Справа № 274/880/17
Провадження № 2/0274/134/20
Рішення

Іменем України

13.11.2020 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Вдовиченко Т.М., за участі секретаря судового засідання - Соломянюк Л.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міського комунального підприємства "Бердичівводоканал" про захист прав споживачів, визнання дій незаконними, про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої злочином з вини відповідача, -

В с т а н о в и в :

В березні 2017 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, згідно якого просить суд: встановити справедливість та відновити його законне право як споживача на правильне нарахування оплати комунальних послуг, на безпечне користування послугами, пов`язаними з водопостачанням, згідно з умовами договору на водопостачання та на отримання житлово-комунальних послуг згідно із законом;

визнати необґрунтовану відмову відповідача МКП "Бердичівводоканал" визнавати його законне право, як споживача, на правильне нарахування оплати комунальних послуг, на безпечне користування послугами, пов`язаними з водопостачанням, згідно з умовами договору на водопостачання та на отримання житлово-комунальних послуг згідно із законом, незаконною; визнати безпідставну відмову відповідача провести перерахунок оплати неправильного нарахування комунальних послуг за водопостачання, які невірно нараховані з вини відповідача, незаконною;

зобов`язати відповідача в примусовому порядку провести перерахунок оплати неправильного нарахування комунальних послуг за водопостачання, які невірно нараховані з вини відповідача;

стягнути з відповідача вартість оплати неправильного нарахування комунальних послуг з водопостачання, які невірно нараховані з вини відповідача, в розмірі 1142,94 грн;

стягнути з відповідача на його користь моральну компенсацію за умисно заподіяну моральну шкоду в сумі 36000 (тридцять шість тисяч) грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ним, як споживачем комунальних послуг, в повному обсязі були проведені всі необхідні проплати по оплаті послуг за водопостачання. Однак, відповідач умисно відмовився правильно і законно нараховувати кількість використаних кубометрів, відмовився надати на руки умови договору, відмовився надати роздруківку про нарахування кількості кубометрів, відмовився надати довідку про повний розрахунок. Відповідач вносив до рахунків неіснуючі борги за попередні місяці, нараховував кількість використаних кубометрів і грошові кошти у більшому від необхідного розмірі, і в такий спосіб завідомо утворював неіснуючий борг, чим грубо порушено закон і права позивача, як споживача. У зв`язку із умисними неправомірними діями, вчиненими відповідачем, ним було подано заяви до керівника МКП «Бердичівводоканал», до начальника поліції м. Бердичів, до прокурора м.Бердичів, однак ніяких дієвих мір не було прийнято. Зазначає, що він є інвалідом війни ІІ-Ї групи, а також пенсіонером МВС України. Тому відноситься до категорії громадян, котрим державою встановлені пільги - 100% знижка плати за користування комунальними послугами та житлом, яка надається при розрахунках плати за надані послуги на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні і має право на знижку плати (в даному випадку на дружину).

При цьому, згідно листів МКП "Бердичівводоканал", надісланих в період з 23.01.2012 р. по 18.01.2016 р., в яких, зокрема, зазначено, що розрахунки за послуги водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 проводяться згідно показників лічильника води. Пільги споживачам з оплати послуг надаються на частку, отриману після такого розподілу за фактичними витратами, але не вище нормативів споживання, визначених законодавством. Долучено копію розрахунку заборгованості, в якому зазначено, що наявна переплата за послуги користування водою. Проте, в інформаційній базі МКП «Бердичівводоканал» і неіснуючої насправді заборгованості з ОСОБА_2 знято не було, тому до теперішнього часу безпідставно і незаконно МКП «Бердичівводоканал» вимагає оплатити неіснуючий борг.

ОСОБА_1 неодноразово подавалися заяви відповідачу про надання копії комп`ютерної роздруківки розрахунків користування комунальними послугами за період 2015-2016 рр. для проведення звірки розрахунків. Однак, зазначені заяви не були виконані. Лише 20.02.2017 р. ОСОБА_1 була надана роздруківка розшифровки операцій за період 2008-2017 роки, в якій зазначено, що існує борг 1092,93 грн., який збільшився до 1142,94 грн. ОСОБА_1 зазначає, що він сплачував плату за водопостачання згідно показників лічильника. Таким чином, в діях працівників МКП "Бердичівводоканал" вбачаються ознаки злочину, передбаченого статтями 190 (шахрайство), 191 (привласнення), 358 (підроблення документів), 366 (службове підроблення), 367 (службова недбалість) КК України.

Також позивач зазначає, що з умисної вини відповідача йому було заподіяно моральну шкоду, яка полягає в сильному моральному і фізичному болеві та тяжких стражданнях, в порушенні душевної рівноваги, оскільки протиправні дії відповідача примусили позивача переживати і нервувати, в результаті чого останньому було заподіяно нервовий стрес. Моральну шкоду оцінив в розмірі 36000 (тридцять шість тисяч) грн. Також просить стягнути з відповідача в рахунок відшкодування матеріальної компенсації вартість оплати неправильного нарахування комунальних послуг з водопостачання, які невірно нараховані з вини відповідача, в розмірі 1142,94 грн.

