Справа № 347/1706/20
Провадження № 2/347/664/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Драч Д.С.,

з участю секретаря Терлюжак Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Косів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шешорівської сільської ради про визнання права власності на будинок в порядку спадкування,

в с т а н о в и в :

22.09.2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Шешорівської сільської ради про визнання права власності на будинок в порядку спадкування,мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка зробила на випадок своєї смерті заповітне розпорядження: все її майно заповіла ОСОБА_1 (позивачу). Спадкове майно після смерті ОСОБА_2 складається, зокрема, із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 . Єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 є ОСОБА_1 , який прийняв спадщину, але відсутність правовстановлюючих документів на спірний будинок позбавляє позивача можливості оформити спадкові права.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просить розглянути справу у його відсутності.

Представник відповідача до суду не прибув, звернувся до суду із заявою, в якій просив розглядати справу у відсутності представника Шешорівської сільської ради, заперечень щодо позову не має.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 04.03.2020 року (а.с.9); ОСОБА_3 до дня смерті постійно проживала та була зареєстрована в житловому будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Шещоріської сільської ради за № 234 від 26.05.2020 (а.с. 19), заповітом від 01.02.2016 року підтверджується те, що ОСОБА_2 на випадок свої смерті, все належне їй майно заповіла позивачу - ОСОБА_1 (а.с.20); постановою приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу Маркуц У.М. від 04.09.2020 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 на спірний житловий будинок у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на нього (а.с. 12); також випискою з інвентаризаційних матеріалів видною обласним комунальним підприємством «Коломийське МБТІ» від 13.07.2020 року за № 66735 підтверджується те, що в АДРЕСА_1 , право власності не зареєстроване (а.с. 8); довідкою Шешорівської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області №1249 від 16.11.2020 року підтверджується, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 відповідно до записів з по господарської книги №6, особовий рахунок № НОМЕР_2 , розташований на земельній ділянці площею 0,25 га, кадастровий номер :01:001:0325 (державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІФ №045736, виданий Шешорівською сільською радою 25.04.2005 року) належав ОСОБА_2 , 1921 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ст.3 Конституції України встановлений принцип верховенства права, який зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Даний позов має бути розглянутий в аспекті ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. N 475/97-ВР, в якій зазначено: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. N 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст.ст.1216, 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути

фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Право на спадкування у разі відсутності заповіту мають особи, що належать до спадкоємців за законом (ст.1223 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

А відповідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України: право власності на нерухомі речі підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

За змістом ст.ст.2, 20 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» заява про реєстрацію права подається власником, іншим право набувачем.

Стаття 25 ЦК України визначає, що правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України).

Пунктом 3.1. Листа Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» регламентовано: право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 р.).

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Оскільки ОСОБА_2 за свого життя не здійснила реєстрацію свого права власності на спірний будинок, після її смерті неможливо здійснити вказану реєстрацію, а тому право власності позивача в порядку спадкування на належне спадкодавцеві господарство підлягає захисту у судовому порядку. Отже суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі ст.ст. 1216, 1223, 1258, 1261 Цивільного Кодексу України, керуючись ст.ст. 263-265, 268 ЦПК України , суд

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті матері - ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Шешори Косівського району Івано-Франківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду через Косівський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: Д.С. Драч