ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2640/20
провадження № 2-о/753/239/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2020 р.Дарницький районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Колесника О.М.

при секретарях Литвин Н.М.,

Лавро А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про видачу обмежувального припису,

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернувся до суду з заявою до заінтересованих осіб про видачу обмежувального припису з метою припинення домашнього насильства.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 вимоги заяви підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що 31.01.2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 уклали між собою шлюб. Від зареєстрованого шлюбу сторони мають спільну дитину: сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 добровільно погодився на проживання дитини з колишньою дружиною, хоча вона і не є біологічною матір`ю сина, так як дитину народила сурогатна матір. В липні 2018 року ОСОБА_3 дізнався, що ОСОБА_5 застосовує до дитини фізичну силу, в результаті чого у сина стався перелом руки. В подальшому він неодноразово бачив у дитини синці та садни на його тілі. ОСОБА_5 не змогла нічого пояснити з цього приводу. Він пам`ятає часи, коли вони проживали разом, то ОСОБА_5 систематично застосовувала до сина психічне та фізичне насильство, а саме: ображала його, висловлювалась на його адресу нецензурною лайкою, наносила удари по різним частинам тіла. Вважає, що синці на тілі дитини, які він побачив у 2019 році також завдана ОСОБА_5 . Тому просять видати обмежувальний припис, за яким заборонити ОСОБА_5 наближатись до дитини на відстань ближче 100 метрів строком на 6 місяців, заборонити їй перебувати з сином на протязі 6 місяців за місцем спільного проживання, заборонити розшукувати протягом 6 місяців дитину.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_5 ОСОБА_7 в судовому засіданні вимоги заяви не визнав, пояснивши, що подій, описаних заявником просто не було, навпаки рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 4.04.2018 року шлюб між сторонами було розірвано і визначено місце проживання дитини сторін ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_5 Мати дитини як до, так і після розірвання шлюбу постійно піклувалась та турбувалась про стан здоров`я дитини. Ніколи не застосовувала ніякого насильства до своєї дитини. В червні 2018 року ОСОБА_6 дійсно зламав руку, але травма сталась у зв`язку з падінням дитини з самоката і мати приклала максимум зусиль щодо лікування сина. Щодо пошкоджень на тілі дитини і кому вони належать мати не знає. Висновок спеціаліста в галузі психології не є повним і об`єктивним, оскільки ОСОБА_5 та її син ОСОБА_6 не опитувались, а складений він виключно зі слів ОСОБА_3 . Тому просить відмовити у задоволенні заяви в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації Слишик О.В. просила розглянути справу згідно діючого законодавства і прийняти рішення у відповідності до закону, пояснивши, що 14.01.2020 року ОСОБА_3 звернувся до служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації з заявою про застосування фізичного насильства з боку ОСОБА_5 до їх спільної дитини - сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації здійснила запит до правоохоронних органів і, отримавши відповідь про відсутність будь-яких заяв з цього приводу, надала відповідь, що вказана подія не знайшла свого підтвердження, оскільки вказана дитина кілька місяців у Дарницькому районі м. Києва не проживає.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1, ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Як наголошує ч.2, ст.27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

31.01.2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 уклали між собою шлюб. Від зареєстрованого шлюбу сторони мають спільну дитину: сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12).

Згідно ч.4, ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 4.04.2018 року шлюб між сторонами було розірвано і визначено місце проживання дитини сторін ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_5 (а.с.15-17). Зі змісту даного процесуального документу вбачається, що ОСОБА_3 позов визнав у повному обсязі (а.с.15) і в подальшому його не оскаржував.

Відповідно до ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України „Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Частиною 2, ст.3 Закону України „Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - подружжя; особи, які мають спільну дитину (дітей).

Звертаючись до суду за захистом прав і інтересів своєї дитини, які порушенні від домашнього насильства, шляхом видачі обмежувального припису відносно ОСОБА_5 , має місце посилання заявника на те, що заінтересованою особою вчинялись щодо їх спільного сина фізичне насильство.

За приписами ст.1 Закону України „Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено наступні терміни, зокрема:

домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру;

психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до ст.21 ЦПК України постраждала особа має право, в тому числі, на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

Як пояснили заявник та його представник у суді, ОСОБА_5 систематично вчиняє відносно їх спільного сина фізичне насильство. Так в червні 2018 року у сина стався перелом руки. В подальшому він неодноразово бачив у дитини синці та садни на його тілі. Вважає це результатом фізичного насильства ОСОБА_5 щодо своєї малолітньої дитини.

Як вбачається із наданих фотографій дитина дійсно має загіпсовану праву руку, а також синці на задній частині тіла та правій руці (а.с.18-25).

Згідно висновку спеціаліста в галузі психології від 18.11.2019 року індивідуально-психологічні особливості матері ОСОБА_5 впливають негативно на психологічний розвиток та переживання благополуччя дитини, вона проявляє жорстоке відношення до ОСОБА_6 , ігноруючи його емоційні та фізичні потреби. Складається враження, що дитина є для неї тягарем, а існує бажання помститись батьку дитини. Жорстоке поводження з дитиною включає всі форми поганого відношення до неї. Систематичне знущання з дитини ( ОСОБА_6 ) з боку матероі ОСОБА_5 може викликати порушення процесу розвитку дитини ОСОБА_6 (а.с.35-49).

Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого, що висвітлюється у рішенні ЄСПЛ «A.V. v. Ukraine», n. 68177, «Enea v. Italy» [GC], n. 55182, «Idalov v. Russia» [GC], 91183.

Практика Європейського суду з прав людини у рішенні «Ireland v. the UK», наголошує на тому, що таке, що принижує гідність, поводження або покарання передбачає знущання, які мають викликати у жертви почуття страху, страждання і почуття власної неповноцінності, а також принизити її гідність.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ висловленої у рішеннях «Kudla v Poland» [GC], n. 92237, «Козинець проти України», n. 52, «Лабіта проти Італії», n. 120, «Чембер проти Росії», n. 49244, поводження є «нелюдським», якщо, крім іншого, воно було умисним, застосовувалось впродовж кількох годин поспіль і призводило або до справжніх тілесних ушкоджень, або до гострих фізичних чи душевних страждань.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права. Рішення Європейського суду з прав людини «Chahal v. the UK», n. 145.

В судовому засіданні представник заінтересованої особи ОСОБА_5 ОСОБА_7 заперечував щодо будь-яких протиправних дій з боку ОСОБА_5 до своєї дитини ОСОБА_6 , вказав, що будь-яких протиправних дій мати щодо своєї дитини не вчиняла.

Згідно ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України.

Як встановлено судом, 12.05.2019 року ОСОБА_3 за місцем проживання дитини забрав свого сина ОСОБА_6 і свідомо не повернув його матері ОСОБА_5 , чим порушив рішення Дарницького районного суду м. Києва від 4.04.2018 року про визначення місця проживання дитини зі своєю матір`ю. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15.07.2019 року було відібрано у ОСОБА_3 його сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і негайно повернуто матері ОСОБА_5 (а.с.79-87). Постановою Київського апеляційного суду від 9.12.2019 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15.07.2019 року було залишено без змін (а.с.88-90).

Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що оскільки психологічне та фізичне насильство з боку ОСОБА_5 відносно свого сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні і не надано з цього приводу доказів у розумінні ст.76-80 ЦПК України, при цьому фотографії з синцями дитини не вказують на вину матері дитини, а висновок спеціаліста в галузі психології не є повним і об`єктивним, оскільки ОСОБА_5 та її син ОСОБА_6 не опитувались, а складений він виключно зі слів ОСОБА_3 , крім того, консультативним висновком травматолога спростовується ствердження тілесних ушкоджень, так як записано зі слів батьків - дитина впала на вулиці (а.с.28), тому підстави для задоволення заяви про видачу обмежувального припису відсутні.

Керуючись ст.4; 10; 12-13; 76-80; 81; 133; 141; 263-265 ЦПК України, на підставі ст.3, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.3; 27 Конституції України, ч.3, ст.12, ч.1, ст.81; ст.350-1 - 350-8 ЦПК України, ст.1; 3 Закону України „Про запобігання та протидію домашньому насильству", суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про видачу обмежувального приписувідмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення даного рішення через Дарницький районний суд м. Києва.

Копії рішення вручити учасникам справи негайно після його проголошення.

Суддя :