20.01.2020 Єдиний унікальний номер 205/9518/19
Єдиний унікальний номер судової справи: 205/9518/2019
Номер провадження: 2/205/360/2020
20 січня 2020 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Мовчан Д.В.
при секретарі Волкобоєвої А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення,-
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 11.11.2018 року близько 20 год. 00 хв. ОСОБА_2 (далі Відповідач), перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «Toйота Авенсіс», р/н НОМЕР_1 , рухався по пр. Івана Мазепи з боку вул. Київської, в напрямку вул. Вахрушева в м. Дніпрі. Під час руху відповідач, перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, чим заздалегідь позбавив себе можливості правильно оцінювати дорожню обстановку та координувати свої дії, грубо порушив п.п. 2.9 (а) та 12.3 Правил дорожнього руху України, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змін, при виникненні небезпеки на смузі свого руху у вигляді пішохода - позивача по справі, який рухався зліва направо за напрямком його руху, завчасно не вжив заходів для зменшення швидкості руху, аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого, в районі електроопори № 326 скоїв наїзд на ОСОБА_1 , в результаті чого останньому були заподіяні тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до ушкодження середнього ступеню тяжкості.
Далі позивач зазначає, що під час розгляду судом кримінального провадження відповідач з метою уникнення кримінальної відповідальності за скоєний ним злочин всіляко умовляв його примиритися та обіцяв відшкодувати завдану ним шкоду, та на підтвердження цього 13.02.2019 року власноручно написав йому розписку, в якій зобов`язався сплатити ОСОБА_1 компенсацію на суму 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп. за спричинену здоров`ю шкоду. Однак, після закриття кримінального провадження відповідач відмовився відшкодовувати позивачу завдану шкоду. Разом з тим, після закриття кримінального провадження виявилося, що внаслідок спричинення тілесних ушкоджень позивачу з 07.03.2019 року, було встановлено другу групу інвалідності. Згідно довідки до акту огляду медико соціальної експертної комісії № 223517 від 13.03.2019 року позивач є непрацездатним на час лікування, інвалідність встановлено на строк до 01.04.2020 року.
Таким чином, у зв`язку з отриманими, внаслідок дорожньо транспортної пригоди, тілесними ушкодженнями, позивач зазначає, що він втратив заробіток у розмірі 85 000 (вісімдесят п`ять тисяч) грн. 00 коп., поніс витрати, пов`язані з лікування, у розмірі 20 876 (двадцять тисяч вісімсот сімдесят шість) грн. 75 коп. та зазнав моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп.
У зв`язку з вищевикладеним, позивач змушений звернутися до суду та просити суд, з урахуванням уточнених позовних вимог, стягнути з ОСОБА_2 на його, ОСОБА_1 , користь втрачений заробіток у розмірі 85 000 (вісімдесят п`ять тисяч) грн. 00 коп., моральну шкоду у розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп. та судові витрати по справі.
Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подав.
Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
До початку розгляду справи по суті, позивач шляхом подання відповідної заяви змінив розмір позовних вимог, а саме: просить суд стягувати з відповідача на його користь тільки втрачений заробіток у розмірі 85 000 (вісімдесят п`ять тисяч) грн. 00 коп. та моральну шкоду у розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп. (а.с.59).
Позивач та його представник подали суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності (а.с.60). У такій заяві названа сторона зазначає про повне підтримання своїх уточнених позовних вимог та просить здійснити розгляд справи за його відсутності.
Від відповідача будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить судова повістка, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило.
У відповідності до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи.
Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює заочне рішення з огляду на наступне.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що 11.11.2018 року близько 20 год. 00 хв. ОСОБА_2 (далі Відповідач), перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «Toйота Авенсіс», р/н НОМЕР_1 , рухався по пр. Івана Мазепи з боку вул. Київської, в напрямку вул. Вахрушева в м. Дніпрі. Під час руху відповідач, перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, чим заздалегідь позбавив себе можливості правильно оцінювати дорожню обстановку та координувати свої дії, грубо порушив п.п. 2.9 (а) та 12.3 Правил дорожнього руху України, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змін, при виникненні небезпеки на смузі свого руху у вигляді пішохода - позивача по справі, який рухався зліва направо за напрямком його руху, завчасно не вжив заходів для зменшення швидкості руху, аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого, в районі електроопори № 326 скоїв наїзд на ОСОБА_1 , в результаті чого останньому були заподіяні тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до ушкодження середнього ступеню тяжкості.
