КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/225/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Іванченка М.М., Музичко С.Г.

при секретарі Кемському В.В.

за участю: представника АТ КБ „ПриватБанк"- Куценко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 вересня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Печерського районного суду міста Києва Писанець В.А.,

у цивільній справі № 757/53926/18-ц за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача та стягнення незаконно списаних грошових коштів,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом про захист прав споживачів та стягнення незаконно списаних коштів обґрунтовувала свої вимоги тим, що працевлаштувавшись в червні 2017 року отримала зарплатну банківську картку ПАТ КБ „ПриватБанк" № НОМЕР_1 . З першого місяця отримання заробітної плати відповідач без будь-яких попереджень, без погодження із нею, а також без наявності відповідного судового рішення розпочав списувати на свою користь кошти. Обґрунтовуючи свої дії наяністю заборгованості за укладеними між нею та відповідачем кредитними договорами від 08.09.2006 року № SAMDN3267 «Товари в розстрочку» та від 13.09.2006 року № DNH4KP29590426 «ПростоКредит/ПриватКредит». Незважаючи на закінчення строків позовної давності та відсутність судових рішень про стягнення такої заборгованості. Протягом періоду часу з 18.06.2017 року по 31.10.2017 року відповідач незаконно списав з її зарплатної картки кошти в сумі 15719, 69 гривень, що і стало підставою для звернення у 2017 році до суду. Постановою Апеляційного суду міста Києва від 20.09.2018 року її позовні вимоги були задоволені.

Однак, незважаючи на те, що 09.11.2017 року в межах розгляду справи № 757/56920/17-ц судом першої інстанції було задоволено клопотання про забезпечення позову та заборонено відповідачу списання із її зарплатної картки грошові кошти на погашення боргу за кредитними договорами до вирішення справи по суті, банк продовжив таке списання протягом періоду з 15.11.2017 року по 26.04.2018 року на суму 14 716, 07 гривень, яка не охоплювалася судовим рішенням Апеляційного суду міста Києва. Тому просила суд задовольнити заявлені нею позовні вимоги.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 27 вересня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 14 716, 07 гривень та судовий збір на користь держави.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у позові відмовити повністю. Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин справи, які мають значення для справи.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу зазначаючи, що суд першої інстанції ухвалив абсолютно адекватне, справедливе, законне рішення. І підстав які б могли слугувати підставою для його скасування нема.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд задовольнити її в повному обсязі.

Позивач будучи належним чином повідомленим про розгляд справи у судове засідання не з`явилася. Поважність причин неявки суду не повідомила.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у її відсутність в силу вимог ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом при розгляді справи встановлено, що у 2006 році між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 були укладені кредитні договори, а саме: 08 вересня 2006 року № SAMDN3267 «Товари в розстрочку»; 13 вересня 2006 року № DNH4KP29590426 «ПростоКредит/ПриватКредит», за якими банк надав позичальнику кошти, які остання зобов`язалась повернути разом з відсотками за користування кредитом.

17 червня 2017 року ОСОБА_1 у ПАТ КБ «ПриватБанк» було отримано зарплатну банківську картку № НОМЕР_1 , що свідчить про наявність між сторонами правовідносин за договором банківського рахунка.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 20.09.2018 року у справі № 757/56920/17 -ц було задоволено вимоги ОСОБА_1 .. Стягнуто з АТ КБ „ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 незаконно списані грошові кошти в розмірі 15719, 69 гривень за період з18.06.2017 року по 01.11.2017 року.

Ухвалою Печерського районного суд міста Києва від 09 листопада 2017 року по справі №757/56920/17-ц суд заборонив відповідачу списувати грошові кошти із зарплатної банківської карти ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 до вирішення справи по суті, однак банк проігнорував ухвалу і після застосування судом заборони продовжив списувати кошти з рахунку.

У період з 15 листопада 2017 року по 26 квітня 2018 року з даного рахунку банком в одноособовому порядку були списані кошти із зазначенням призначення платежу: «автоматичне списання грошей для погашення простроченої заборгованості по карті».

Вказане списання коштів, що не заперечується банком,було здійснено на погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитними договорами № SAMDN3267 та № DNH4KP29590426.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача незаконно списаних коштів, суд першої інстанції, виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Зазначаючи, що відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно зі ст. 1067 ЦК України договір банківського рахунку укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

У відповідності до п. 7.1.2. ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Згідно з п. 14.15 ст. 14 даного Закону користувач відповідно до умов договору зобов`язаний надати банку інформацію для здійснення контактів з ним, а банк зобов`язаний зберігати цю інформацію протягом дії договору. Обов`язок банку щодо повідомлення користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу користувача є виконаним: у разі інформування банком користувача про кожну здійснену операцію відповідно до контактної інформації, наданої користувачем.

