УХВАЛА

06 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 2-5229/09

провадження № 61-5119св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Кредитна спілка «Україна»,

особа, яка не брала участі у розгляді справи, - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Кредитна спілка «Україна», про визнання права власності на майно

за касаційною скаргою ОСОБА_3 , інтереси якого представляє адвокат Шепітко Григорій Іванович, на постанову Одеського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року у складі колегії суддів: Колеснікова Г. Я., Вадовської Л. М., Сєвєрової Є. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У травні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на квартири НОМЕР_1 та НОМЕР_2 на АДРЕСА_1 , які є предметом іпотеки.

На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначав, що Кредитна спілка «Україна» (далі - КС «Україна») на підставі договору додаткового пайового внеску від 17 квітня 2008 року № ГО-170408Д отримала від нього грошові кошти в сумі 1 511 000,00 грн зі сплатою 27 % річних строком на один рік.

На забезпечення виконання договору пайового внеску 17 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та КС «Україна» укладено іпотечний договір, за умовами якого ОСОБА_2 передав позивачу в іпотеку квартири НОМЕР_1 та НОМЕР_2 на АДРЕСА_1 .

Посилаючись на те, що у встановлений договором пайового внеску строк позивачу грошові кошти не було повернуто, ОСОБА_1 просив позов задовольнити.

Короткий зміст ухвалених у справі судових рішень

Малиновський районний суд м. Одеси заочним рішенням від 17 червня 2009 року позов задовольнив, визнав за ОСОБА_1 право власності на квартири НОМЕР_1 та НОМЕР_2 на АДРЕСА_1 .

Заочне рішення мотивоване доведеністю заявлених вимог.

Одеський апеляційний суд постановою від 04 лютого 2020 рокузаочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 червня 2009 року скасував. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовив.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що іпотечним договором, укладеним між сторонами, встановлений позасудовий порядок визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем, тому визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем на підставі рішенням суду є неналежним способом захисту. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 16 березня 2020 року, ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Шепітко Г. І., просить скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року та направити справу до апеляційного суду зі стадії відкриття апеляційного провадження у справі.

Касаційна скарга мотивована, зокрема, тим, що оскаржуваними судовими рішеннями вирішено питання про права ОСОБА_3 , оскільки він є власником квартир НОМЕР_1 та НОМЕР_2 на АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 12 квітня 2019 року, однак до участі в розгляді справи його залучено не було. Апеляційний суд безпідставно поновив ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження заочного рішення від 17 червня 2009 року.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 04 травня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали з Малиновського районного суду м. Одеси.

15 травня 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

17 квітня 2008 року ОСОБА_1 передав КС «Україна» на умовах строковості, платності та повернення грошові кошти в розмірі 1 511 000,00 грн, як внесок до Договору додаткового пайового внеску № ГО-170408 Д.

14 травня 2008 року між ОСОБА_4 , яка діяла в інтересах ОСОБА_1 , та ОСОБА_5 , який діяв від імені ОСОБА_2 , майнового поручителя КС «Україна», укладено іпотечний договір, за умовами якого були забезпечені умови виконання договору пайового внеску з повернення в строк до 17 квітня 2009 року 1 511 000,00 грн внеску зі сплатою 27 % річних.

Пунктом 4.3 іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з порядком задоволення вимог іпотекодержателя, передбачених пунктом 4.4 цього договору.

Згідно з пунктом 4.4 договору іпотеки у випадку настання будь-якої з підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачених пунктом 4.1. цього договору, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги одним з наступних способів: шляхом набуття права власності на предмет іпотеки; шляхом продажу іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційне провадження підлягає закриттю з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції.

Отже, необхідною умовою для набуття особою, яка не брала участі у справі, права касаційного оскарження судового рішення є вирішення цим судовим актом питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків.

Саме по собі набуття особою, яка не брала участі у справі, права власності на майно щодо якого виник спір, не обов`язково свідчить про те, що судовим рішенням вирішено питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків. Водночас питання про те, чи вирішено судовим рішенням питання щодо прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків особи, яка не брала участі у справі, має вирішуватись виходячи з конкретних обставин справи та з урахуванням змісту

судового рішення.

Звертаючись до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, заявник зазначав, що на підставі заочного рішенняМалиновського районного суду м. Одеси від 17 червня 2009 року за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на спірні квартири, які він придбав 12 квітня 2019 року. Оскаржувана постанова апеляційного суду від 04 лютого 2020 року порушує його права, оскільки апеляційний суд фактично припинив його право власності на вказане нерухоме майно.

Оскільки відмова в задоволенні позову ОСОБА_1 не є безумовною підставою для припинення права власності ОСОБА_6 на спірні квартири та внесення змін до реєстру прав власності, тому рішення апеляційного суду не стосується його прав та інтересів.

Схожого за змістом правового висновку дійшла і Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 07 квітня 2020 року у справі № 504/2457/15-ц.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом першої чи апеляційної інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Ураховуючи те, що постанова Одеського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року не вирішує питання про права та обов`язки ОСОБА_3 , який не брав участі у справі, тому касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 , інтереси якого представляє адвокат Шепітко Г. І., підлягає закриттю.

Керуючись статтями 389, 396 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Кредитна спілка «Україна», про визнання права власності на майно за касаційною скаргою ОСОБА_3 , інтереси якого представляє адвокат Шепітко Григорій Іванович, на постанову Одеського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року закрити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді А. Ю. Зайцев

С. Ю. Бурлаков

Є. В. Коротенко