Номер провадження: 22-ц/813/1642/20
Головуючий у першій інстанції Бойчук А.Ю.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Павлючук Ю.В.,

розглянувши у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Акціонерний комерційний інвестиційний банк «УкрСиббанк» про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

28 липня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення коштів, зазначаючи, що 27.04.2006 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений кредитний договір № 246-08 МК, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 402 664,00 швейцарських франків. 02.06.2006 року була укладена додаткова угода №1 до кредитного договору № 246-08 МК, відповідної до якої сума кредиту була збільшена до 658 514,00 швейцарських франків, термін повернення кредитних коштів 27.04.2013 року. Одночасно був укладений договір поруки № 269-08 П МК, відповідно до якого ОСОБА_2 виступила поручителем ОСОБА_1 по виконанню ним зобов`язань за кредитним договором № 246-08 МК. ОСОБА_2 сплатила за кредитним зобов`язаннями ОСОБА_1 120 399, 57 швейцарських франків. Також ОСОБА_2 стало відомо, що заборгованість за кредитом ОСОБА_1 погашена в повному обсязі, тому просить суд стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 грошову суму, сплачену за зобов`язаннями ОСОБА_1 за умовами договору № 246-08 МК в розмірі 120 399, 57 швейцарських франків та судові витрати (т.2, а.с.2-3).

23.08.2016 року представник ПАТ «УкрСиббанк» - Прокофєва Л.В. звернулася до Приморського районного суду м. Одеси із клопотанням про заміну сторони у справі, зазначаючи, що 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за умовами якого всі права та обов`язки за кредитним договором № 246-08 МК від 27 квітня 2006 року та договорами забезпечення, укладеними між ПАТ «УкрСиббанк» та позичальником ОСОБА_1 , та поручителем ОСОБА_1 , перейшли від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк» (т.2, а.с.75-76).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16.11.2017 року цивільну справу за позовом ОСОБА_2 було залишено без розгляду (т.2, а.с.187-188). 15 грудня 2017 року до Апеляційного суду Одеської області надійшла апеляційна скарга представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16.11.2017 року, в якій апелянт зазначає, що суд не звернув уваги на відсутність в матеріалах справи доказів щодо належного сповіщення позивача про час та місце розгляду справи, станом на 08.12.2017 року позивач та його представник не отримали належним чином засвідчену копію ухвали від 16.12.2017 року, про наявність даної ухвали стало відомо представнику позивача при ознайомлені з матеріалами справи 07 грудня 2017 року, тому апелянт просить суд скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження судового розгляду до суду першої інстанції (т.2, а.с.196-199). Постановою Апеляційного суду Одеської області від 12 липня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 було вирішено задовольнити, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2017 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (т.2, а.с.243-247).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено (т.2, а.с.28-31).

26 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Апеляційного суду Одеської області з апеляційною скаргою на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2018 року, зазначаючи, що судом першої інстанції було порушено процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права. У зв`язку з чим, апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення, прийняти нове, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог, стягнути з позивача судові витрати за сплату судового збору та скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03 серпня 2016 року (т.2, а.с.34-38). Ухвалою судді Апеляційного суду Одеської області від 26 грудня 2018 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 (т.2, а.с.42-43).

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», було ліквідовано Апеляційний суд Одеської області та створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м. Одесі. Згідно з ч. 5 ст. 31 ЦПК України у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

В порядку автоматизованого розподілу судової справи після створення нового суду суддею доповідачем визначено суддю Дрішлюка А.І., якого було переведено до Одеського апеляційного суду відповідно до рішення Вищої ради правосуддя № 4065/0115-18 від 28 грудня 2018 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18 січня 2019 року справу прийнято до свого провадження (головуючий суддя Дрішлюк А.І.) (т.2, а.с.46-46зворот).