Матеріалами справи підтвердженого, що згідно розписки від 13.02.2019 року ОСОБА_2 зобов`язався сплатити моральну та матеріальну компенсацію у розмірі 20 000 (двадцяти тисяч) грн. 00 коп. до 01.07.2019 року за шкоду нанесену здоров`ю фізичній особі ОСОБА_1 (а.с.5).
Матеріалами справи також підтвердженого, що згідно довідки МСЕК серія 12 ААБ № 223517 від 13.03.2019 року ОСОБА_1 встановлено 2 групу інвалідності з 07.03.2019 року по загальному захворюванню з урахуванням органів опорного руху до 01.04.2020 року (а.с. 16).
Згідно з випискою із медичної карти амбулаторного хворого № 2594 ОСОБА_1 в період з 11.11.2018 року по 14.11.2018 року знаходилася на лікуванні у КЗ «Дніпропетровська міська клінічна лікарня № 2» Дніпропетровської обласної ради з діагнозом закритий осколковий перелом обох кісток лівої гомілки в с/з зі зміщенням відламків (а.с. 10).
Згідно з випискою із медичної карти амбулаторного хворого № 3309 ОСОБА_1 в період з 21.03.2019 року по 05.04.2019 року знаходився на лікуванні у ДЗ «Спеціалізована багатопрофільна лікарня № 1» МОЗ України з основним діагнозом: повільно консолідуючий осколковий перелом обох кісток лівої гомілки в с/з після інтрамедулярного металоостеосинтезу, та супутнім діагнозом: атопічний дерматит (а.с. 8).
Матеріалами справи також підтверджено, що згідно довідки про заробітну плату ТОВ «ТД «Ньо Лайн»» заробітна плата ОСОБА_1 в серпні жовтні 2018 року складала в середньому 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. щомісячно (а.с.15).
Оскільки відповідач у добровільному порядку не здійснив заходів щодо відшкодування позивачеві, як потерпілому, завданої шкоди, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. 8 і 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
У відповідності до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
За змістом статті 129 КПК України обвинувачений у кримінальному провадженні звільняється від цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану злочином, у разі встановлення судом відсутності події кримінального правопорушення.
За ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Отже, в усіх інших випадках, у тому числі і у разі закриття провадження у справі у зв`язку із примиренням обвинуваченого з потерпілим, питання відшкодування шкоди, завданої злочином вирішується на загальних підставах.
Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року: розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Ураховуючи, що вина відповідача у скоєнні ДТП, в результаті якого було завдано шкоди здоров`ю позивача встановлена ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.04.2019 року, тому у суду наявні правові підстави для покладення на відповідача відповідальності по відшкодуванню завданої шкоди.
Доказів того, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія, була застрахована суду не надано.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Частиною другою статті 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
В даному випадку однією із вимог позивача ОСОБА_1 є вимога про стягнення з ОСОБА_2 втраченого заробітку внаслідок втрати таким позивачем загальної працездатності у розмірі 85 000 грн. 00 коп. за період з листопада 2018 року по березень 2020 року.
З наведеного в позові розрахунку вбачається, що позивач обраховує зазначену суму виходячи з розміру його заробітної плати на ТОВ «ТД «Ньо Лайн»» у період з серпня 2018 року по жовтень 2018 року, яка складала у розмірі 5 000 грн. 00 коп. (17 місяців х 5 000 грн. 00 коп.= 85 000 грн. 00 коп.).
Відповідно до вимог ч.1, 2 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.
Згідно зі статтею 1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню визначається у відсотках від середнього заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.
Відповідно до статті 24 Закону України «Про пенсійне забезпечення» причини й групи інвалідності, а також час настання інвалідності встановлюються органами медико-соціальної експертизи, що діють на підставі Положення про них, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
З аналізу пунктів першого, одинадцятого Положення про медико-соціальну експертизу, пунктів третього, двадцять шостого, двадцять сьомого Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317, Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 5 вересня 2011 року № 561, встановлення МСЕК тієї чи іншої групи інвалідності внаслідок загального захворювання визначається за критеріями життєдіяльності людини, зокрема, здатністю особи до виконання трудової діяльності. Здатність до трудової діяльності - сукупність фізичних та духовних можливостей людини, яка визначається станом здоров`я, що дозволяє їй займатися різного виду трудовою діяльністю.
