Дата документу 11.11.2020
Справа № 334/1071/19
Провадження № 2/334/557/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Джелановій А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року позивач звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги, в обґрунтування якого зазначив, що на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_2 належить 1/12, а ОСОБА_1 7/30 та 1/5 частина квартири АДРЕСА_1 , в яку Концерн «МТМ» за період з 01.02.2012 року по 05.04.2018 року надав послугу з надання централізованого опалення на загальну суму 46921,73 грн. Споживачами за вказаний період нарахування сплачувались частково лише в сумі 36154,65 грн., а тому станом на 01.09.2018 року сума накопиченої непогашеної заборгованості за вказаний період становить 10767,08 грн., яку позивач просить стягнути разом з понесеними ним судовими витратами у вигляді судового збору у розмірі 1921,00 грн.

За клопотанням представника позивача ухвалою суду від 10.03.2020 до участі у справі залучено в якості співвідповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Відповідач ОСОБА_1 надав суду письмові пояснення, в яких заперечує проти позовних вимог та просить застосувати до них наслідки спливу позовної давності, з огляду на те, що позивачем не було укладено з кожним власником окремо типового договору про надання послуг за вказаною адресою, крім того, окрім нього та ОСОБА_2 співвласниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які не були залучені як співвідповідачі по справі. Право власності зазначених осіб було встановлене рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12.12.2008 року (справа №2-5610/2008). До того ж, при зверненні з вказаним позовом, Концерн повинен був визначити розмір заборгованості кожного співвласника окремо, а не стягувати заборгованість солідарно тільки з ОСОБА_2 та нього, які, в свою чергу, за спірний період сплатили на користь Концерну 16236,22 грн., що підтверджується копіями квитанцій, долучених до заперечення. Також ОСОБА_1 зазначає, що за вказаною адресою ані він, ані ОСОБА_2 давно не мешкають, а сплату вартості послуг позивача вносять від імені ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , і після смерті якої особовий рахунок у Концерні «МТМ» не було переоформлено.

02.03.2020 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Петров Г.М. подав відзив на позов, в якому проти позовних вимог заперечує та просить застосувати строк позовної давності, стягнувши з відповідачки ОСОБА_2 заборгованість лише у розмірі 456,46 грн., а судовий збір покласти на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Відзив обґрунтовується тим, що оскільки послуги з централізованого опалення та гарячого водовідведення відносяться до комунальних послуг, а споживачі повинні сплачувати вартість таких послуг тільки при умові якщо вони ними користувались фактично, а також те, що відповідачка набула право власності на 1/12 частину квартири АДРЕСА_1 лише 21.07.2016 року, що підтверджується долученою до позову Інформаційною довідкою з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно від 28.10.2018 року, то ОСОБА_2 не може відповідати за борги колишніх власників за період з 01.02.2012 року по 21.07.2016 року. Оскільки, згідно розрахунку заборгованості, за період з липня 2016 року по лютий 2019 року за спірною адресою Концерном було надано послуги на суму 26510,08 грн., а сплачена відповідачами сума за отримані послуги склала 21032,49 грн., то розмір фактичної заборгованості за вказаний період становить 5477,59 грн., а тому розмір боргу ОСОБА_2 відповідно до розміру належної їй частки права власності на вказану квартиру (1/12) складає 456,46 грн. Крім того, позивач звернувся з позовом у лютому 2019 року, в той час як просить стягнути заборгованість за період з 01.02.2012 року по 01.09.2018 року, тобто поза межами строку позовної давності, а тому може пред`являти вимоги щодо погашення заборгованості лише починаючи з лютого 2016 року.

