17 лютого 2020 року Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого - судді Колесник С.А.,
при секретарі - Романок А.Ф.,
27.12.2019 до Київського районного суду м. Харкова надійшла вказана позовна заява, в якій Моторне (транспортне) страхове бюро України просить в порядку регресу стягнути з відповідача ОСОБА_1 суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 39 652, 54 грн., вартість послуг аварійного комісара у розмірі 742,00 грн., а разом 40 394,54 грн., а також сплачений позивачем судовий збір.
Згідно ухвали судді від 02.01.2020 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, призначено справу до розгляду у судовому засіданні (а.с. 30).
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що Постановою Московського районного суду м. Харкова від 02.05.2018 р. у справі про адміністративне правопорушення № 643/3752/18 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правовопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), яка сталася 07.03.2018 р. у м. Харків, по вул. Академіка Павлова, 55/4, під час керування винним транспортним засобом марки «DAEWOO NUBIRA», реєстраційний номер НОМЕР_2 .
19.03.2018р. Позивач отримав від Потерпілого Повідомлення про ДТП від 07.03.2018 р.
Відповідно до отриманого Позивачем звіту від 09.06.2018 р. № 376 встановлено характер пошкоджень транспортного засобу Потерпілого та вартість матеріального збитку, завданого Власнику, в результаті пошкодження при ДТП належного йому транспортного засобу, що склав 39 982,87 грн., роботи суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 стосовно пошкодженого у ДТП транспортного засобу склали суму у розмірі 742,00 грн.
21 травня 2018 р. до Позивача від Власника пошкодженого транспортного засобу надійшла Заява про відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті ДТП. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність Власника була застрахована відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/1518686 в ПрАТ СК «ЮНІВЕС», що є діючим членом МТСБУ.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність Відповідача, який керував транспортним засобом марки «DAEWOO NUBIRA», реєстраційний номер НОМЕР_2 , не була застрахована в жодній страховій компанії, що підтверджується копією Витягу з Централізованої бази МТСБУ.
Позивач розглянув Повідомлення і Заяву Потерпілого та відповідно до пп. а) п. 41.1. ст. 41 Закону та у зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність Відповідача не була застрахована, видав Наказ від 25.07.2018 № 7204 про виплату Власнику відшкодування спричиненої Відповідачем шкоди та Довідку від 13.07.2018 р. № 1 про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих.
Загальна сума регламентних виплат МТСБ України по цій страховій справі складає 40 394,54 грн., з них: 1. Страхове відшкодування в сумі 39 652,54 грн., сплачене на користь Потерпілого відповідно до Платіжного доручення від 26.07.2018 р. № 910613. 2. Послуги аварійного комісара в сумі 742,00 грн., сплачені Позивачем ФОП ОСОБА_3 відповідне платіжного доручення від 18.07.2018 р. № 910246.
Відповідно до п. 38.2.1 ст. 38 Закону МТСБ України після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду та який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі (деліктне зобов`язання).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльнії особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у рішенні від 14.12.2016 р. у справ № 6-2188цс16 деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до момент відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду (статті 11, 599, 1166 ЦК України, сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржні Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпіле шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іні особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка ві пінко дувала шке завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування якщо інший розмір не встановлений законом.
Таким чином, після відшкодування Власнику матеріальної шкоди, завданої неправомірними діями Відповідача та оплати послуг з урегулювання, Позивач отримав право регресної вимоги до Відповідача в розмірі 39 652,54 грн., вартість послуг страхового комісара 742,00 грн., а всього 40 394,54 грн., а Відповідач набув кореспондуючого обов`язку по відшкодуванню зазначених грошових сум на користь Позивача.
Також з метою досудового врегулювання спору Позивачем на адресу Відповідача були надіслані Лист та Вимога про сплату заборгованості, відповідно до яких Позивач проінформував Відповідача про набуття права регресної вимоги до останнього, та вимагав сплатити зазначеної грошової суми. Обидва документи, направлені Відповідачу, останнім були проігноровані, жодних грошових виплат Відповідач на користь Позивача не проводив. Направлення та невручення Вимоги про сплату заборговано підтверджуються відповідними доказами.
Отже, законні регресні вимоги Позивача Відповідачем не виконані, права Позивача порушені, належна останньому грошова сума у розмірі 40 394,54 грн. не виплачена, а тому така грошова сума підлягає стягненню з Відповідача у судовому порядку.
Позивач вважає можливим та бажає розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, ціна позову складає 40 394,54 грн. і не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а розгляд у порядку спрощеного позовного провадження зменшить витрати, зокрема часу, як з боку сторін, так і з боку суду.
В судове засідання представник позивача не з`явився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, у разі неявки в судове засідання відповідача проти винесення заочного рішення не заперечував (а.с. 36).
Відповідач повторно в судове засідання не з`явився (а.с. 35), будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи судовими повістками, причини неявки суду не повідомив, ніяких заяв на адресу суду не подавав.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно з правилами ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідачі належним чином повідомлені про місце і час судового засідання, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України та, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. При цьому підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути: договори та інші правочини, а також - інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 3. ст. 102 ЦПК України, висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
Згідно ст. 7-1 Закону України «Про судову експертизу», підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб.
Згідно повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 13.03.2018 та заяви від 17.05.2018 до МТСБУ ОСОБА_2 останній звернувся на підставі ст.ст. 35, 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» про здійснення відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті ДТП, що сталася 07.03.2018 (а.с. 7,14).
Пунктом 8 частини 2 статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Статтею 22 ЦК України передбачено що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, зокрема якщо особа зазнала втрати у зв`язку з пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до роз`яснень, які викладені в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованою суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року за № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати па увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, піддягає відшкодуванню з повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
Відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою.
З постанови Московського районного суду м. Харкова від 02.05.2018 вбачається, що винним у вчиненні ДТП, що сталася 07.03.2018 по АДРЕСА_2 визнано ОСОБА_1 (а.с. 4).
Вимогами ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Автомобіль винуватця ОСОБА_1 не був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Згідно ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Згідно Наказу МТСБУ № 7204 від 25.07.2018, а також платіжного доручення № 910613 від 26.07.2018 ОСОБА_2 відшкодовано шкоду з фонду захисту потерпілих в сумі 39 652, 54 грн. (а.с. 17,19).
Відповідно до платіжного доручення № 910246 від 18.07.2018 відшкодовано ОСОБА_3 вартість послуг страхового комісара в сумі 742,00 грн. (а.с. 20).
Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Регресне зобов`язання виникає лише у випадках, передбачених законом, і має похідний характер, оскільки підставою його виникнення є виконання іншою особою відповідного зобов`язання.
Підставою регресного позову є відповідальність заподіювана шкоди за завдану шкоду та факт виплати позивачем, що пред`явив регресну вимогу, певної грошової суми в рахунок відшкодування завданої шкоди. Право зворотної вимоги виникає лише після того, як відбулася виплата.
Відповідно до п. 38.2.1 ст. 38 Закону МТСБ України після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду та який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю, належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача відповідачем не надано.
Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений останнім за подачу позовної заяви судовий збір в сумі 1921,00 грн.
Керуючись ст.ст. 4-13, 76-89, 258-274, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 11, 16, 22, 623-625, 1172, 1188, 1191, Цивільного кодексу України, ст.ст. 36, 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд,
Позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України - задовольнити.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
На рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Харківського апеляційного суду. У випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення, строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Відповідно до вимог п. 15 Перехідних положень ЦПК України (в ред. з 15.12.2017 року) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Повний текст рішення виготовлено та підписано 17 лютого 2020 року.
Суддя С.А.Колесник