05 березня 2020 року представником ОСОБА_2 ОСОБА_4 до апеляційного суду було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому представник позивача зазначає, що посилання апелянта на приписи ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 95 ЦПК України є безпідставними, оскільки чинна на час звернення позивача до суду із позовною заявою редакція ЦПК України не передбачала обов`язку позивача завіряти надані копії документів. Щодо посилань апелянта на долучення копії довідки АКІБ «УкрСиббанк» до матеріалів справи у спосіб, що протирічить вимогам ЦПК України, зазначає, що відповідний доказ позивачем було надано суду згідно з передбаченим ЦПК України процесуальним порядком, у якості додатку до позовної заяви. Щодо посилань апелянта на позицію ВС, викладену у справі №161/16891/15-ц у якості обґрунтування своїх послань на неналежність довідки, наданої АКІБ «УкрСиббанк», представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 зазначає, що обставини у справах не є тотожними, а отже висновки наведені ВС у зазначеній вище справі не підлягають застосуванню у справі за позовом ОСОБА_2 . Окрім цього звертає увагу на те, що апелянт заперечуючи проти розміру у якому позивачка здійснила погашення заборгованості відповідача, ОСОБА_1 тим мне менш, не надає власного розрахунку. Щодо відмови суду першої інстанції застосувати строки позовної давності, а також закрити провадження у справі, представник позивача погоджується з такими висновками суду першої інстанції, а відповідні заперечення апелянта вважає необґрунтованими. На підставі викладеного просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення (т.2, а.с.88-92).

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

В судовому засіданні представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував. Представник відповідача апеляційну скаргу підтримував. В судовому засіданні оголошувалась перерва. В останнє судове засідання представником позивача було подано клопотання про відкладення слухання справи через введенні карантині обмеження, проте інших причин, які безпосередньо перешкоджають йому взяти участь у судовому засіданні в режимі відеконференції, як власно і клопотання про призначення судового засідання в режимі відеконференції не заявлялось. Явка до апеляційного суду не обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи відсутні (ст. 8, ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Приймаючи рішення у справі суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 , на виконання вимог договору поруки № 269-08 П МК сплатила замість ОСОБА_1 грошові кошти на загальну суму 120 399, 57 швейцарських франків, які останній мав сплатити за кредитним договором № 246-08 МК від 27.04.2006 року, відтак відповідно до ч.1ст. 556 ЦК України, згідно якої до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання, позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення на її користь зі ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 120 399, 57 (сто двадцять тисяч триста дев`ятнадцять) швейцарських франків 57 сантимів підлягають задоволенню.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції та звертає увагу на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» в особі начальника відділення № 260 АКІБ «УкрСиббанк» Левченка Євгена Васильовича та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір від 27.04.2006 року № 246-08 МК, згідно умов якого банк зобов`язувався надати ОСОБА_1 , а ОСОБА_1 зобо`язувався прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит у формі не поновлюваної кредитної лінії з лімітом кредитної лінії 402 664, 00 швейцарських франків у порядку і на умовах, зазначених у даному договорі. Надання кредиту з 27.04.2006 року по 27.04.2013 року (т.1 а.с.5-10).

У забезпечення виконання Кредитного договору, був укладений договір поруки № 269-08 П МК від 27.04.2006 року, між АКІБ «УкрСиббанк» в особі начальника відділення № 260 АКІБ «УкрСиббанк» Левченка Євгена Васильовича та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (т.1 а.с.15-15зворот).

Предметом вищевказаного Договору поруки є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором від 27.04.2006 року № 246-08 МК.

Згідно п.1.3. Договору поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Позичальник, в тому числі за повернення основної суми боргу, процентів, за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, та сплату пені і інших штрафних санкцій, передбачених у вказаному кредитному договорі.

Додатковою угодою № 1 від 02.06.2006 року до кредитного договору № 246-08 МК від 27.04.2006 року внесено зміни до п. 1.1 кредитного договору у вигляді збільшення розміру кредиту до 658 514 швейцарських франків. У зв`язку з цими змінами було укладено додаткову угоду № 1 від 02.06.2006 року до договору поруки № 269-08 П МК від 27.04.2006 року (т.1 .ас.11).

