ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року

м.Суми

Справа №950/2513/19

Номер провадження 22-ц/816/2135/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 06 серпня 2020 року в складі судді Чхайла О.В., ухваленого у м. Лебедин, повний текст якого складений 14 серпня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

11 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Лебединської районної державної адміністрації Сумської області про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1500 грн.

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 06 серпня 2020 року у задоволення позовний вимог ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Зокрема, заявник апеляційної скарги вважає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги висновки Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, викладені у судових рішеннях у подібних правовідносинах щодо застосування норм права при відшкодуванні моральної шкоди.

Крім того, позивач зазначає, що він належно обґрунтував факт заподіяння йому моральної шкоди протиправними діями (бездіяльністю) відповідача, вказав причинно-наслідковий зв`язок та негативні наслідки такої шкоди, що створило психічне напруження від ненадання відповіді відповідачем та очікування ним цієї відповіді, що саме від протиправних дій та бездіяльності голови РДА він зазнав розчарування, що створило додаткове психічне напруження, викликане дискримінацією під час розгляду його заяви порівняно зі зверненнями інших громадян, які відповідач розглядав належно. Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже, і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відхилити її, а рішення суду - залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом стали ті обставини, що 17 січня 2017 року він звернувся до голови Лебединської РДА із заявою за №30, в якій просив: 1. повідомити причини, за яких не вивезені отрутохімікати (пестициди), що знаходяться на хімічному складі в с. Будилка та перелічити всі дії, вчинені Лебединською РДА у 2016 році для вивезення зазначених хімікатів; 2. з`ясувати та назвати причини, за яких Лебединський відділ поліції впродовж останніх трьох років не провів та не передав до суду жодне з семи кримінальних проваджень, в яких позивач є постраждалим від злочину і інших п`яти кримінальних проваджень, в яких є заявником; 3. повідомити, чи спроможна поліція Лебединського району захистити права позивача, права інших мешканців району та покарати злочинців; використати надані Президентом України повноваження; 4. посприяти в захисті прав позивача у семи зазначених кримінальних провадженнях та забезпечити виконання Лебединським відділом поліції Конституції України, Закону України «Про Національну поліцію» та КПК України щодо захисту прав і свобод громадян та забезпечити законність і правопорядок у районі.

На вказану заяву позивача голова Лебединської районної державної адміністрації надав йому відповідь за №14-К/01-19 від 02 лютого 2017 року.

Однак, як вважав ОСОБА_1 , вичерпної відповіді на поставлені у заяві питання у встановлений законом строк відповідач не надав, тому він звернувся із позовом до Лебединської районної державної адміністрації Сумської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2017 року у справі за № 818/307/17 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені. Визнано протиправними дії голови Лебединської районної державної адміністрації Химича В.В., що полягали у неповному та неналежному розгляді заяви ОСОБА_1 від 17 січня 2017 року за №30. Зобов`язано голову Лебединської районної державної адміністрації Химича В.В. повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17 січня 2017 року за №30 (а.с. 3-4).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів належними і допустимими доказами обставин того, що незаконними діями відповідача йому було завдано моральної шкоди, ураховуючи той факт, що право на звернення до суду позивач реалізував на власний розсуд і дана обставина не є підставою для визнання того факту, що позивачу була заподіяна моральна шкода.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 40 Конституції України, статей 1, 15, 16, 18, 19 Закону України «Про звернення громадян», статті 5 Закону України «Про інформацію» кожному гарантується право на звернення та отримання вичерпної та обґрунтованої відповіді стосовно порушених питань, крім випадків, що встановлені законами.

Згідно статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом ст. 31 Закону України «Про інформацію» у разі, якщо порушенням права на свободу інформації особі завдано матеріальної чи моральної шкоди, вона має право на її відшкодування за рішенням суду.

У частині другій статті 25 Закону України «Про звернення громадян» йдеться про те, що громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом.

Виходячи з норм статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Як зазначено у статті 302 ЦК України, право на інформацію належить до особистих немайнових прав особи.