16.03.2020 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вимоги відповідачів не визнає, посилаючись на те, що відповідно до ст.334 ЦК України, право власності на майно (в тому числі на нерухоме майно) може бути набуто з моменту нотаріально посвідченого укладеного договору та державної реєстрації майна, а також зазначено, що право на майно може бути набутим з моменту набрання законної сили рішення суду, таким чином ОСОБА_2 враховано той факт, що 21.07.2016 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про реєстрацію певної частки власності у відповідній квартирі, але не враховано, що первинним правовстановлюючим документом у неї було рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя по справі № 2-5610/2008 від 12.12.2008 року, відповідно якого за нею було визнано право часткової власності на вказану квартиру, що є об`єктом постачання комунальної послуги. Також у відзиві зазначено, що представником ОСОБА_2 не враховано той факт, що за об`єктом постачання послуги оформлено один особовий рахунок згідно всієї опалювальної площі квартири, а відповідачами хоч і набуто право спільної часткової власності на квартиру, але порядок користування нею не встановлено та частка із майна не виділена у натурі, а тому неможливо визначити та розподілити нарахування за надану теплову енергію відповідно часток набутої спільної власності. Оскільки послуги з централізованого постачання гарячої води та централізованого опалення неможливо виділити в натурі, а отже предмет зобов`язання є неподільним, тому згідно ст.541 ЦК України виникає солідарний обов`язок із сплати заборгованості за надані послуги.

Також у відповіді на відзив зазначено, що відповідачі заявляючи про застосування строків позовної давності відносно періоду в заявлених вимогах, не беруть до уваги той факт, що жодним з них не виконано вимоги ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а саме після зміни права власності на квартиру не було проінформовано виконавця послуг та не здійснено власного обов`язку стосовно укладання індивідуального типового договору. Концерн не міг припинити надавати послуги з постачання теплової енергії призначеної для централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води), в свою чергу, Споживачі щомісячно отримували рахунки на сплату комунальних послуг, в яких в тому числі, було відображено колишнього споживача послуг, на яку раніше було оформлено особовий рахунок. Концерну «МТМ» про зміну кола споживачів послуг стало відомо з моменту отримання довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна: № 142797682 від 25.10.2018 року, а тому на підставі зазначеного, позивач не міг своєчасно пред`явити вимогу, оскільки йому не було відомо про зміну прав власності на об`єкт постачання послуги.

З огляду на вищевказане, представник позивача у відповіді на відзив зауважує, що відповідачкою ОСОБА_2 не надано жодних підтверджень стосовно невідповідності наведених мотивів в позовній заяві на право вимоги та доданих доказів на підтвердження позовних вимог сторони позивача, а тому суд має відмовити у взятті до уваги її доводів.

18.03.2020 року на адресу суду від адвоката Петрова Г.М., який діє в інтересах відповідачки ОСОБА_2 , надійшло письмове заперечення на позов, в якому викладено обставини, аналогічні тим, що були заявлені у відзиві на позов.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі на підставі наданих матеріалів, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представник ОСОБА_6 в ході судового розгляду справи заперечували проти позову, просили відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у відзиві.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відзиву на позов не надали, в судове засідання не з`явились, про час і місце судового розгляду повідомлялись у встановленому ЦПК України порядку.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 27.01.1997 КПП ДАЕК «Запоріжжяобленерго».

Після смерті ОСОБА_8 рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12.12.2008 року (справа №2-5610/2008) про визначення часток співвласників та визнання права власності в порядку спадкування, визнано право спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_7 - 7/30 часток , за ОСОБА_2 1/12 частка, за ОСОБА_1 1/5 частка, за ОСОБА_3 17/60 часток, за ОСОБА_4 1/5 частка.

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За даними Інформаційної довідки №142797682 від 25.10.2018, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться записи про реєстрацію: за ОСОБА_1 права власності на 7/30 часток спірної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 01.12.2016 Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою, та на 1/5 частку квартири на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 27.01.1997 КПП ДАЕК «Запоріжжяобленерго», рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12.12.2008; за ОСОБА_2 на 1/12 частку квартири на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12.12.2008.

Концерн «МТМ», предметом діяльності якого є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут, інше, у квартиру АДРЕСА_1 надав послуги з централізованого опалення у житлове приміщення.

На ім`я ОСОБА_7 у Концерні «Міські теплові мережі» за вказаною адресою було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_2 .

Після смерті ОСОБА_7 жоден із співвласників станом до теперішнього часу до Концерну «МТМ» з заявою про переоформлення особового рахунку не звертався, про що не заперечували відповідачі у своїх запереченнях.

Концерн «МТМ» за період з 01.02.2012 року по 05.04.2018 року у квартиру АДРЕСА_1 надав послуги з централізованого опалення у житлове приміщення на загальну суму 46921,73 грн.

Факт надання послуг, їх обсяг і вартість підтверджуються виписками по особовому рахунку та не спростовується відповідачами.

Згідно пояснень, викладених у позові та не спростованих відповідачами, протягом періоду з 01.02.2012 року по 05.04.2018 року жодних звернень з боку співвласників квартири стосовно укладання договору до Концерну «МТМ» не надходило, у зв`язку з чим надання послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) здійснювалось у відповідності до положень Закону «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VІІІ від 09.11.2017 року та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 року. Тобто не зважаючи на відсутність письмового договору, фактично між сторонами існували правовідносини з приводу надання - отримання послуги з централізованого опалення, а отже й існує зобов`язання по оплаті отриманих послуг.

Споживачами за вказаний період оплата за надані послуги здійснювалася не у повному обсязі, всього за вказаний період було сплачено 36154,65 грн., тому станом на 01.09.2018 року сума накопиченої непогашеної заборгованості за вказаний період склала 10767,08 грн.

З пояснень відповідача ОСОБА_1 , ним та відповідачкою ОСОБА_2 протягом 2012, 2016 та 2017 років особисто було сплачено заборгованість у розмірі 16236,22 грн., в обґрунтування чого до матеріалів справи було долучено копії відповідних квитанцій.

Положеннями ст.526 ЦК України встановлено, що зобов`язання, підстави виникнення яких бути передбачені в ст.11 ЦК України, повинні виконуватися: належним чином згідно умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - згідно звичаям ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються.

Згідно із п. 1 Правил про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, з наступними змінами та доповненнями, ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг(виконавець) і фізичною та юридичною особою(споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відносяться до комунальних послуг.

Пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 р. за № 630 (надалі-Правила) зазначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим місяцем.

Вищевказаними Правилами та ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення здійснюється на підставі укладеного між Виконавцем та Споживачем відповідного договору.

Пунктом 8 Правил встановлюється, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на (основі ціпового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

З гідно ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, причому виробник послуг може бути і їх виконавцем.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.20 вищевказаного Закону, споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно п.3 ч.2 ст.21 Закону, виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до п. 5 ч.3 ст.20 Закону споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання мого обов`язку.

Відсутність укладеного між сторонами договору, обов`язковість укладання якого лежить і на споживачеві, і на теплопостачальній організації не виключає можливості стягнення з споживача на користь теплопостачальній організації вартості послуг з теплопостачання, оскільки між сторонами склалися фактичні договірні відносини.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, в якій зроблено висновок, що «хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі».

Згідно розрахунку заборгованості, заборгованість за послуги централізованого опалення за період з лютого 2012 року по вересень 2018 року складає 10767,08 грн.

Відповідачами заявлено про застосування строку позовної давності до цих вимог.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із ч. ч. 1,5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч. ч. 3,4,5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Концерн «МТМ» звернувся з цим позовом до суду 14.02.2019.

Відтак, вимоги позову про стягнення заборгованості за період з лютого 2012 року по лютий 2016 року заявлені поза межами строку позовної давності, а позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

За період з лютого 2016 року по вересень 2018 року послуги централізованого опалення надані на загальну суму 28826,30 грн., сплачено 23001,36 грн., таким чином, розмір заборгованості за вказаний період становить 5824,94 грн.

Відповідачі у справі як співвласники квартири АДРЕСА_1 зобов`язані оплачувати послуги з централізованого опалення, які надаються у житлове приміщення.

Відповідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до ст. 162 ЖК України власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ч. 1 ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Таким чином, обов`язок утримання житлових приміщень, в тому числі оплату послуг з центрального опалення покладається на власника або наймача приміщення і рівною мірою на членів сім`ї наймача.

Отже, враховуючи зазначені положення закону, суд дійшов висновку, що кожен з співвласників відповідно до своєї частки повинен нести відповідальність і заборгованість підлягає стягненню з кожного в частках.

Встановлено, що відповідачці ОСОБА_2 належить на праві власності 1/12 частка вказаної квартири, а відтак з неї підлягає стягненню заборгованість у розмірі 485,41 грн. пропорційно розміру частки.

Відповідачу ОСОБА_1 належить 1/5 та 7/30 часток вказаної квартири, а відтак з нього підлягає стягненню заборгованість у розмірі 1165,00 грн. і 1359,15 грн. відповідно, що разом становить 2524,15 грн.

Відповідачці ОСОБА_3 належить на праві власності 17/60 часток вказаної квартири, а відтак з неї підлягає стягненню заборгованість у розмірі 1650,40 грн. пропорційно розміру частки.

Відповідачу ОСОБА_4 належить на праві власності 1/5 частка вказаної квартири, а тому з нього підлягає стягненню заборгованість у розмірі 1165,00 грн. пропорційно розміру його частки.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд присуджує стягнення з відповідачів судового збору у розмірі 1039,25 грн. (відповідно до розміру задоволених вимог), а саме, з ОСОБА_2 86,60 грн., з ОСОБА_3 294,46 грн., з ОСОБА_4 207,85 грн., з ОСОБА_1 450,34 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-257, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Концерну «Міські теплові мережі» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , на користь Концерну «Міські теплові мережі» (п/р зі спеціальним режимом використання № НОМЕР_4 Установа банку: Філія Запорізьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», МФО 313957, Свідоцтво платника ПДВ: 11030127, ІПН: 49) заборгованість за надані послуги з централізованого опалення у розмірі 2524,15 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН невідомо, на користь Концерну «Міські теплові мережі» (п/р зі спеціальним режимом використання № НОМЕР_4 Установа банку: Філія Запорізьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», МФО 313957, Свідоцтво платника ПДВ: 11030127, ІПН: 49) заборгованість за надані послуги з централізованого опалення у розмірі 485,41 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_5 , на користь Концерну «Міські теплові мережі» (п/р зі спеціальним режимом використання № НОМЕР_4 Установа банку: Філія Запорізьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», МФО 313957, Свідоцтво платника ПДВ: 11030127, ІПН: 49) заборгованість за надані послуги з централізованого опалення у розмірі 1650,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_6 , на користь Концерну «Міські теплові мережі» (п/р зі спеціальним режимом використання № НОМЕР_4 Установа банку: Філія Запорізьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», МФО 313957, Свідоцтво платника ПДВ: 11030127, ІПН: 49) заборгованість за надані послуги з централізованого опалення у розмірі 1165,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , на користь Концерну «Міські теплові мережі» (поточний рахунок НОМЕР_7 в Філії Запорізьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» м. Запоріжжя, МФО 313957, ), судовий збір у розмірі 450,34 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН невідомо, на користь Концерну «Міські теплові мережі» (поточний рахунок НОМЕР_7 в Філії Запорізьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» м. Запоріжжя, МФО 313957, ), судовий збір у розмірі 86,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_5 , на користь Концерну «Міські теплові мережі» (поточний рахунок НОМЕР_7 в Філії Запорізьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» м. Запоріжжя, МФО 313957, ), судовий збір у розмірі 294,46 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_6 , на користь Концерну «Міські теплові мережі» (поточний рахунок НОМЕР_7 в Філії Запорізьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» м. Запоріжжя, МФО 313957, ), судовий збір у розмірі 207,85 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Складення повного судового рішення 21.11.2020.

Суддя: Турбіна Т. Ф.