03.06.2020 року ухвалою судді Бердичівського міськрайонного суду Вдовиченко Т.М. прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Міського комунального підприємства "Бердичівводоканал" про захист прав споживачів, визнання дій незаконними, про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої злочином з вини відповідача. Розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 235-236, Т.1).

Відповідач копію ухвали суду від 03.06.2020 року отримав 04.06.2020 року, відзиву на позовну заяву не подано.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

У статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем ( Постанова Об"єднаної палати Верховного Суду у складі суддів КГС від 16.10.2020 року у справі № 910/12787/17).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, зокрема, встановлені статтею 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту " у виді 100-відсоткової знижки плати за користування комунальними послугами в межах середніх норм споживання, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 (а.с. 49 зворот, Т.1).

Встановлено, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно акту вводу в експлуатацію водомірного вузла після монтажу квартирного обліку від 23.11.2005 р. за адресою проживання позивача ( АДРЕСА_1 ) встановлено лічильник для користування водопостачанням, який разом із водомірним вузлом був пломбований (а.с. 15, Т.1).

Відповідно до відповіді МКП "Бердичівводоканал" № 850 від 18.10.2016 р., адресованої на ім`я ОСОБА_1 , відповідач надав інформацію про розмір тарифів для населення на водопостачання, транспортування стічних вод та їх очистку. Зазначено, якщо позивач має пільгу в розмірі 100 % яка надається також його дружині, споживач має право використати воду в межах норми (в даному випадку 12,76 куб. м.). Вода, яка спожита понад норму, сплачується згідно тарифу (а.с. 28 зворот, Т.1).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках ( ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи ( ст. 79 ЦПК України).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, в силу вимог статей 12, 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В порушення вимог ст.ст. 12-13,76-81 ЦПК України ОСОБА_1 , з моменту звернення до суду - 02.03.2017 року, на протязі трьох років, не надано суду жодних належних доказів в обґрунтування позовних вимог що відповідачем порушено його право, як споживача, на правильне нарахування оплати комунальних послуг, на безпечне користування послугами, пов`язаними з водопостачанням, згідно з умовами договору на водопостачання та на отримання житлово-комунальних послуг згідно із законом; не надано суду жодної відмови відповідача щодо невизнання законного права позивача, як споживача, на правильне нарахування оплати комунальних послуг, на безпечне користування послугами, пов`язаними з водопостачанням, згідно з умовами договору на водопостачання та на отримання житлово-комунальних послуг згідно із законом, незаконною; ненадано доказів безпідставної відмови відповідача провести перерахунок оплати неправильного нарахування комунальних послуг за водопостачання, які невірно нараховані з вини відповідача .

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Доказів того, що МКП "Бердичівводоканал" було заподіяно ОСОБА_1 майнової шкоди, позивачем в порушення вимог ст. ст. 12-13,76-81 ЦПК України суду на надано.

Що стосується вимоги відшкодування моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування шкоди за рахунок держави, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Отже, основними елементами для відшкодування моральної шкоди за ст. 1167 ЦК України є: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а за ст. 1173 ЦК України - наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.

Згідно з п. 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Підставою для стягнення моральної шкоди позивач вказує протиправність, на його думку, дій відповідача, який намагається шляхом фальсифікації показників накручувати неіснуюче використання води і вимагати за це надлишкову плату, та виникнення з приводу цього заборгованості по сплаті комунальних платежів. Внаслідок чого у позивача стався нервовий стрес, різке погіршення стану здоров`я. Перенесені хвилювання та душевні страждання нанесли йому моральну шкоду.

Разом з цим, в матеріалах справи, позивачем не наведені належні обґрунтування позовних вимог, не наведено доказів та не доведено фактів завдання моральної шкоди, не вказано з яких саме міркувань він виходив, визначаючи розмір суми відшкодування моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з встановлених обставин справи та вимог чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини сторін, суд дійшов висновку, оскільки позивачем не надано жодного доказу того, що йому завдано моральну шкоду діями відповідача, зокрема, не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача, завдання позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру діями чи бездіяльністю відповідача, позивачем не надано доказів наявності моральної шкоди, протиправності діяння чи бездіяльності відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини відповідача в її заподіянні, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані позивачем докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджені доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів порушення його законних прав та інтересів, у зв`язку з чим суд відмовляє позивачеві в задоволенні позову за його безпідставністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12-13, 76-81,141, 258-261, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міського комунального підприємства "Бердичівводоканал" про захист прав споживачів, визнання дій незаконними, про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої злочином з вини відповідача відмовити за безпідставністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно п.п.15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Головуючий: Т.М. Вдовиченко