провадження №22-ц/824/12093/20 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.

УХВАЛА

05 листопада 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів Голуб С.А.,Ігнатченко Н.В.,

вирішуючи питання про прийняття до провадження справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОМ СЕРВІС» на рішення Голосіївськогорайонного суду міста Києва від 10 березня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОМ СЕРВІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ:

15 вересня 2020 року ухвалою судді-доповідача відкрито апеляційне провадження у даній справі.

Вимоги ст. 361 ЦПК України судом виконані. Підготовчі дії по справі проведені.

Клопотання та заяви щодо розгляду справи в апеляційній інстанції від учасників справи не надходили.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надійшов.

Справу необхідно призначити до розгляду в апеляційному суді без повідомлення учасників справи.

Керуючись ст.ст. 7, 274, 365, 366, ч.ч. 1, 2 ст. 368 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИВ:

Закінчити проведення підготовчих дій.

Справу призначити до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Київського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

________________ _______________ ______________