З матеріалів справи вбачається, що судовими рішеннями в адміністративній справі за № 818/307/17 була встановлена протиправність дій відповідача, що полягала у неповному та неналежному розгляді заяви позивача, у наданні відповіді на питання №№ 2-4 заяви позивача від 17 січня 2017 року за № 30, чим було порушено його особисте немайнове право на інформацію.

Однак, на думку колегії суддів, сам факт визнання протиправними дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з нього моральної шкоди.

Так, колегія суддів ставиться критично до доводів ОСОБА_1 щодо наявності підстав для відшкодування на його користь моральної шкоди з огляду на наступне.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на постанови Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 750/6330/17, від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17 та від 15 серпня 2019 року у справі № 823/782/16, які ухвалені за інших фактичних обставин справи та у яких Верховний Суд висловив загальні підходи до визначення та відшкодування моральної шкоди у зв`язку з порушенням принципу належного врядування.

Зокрема, виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому, слід враховувати, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу статті 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується, тобто, обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що преюдиційним є факт протиправності дій відповідача, які, вочевидь, мали негативний вплив на психологічний стан ОСОБА_1 та викликали у нього негативні емоції. Проте, на думку колегії суддів, такі негативні емоції не досягли рівня страждань, а позивач не довів в чому конкретно проявилося порушення його нормальних життєвих зв`язків, що саме спричинило йому моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок з протиправними діями відповідача.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач свідомо займає активну життєву позицію, постійно звертається із заявами до органів державної влади та місцевого самоврядування з приводу надання йому інформації по тим чи іншим питанням. Ураховуючи викладене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що він зазнав додаткового психічного напруження під час розгляду його заяви від 17 січня 2017 року за № 30.

Також необхідно врахувати, що запитувана позивачем інформація та очікувана відповідь на запитання №№ 2-4 його заяви від 17 січня 2017 року стосувалися питання щодо виконання Лебединським відділенням Сумського РВП ГУНП в Сумській області своїх обов`язків, визначених нормами чинного законодавства і не зачіпала особистих інтересів ОСОБА_1 та не вимагала від нього вимушеного звернення до суду за захистом та відновленням його порушених прав та інтересів, як він про це зазначає.

Крім того, колегія суддів звертає увагу і на те, що відповідно до статті 25 Закону України «Про звернення громадян», на положення якої посилається ОСОБА_1 , у разі задоволення скарги орган або посадова особа, які прийняли неправомірне рішення щодо звернення громадянина, відшкодовують йому завдані матеріальні збитки, пов`язані з поданням і розглядом скарги, обґрунтовані витрати, понесені у зв`язку з виїздом для розгляду скарги на вимогу відповідного органу, і втрачений за цей час заробіток. Спори про стягнення витрат розглядаються в судовому порядку. Громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні чи матеріальні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи під час розгляду лише скарги.

В той же час, виходячи з вимог статті 3 Закону України «Про звернення громадян», законодавець розмежовує звернення громадян на пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 лютого 2020 року у справі № 815/208/17.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, звернення ОСОБА_1 до відповідача за № 30 від 17 січня 2017 року за своїм змістом та назвою у розумінні статті 3 Закону України «Про звернення громадян» є заявою, а не скаргою, у зв`язку з чим посилання заявника на статтю 25 вказаного закону, як на підставу для відшкодування моральної шкоди не можуть бути правовою підставою для задоволення позову.

Інші доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду про відмову в задоволенні позову також не спростовують і не містять посилань на такі порушення, які б слугували підставою для скасування рішення суду в оскарженій частині.

Відтак, колегія суддів вважає, що судом з`ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, його висновки відповідають вимогам закону та обставинам справи, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування законного і обґрунтованого рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому таке судове рішення необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 381 ч.ч.1, 3; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Лебединського районного суду Сумської області від 06 серпня 2020 року у даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: С.Г. Хвостик

Судді: О.І. Собина

В.І. Криворотенко