Судом першої інстанції встановлено та не заперечувалось представником відповідача, що ОСОБА_1 через деякий час відмовився від повернення кредитних коштів та АКІБ «УкрСиббанк» звернувся до ОСОБА_2 з вимогою про погашення утвореної заборгованості, яка складала 470 354 швейцарських франків.

Як вбачається з оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції вважав доведеним факт сплати ОСОБА_2 на виконання вимог договору поруки №269-08 П МК замість ОСОБА_1 грошових коштів на загальну суму 120 399, 57 швейцарський франків, які останній мав сплатити за кредитним договором №246-08 МК від 27.04.2006 року. Суд першої інстанції зазначає, що відхиляє заперечення відповідача щодо невідповідності реквізитів у наданих позивачкою копіях квитанцій реквізитам кредитного договору № 246-08 МК від 27.04.2006 року, підкреслюючи, що у зазначених банківських квитанціях в графі призначення платежу міститься посилання на кредитну заборгованість згідно кредитного договору № 361 (позичальник ОСОБА_1 , платник ОСОБА_2 ). Втім, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд, погоджуючись із доводами апеляційної скарги у цій частині, дійшов висновку, що наведені посилання суду першої інстанції є необґрунтованими, оскільки не відповідають матеріалам справи виходячи із наступного.

Відповідно до чч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За положеннями ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суд від 02 жовтня 2019 року у справі № 522/16724/16-ц.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України, слід зробити висновок, що позивачка заявляючи про виконання нею вимог договору поруки № 269-08 П МК замість ОСОБА_1 повинна була довести існування відповідних обставин на які вона посилається.

З долучених до позовної заяви квитанції №28 від 19 травня 2008 року, №24 від 26 травня 2008 року, №25 від 10 червня 2008 року, №5 від 10 жовтня 2008 року, №5 від 03 листопада 2008 року (т. 1 а.с. 18-20), вбачається поповнення ОСОБА_2 власного кредитного рахунку № НОМЕР_1 .

Доказів договірного списання банком із всіх рахунків поручителя коштів на виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором № 246-08 МК від 27.04.2006 року матеріали справи також не містять.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд не приймає відповідні копії квитанцій як належні докази сплати ОСОБА_2 протягом 2008-2009 років коштів за кредитними зобов`язаннями відповідача.

Щодо наданої позивачем копії квитанції №4 від 18 листопада 2008 року (т.1, а.с21), апеляційний суд звертає увагу на додаткову угоду № 1 від 26.03.2007 року до кредитного договору № 246-08 МК від 27.04.2006 року, відповідно до п. 1 якої у зв`язку зі зміною програмного забезпечення Банку, в якому здійснюється обслуговування кредитних процесів, Сторони домовились, що для ідентифікації Договору можуть застосовуватись як номер Договору, зазначений при його укладенні, а саме № 246-08 МК, так і реєстраційний номер Договору в системі обліку Банку, а саме 0. Відповідно до п. 2.1. наведеної додаткової угоди сторони погодили, що позичальник зобов`язується повернути суму кредиту та сплачувати проценти комісії, штрафні санкції та інші платежі згідно умов Договору на рахунок № НОМЕР_2 в АКІБ «Укрсиббанк», код Банку (МФО) 351005. З укладених у подальшому договору поруки № 269-08 П МК від 02 червня 2006 року та додаткової угоди до договору поруки № 269-08 П МК від 02 червня 2006 року не вбачається зміни сторонам наведених вище положень.

Втім, з копії квитанції №4 від 18 листопада 2008 року вбачається, що ОСОБА_2 , було сплачено 5 290, 70 швейцарський франків в рахунок погашення кредиторської заборгованості згідно кредитного договору № 361 (позичальник ОСОБА_1 , платник ОСОБА_2 ), на рахунок НОМЕР_3 , що не відповідає погодженому сторонами у додатковій угоді № 1 від 26.03.2007 року, шляху погашення заборгованості за кредитним договором № 246-08 МК від 27.04.2006 року. А відтак апеляційний суд відхиляє і наведену копію квитанції як неналежний доказ у справі.

Квитанція ж №6 від 18 листопада 2008 року свідчить про здійснення валютно-обмінної операції (т.1, а.с.21), а відтак також не приймається апеляційним судом як належний доказ погашення заборгованості за кредитним договором.

Щодо належності та допустимості довідки АКІБ «УкрСиббанк» № 37-1/38-1/2656 від 02.02.2009 року, якою підтверджено, що ОСОБА_2 як майновий та фінансовий поручитель виконує зобов`язання (погашає заборгованість) за кредитним договором № 246-08 МК від 27.04.2006 року (позичальник за кредитним договором ОСОБА_1 ) в розумінні ст. ст. 77, 78 ЦПК України, апеляційний суд зазначає наступне.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Наведене узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц.

Отже, оскільки надана позивачем копія довідки АКІБ «УкрСиббанк» № 37-1/38-1/2656 від 02.02.2009 року не є первинним документом, а відповідної виписки з особових рахунків клієнта як і належних квитанції ані у суді першої інстанції, ані протягом апеляційного перегляду справи (з наданням доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї)позивачем надано не було, апеляційний суд вважає не доведеним факт сплати ОСОБА_2 , на виконання вимог договору поруки № 269-08 П МК замість ОСОБА_1 грошових коштів на загальну суму 120 399, 57 швейцарських франків, які останній мав сплатити за кредитним договором № 246-08 МК від 27.04.2006 року, а відтак констатує відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Акціонерний комерційний інвестиційний банк «УкрСиббанк» про стягнення коштів.

Щодо доводів позовної заяви про неналежне засвідчення, у порушення вимог ст. 95 ЦПК України, письмових доказів, доданих до позовної заяви, апеляційний суд звертає увагу, що норми ЦПК України у редакції від 01.08.2016 року, чинного на момент звернення ОСОБА_2 із позовною заявою не містили обов`язку позивача засвідчувати копії поданих ним письмових доказів, як це встановлено вимогами ст. 95 ЦПК України у чинній редакції. Окрім того, відповідно до ч.2 ст. 64 ЦПК України у редакції від 01.08.2016 року, чинній на момент звернення ОСОБА_2 із позовною заявою, у разі подання копії письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Протягом розгляду справи у суді першої інстанції відповідачем не було заявлено відповідного клопотання про подання оригіналів письмових доказів. Відтак наведені доводи апелянта апеляційний суд не приймає до уваги.

Інші доводи апеляційної скарги, зокрема щодо безпідставного незастосування судом першої інстанції строків позовної давності, з врахуванням наявності інших підстав для скасування рішення суду першої інстанції та наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог по суті, окремо апеляційним судом не висвітлюється. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Апеляційний суд в силу своїх процесуальних повноважень, визначених статтями 367, 374 ЦПК України, не має права на залучення на стадії апеляційного розгляду доказів, які не були подані до суду першої інстанції, за винятком надання учасником справи доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, як і повноважень на скасування рішення суду з направленням справи на новий судовий розгляд.

Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, з врахуванням заявлених підстав та предмету позовних вимог, в зв`язку з ненаданням належних та допустимих доказів позивачкою на підтвердження її позовних вимог, суд апеляційної інстанції на підставі ст. 376 ЦПК України дійшов висновку про скасування оскаржуваного рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовуОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Акціонерний комерційний інвестиційний банк «УкрСиббанк» про стягнення коштів.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Акціонерний комерційний інвестиційний банк «УкрСиббанк» про стягнення коштів відмовити.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

28.12.2020 року м. Одеса