Отже, відповідач зобов`язувався забезпечувати збереження коштів клієнта на його рахунку; приймати до зарахування на рахунок клієнта готівкові та безготівкові грошові кошти та забезпечувати списання коштів по рахунку клієнта.

Із зарплатної банківської картки ОСОБА_1 за період з 15 листопада 2017 року по 26 квітня 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» в одноособовому порядку були списані кошти в розмірі 14 716,07 гривеньіз призначення платежу: «автоматичне списання грошей для погашення простроченої заборгованості по карті».

Дане списання підтверджується виписками по рахунку: 15 листопада 2017 року - 376,30 грн.; 28 листопада 2017 року - 115,06 грн.; 29 листопада 2017 року - 0,16 грн.; 30 листопада 2017 року - 2 770,80 грн.; 13 грудня 2017 року - 419,50 грн.; 16 січня 2018 року - 327,00 грн.; 30 січня 2018 року - 1 461,16 грн.; 14 лютого 2018 року - 575,50 грн.; 28 лютого 2018 року - 2 868,84 грн.; 15 березня 2018 року - 498,50 грн.; 29 березня 2018 року - 2 316,59 грн.; 13 квітня 2018 року - 495,50 грн.; 26 квітня 2018 року - 2 319,59 грн.; 26 квітня 2018 року - 171,57 грн., на загальну суму 14 716,07 грн.

У відповідності до ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

За змістом ст. 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму

на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Відтак, суд вважав, що банк не може списувати грошові кошти з рахунка клієнта без його розпорядження, крім випадків - наявності рішення суду про таке стягнення, встановлення такого права законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що судом першої інстанції безпідставно не було взято до уваги п. 1.1.3.2.12 Умов та правил надання банківських послуг, ст. 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», за якими, платник при укладені договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб, на думку колегії суддів не ґрунтується на нормах діючого законодавства та матеріалах справи.

Так, відповідачем не надано належних та допустимих доказів підписання ОСОБА_1 «Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку», та права банку на списання коштів з рахунку позивача без його на те згоди, яке не передбачене в особисто підписаній ОСОБА_1 заяві на видачу зарплатної банківської карти від 17.06.17 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що списання банком в період з 15 листопада 2017 року по 26 квітня 2018 року в одноособовому порядку з поточного рахунку позивача коштівурозмірі 14 716,07 гривень не ґрунтується на вимогах Закону та наявних між сторонами договірних умов.

Не можуть бути підставою для скасування судового рішення і доводи апеляційної скарги в частині того, що на час списання коштів у позивача була заборгованість за кредитними договорами № SAMDN3267 та № DNH4KP29590426.Тобто умови укладених між банком та позивачем договорів - не виконані, наявність заборгованості не оспорена.

Так як у відповідності до постанови Київського апеляційного суду від 20.09.2018 року в справі № 757/56920/17-ц судом було встановлено, що строки дії кредитів за вищевказаними договорами сплили в 2009 році. За період з 2009 року по 2017 рік банк ( відповідач) будь-яких вимог до позивача про стягнення заборгованості за кредитними договорами не висував, у встановленому законом порядку до суду не звертався, а лише з отриманням у 2017 році ОСОБА_1 зарплатної картки, почав у примусовому порядку списувати кошти за договорами дія яких закінчилася. А оскільки банк протягом майже восьми років не звертався до суду з приводу стягнення з позивача грошей за вказаними кредитними

договорами то такі договори можуть бути виконані позивачем або добровільно, або на підставі рішення суду.

Зазначене судове рішення апеляційної інстанції на час ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення набрало законної сили. А відтак, з урахуванням ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій участь беруть ті ж самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, колегія враховує, що списання банком коштів з рахунку позивача відбувалося в період дії ухвали Печерського районного суду м. Києва від 09 листопада 2017 року, якою було вжито заходів забезпечення позову у справі № 757/56920/17-ц та заборонено ПАТ КБ «ПриватБанк» списувати із заробітної банківської картки ОСОБА_1 грошові кошти для погашення боргу за кредитними договорами від 08.09.2006 року за №SAMDN7 та від 13.09.2006 року за №DNH4KP29590426 до вирішення справи по суті, що додатково свідчить про незаконність дій банку в оскаржуваній позивачем частині.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з л дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 368, 372, 374,375, 381 -384, 387 ЦПК України, колегія судідв,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 лютого 2020 року.

Суддя - доповідач:

Судді: