Справа № 310/5631/20
РІШЕННЯ

Іменем України

02 листопада 2020 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Прінь І.П.,

за участі секретаря Бевз О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору міни нерухомості дійсним, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним вище позовом, в обґрунтування якого вказує на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її тітка по лінії батька - ОСОБА_5 . Після її смерті відкрилася спадщина на грошові вклади в банку та квартиру АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_5 залишила заповіт, відповідно до якого заповідала все своє майно їй ОСОБА_1 і ОСОБА_4 . Квартира належала ОСОБА_5 на підставі договору міни від 29.01.1999 року, який був укладений між нею та ОСОБА_2 , яка діяла в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 . Договір був укладений та зареєстрований Бердянською регіональною товарною біржею «Недвижимость Приазовья» за №23, а право власності ОСОБА_5 на квартиру було зареєстровано Державним комунальним підприємством з технічної інвентаризації виконкому Бердянської міської ради. Вона у встановлений законом строк подала заяву про прийняття спадщини за заповітом. ОСОБА_4 заяви про прийняття спадщини не подав. 05.08.2020 року нотаріус видала їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом на всю суму грошових вкладів. Постановою нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірну квартиру, оскільки договір міни, який був укладений померлою ОСОБА_5 29.01.1999 року, оскільки цей договір був укладений на товарній біржі з порушенням вимог ст. 45,47 ЦК України 1963 року. Оскільки ОСОБА_5 померла, посвідчити нотаріально вказаний договір не виявляється можливим. Зважаючи на те, що сторони договору міни повністю виконали умови цього договору, позивач просить визнати цей договір дійсним на підставі ст.47 ЦК України (1963 року) і визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на спадкове майно квартиру АДРЕСА_1 .

Позивач і представник позивача в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подала заяву про розгляд справи без її участі. Просила позовні вимоги позивача задовольнити частково, визнати договір міни від 29.01.1999 року дійсним та визнати за позивачем право власності на Ѕ частку спірної квартири в порядку спадкування за заповітом. При цьому позивач заяви про зміну позовних вимог не подала.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином шляхом направлення судових повісток за відомою суду адресою проживання та опублікування оголошення про виклик в судове засідання на сайті Бердянського міськрайонного суду Запорізької області. Причини неявки суду не повідомили. Відзиву на позов не подали.

Відповідно до ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких підстав, суд ухвалив розглянути справу за відсутності позивача і відповідача, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в заочному порядку, за наявними матеріалами.

Суд, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд встановив таке.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.10).

Після її смерті Бердянською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №38/2019 (а.с.62-111).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на грошові вклади в банку та квартиру АДРЕСА_1 .

З матеріалів спадкової справи встановлено, що 18.10.2011 року ОСОБА_5 був складений заповіт, за яким вона заповіла усе своє майно ОСОБА_4 і ОСОБА_1 , в рівних частках кожному.

ОСОБА_1 11.02.2019 року подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини за заповітом.

Постановою державного нотаріуса Постол Н.Г. від 05.08.2020 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 , з тих підстав, що договір міни спірної квартири від 29.01.1999 року, який був укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , яка діяла в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 , був укладений на товарній біржі з порушенням вимог ст. 45,47 ЦК України 1963 року, нотаріально не посвідчений.

Таким чином, у позивача виникли перешкоди в отриманні спадщини.

Так, судом встановлено, що 29.01.1999 року між ОСОБА_5 , з однієї сторони, та ОСОБА_2 , яка діяла в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 , з другою сторони, був укладений договір міни нерухомості, за яким у власність ОСОБА_5 прийняла у власність квартиру АДРЕСА_1 .

Договір був укладений та зареєстрований Бердянською регіональною товарною біржею «Недвижимость Приазовья» за №23. Однак, в супереч вимогам ст. 227 ЦК України, яка була чинною на той час, договір нотаріально не посвідчений.

Право власності ОСОБА_5 на вказану квартиру було зареєстровано Державним комунальним підприємством з технічної інвентаризації виконкому Бердянської міської ради 16.02.1999 року за реєстровим номером №11493.

Відповідно до норм діючого на момент укладання договору міни цивільного законодавства, а саме ст. 227 ЦК України ( 1963р.) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин.

Статтею 47 ЦК України ( 1963р.) визначено, що суд має право визнати угоду дійсною, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди.

Враховуючи, що сторони договору повністю виконали умови договору міни нерухомості, що вимагає нотаріального посвідчення, зареєстрували її на товарній біржі, зареєстрували право власності в КПТІ, здійснили фактичний обмін нерухомим майном, протягом тривалого часу користувалися належними їм квартирами, не маючи один до одного жодних претензій, суд приходить до висновку про можливість визнання договору міни нерухомості дійсним відповідно до ст. 47 ЦК України ( 1963р.).

Що стосується позовних вимог позивача про визнання за нею права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом, то суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.1216, ст.1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Згідно зі ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За приписами ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 у встановлений законом строк, а саме 13.02.2019 року подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини за заповітом.

За умовами заповіту, спадкодавець заповідав усе своє майно ОСОБА_4 і ОСОБА_1 в рівних частках кожному.

Тобто, за заповітом спадкоємцю ОСОБА_1 переходить у спадщину Ѕ частка спадкового майна.

Право на спадкування іншої Ѕ частки спадкового майна, яка не була прийнята спадкоємцем за заповітом ОСОБА_4 , згідно із ст.1223 ЦК України одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Зі спадкової справи не встановлено, що позивач ОСОБА_1 подавала нотаріусу заяву про прийняття спадщини за законом. До того ж позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно за законом позивач не заявляв.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 підлягають частковому задоволенню, а саме за позивачем необхідно визнати право власності на Ѕ частку спірної квартири.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13,76-80,258-259,263-265,268,273,280-282, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати дійсним договір міни нерухомості від 29 січня 1999 року, який укладений між ОСОБА_2 , яка діяла в своїх інтересах та інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 , з однієї сторони, і ОСОБА_5 , з другої сторони, укладений на Бердянській регіональній товарній біржі «Нерухомість Приазовья», зареєстрований 29 січня 1999 року за №23.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом від 18.10.2011 року після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В задоволенні решти вимог відмовити.

Згідно зі ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцять днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складення).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено 11.11.2020 року.

Суддя І. П. Прінь