Професійна працездатність - здатність людини якісно виконувати роботу, що передбачена конкретною професією, яка дозволяє реалізувати трудову зайнятість у певній сфері виробництва відповідно до вимог змісту і обсягу виробничого навантаження, встановленого режиму роботи та умов виробничого середовища. Параметрами оцінки є збереження або втрата професійної здатності, можливість трудової діяльності за іншою професією, яка за кваліфікацією дорівнює попередній, оцінка допустимого обсягу роботи у своїй професії і посаді, можливість трудової зайнятості в звичайних або спеціально створених умовах. Інваліди II групи з вираженим обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності, зокрема шляхом створення відповідних умов праці із забезпеченням засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів.
Законодавство вирізняє професійну та загальну працездатність. Професійна працездатність передбачає здатність працівника до роботи за конкретним фахом і на певній посаді, у той час як загальна працездатність - це здатність до виконання будь-якої роботи у звичайних умовах праці. Особа, яка зазнала каліцтва та якій встановлено інвалідність, може бути визнана частково працездатною. З метою встановлення в особи здатності до праці, МСЕК під час встановлення інвалідності має встановити ступінь професійної (а за її відсутності - загальної) працездатності у відсотках.
Отже, на підставі цих даних суд визначає розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу) у відсотках, що підлягає відшкодуванню.
За змістом пункту одинадцятого Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317, міські, міжрайонні, районні медико-соціальні експертні комісії: а) визначають ступінь обмеження життєдіяльності людини, у тому числі стан працездатності, групу, причину і час настання інвалідності, а також ступінь втрати професійної працездатності (у процентах) працівників, які одержали каліцтво чи інше ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням своїх трудових обов`язків; б) встановлюють потребу інвалідів у соціальній допомозі, що була б спрямована на полегшення наслідків погіршення здоров`я (протезування, засоби пересування, робочі пристосування, постійний догляд тощо).
Відповідно до змісту пункту 2.4.3 Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року № 6, участь кількох експертів є обов`язковою при проведенні експертиз з визначення втрати загальної та професійної працездатності. Проведення цих експертиз здійснюється у відділах комісійних експертиз бюро судово-медичних експертиз управлінь охорони здоров`я обласних виконавчих комітетів, у відділі комісійних експерти з республіканського бюро (Автономної Республіки Крим), а також у судово-медичному відділі Головного бюро судово-медичної експертизи МОЗ України.
Згідно з пунктами 2, 3 Правил проведення комісійних судово-медичних експертиз в бюро судово-медичної експертизи, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року № 6, комісійні судово-медичні експертизи у відділах комісійних експертиз бюро судово-медичної експертизи управлінь охорони здоров`я обласних виконавчих комітетів, республіканського бюро (Автономної Республіки Крим) і в судово-медичному відділі Головного бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров`я України проводяться за постановою особи, яка проводить дізнання, слідчого, прокурора, судді або за ухвалою суду.
Експертизи у відділі проводяться з метою усунення протиріч між раніше проведеною експертизою та іншими матеріалами справи у випадку необґрунтованості висновків або сумнівів особи, яка проводить дізнання, слідчого, прокурора, судді або суду в правильності згаданої експертизи, а також з метою встановлення терміну зачаття, здатності до запліднення, проценту втрати професійної працездатності (додаток) і правильності надання медичної допомоги у випадках притягнення до кримінальної відповідальності медичних працівників за «професійні правопорушення».
Аналіз наведених норм свідчить, що належним і допустимим доказом підтвердження ступеня втрати професійної працездатності (у процентах) для застосування статті 1195 ЦК України є відповідний висновок експертизи з визначення процента втрати працездатності.
Разом з тим, згідно довідки МСЕК серія 12 ААБ № 223517 від 13.03.2019 року не встановлено ступінь втрати працездатності позивача, що позбавляє суд встановити ступінь професійної чи загальної працездатності у відсотках (а.с.16). Отже, правильне застосування статей 1195 та 1197 ЦК України прямо залежать від встановлення МСЕК ступеня втрати працездатності, проте позивачем надано довідку МСЕК від 13.03.2019 року, в якій відсутні вказані відомості.
Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Оскільки обов`язок доведення розміру шкоди та часу, з якого настала втрата працездатності, лежить на позивачеві, а відповідна судова експертиза може бути призначена судом лише за заявою осіб, які беруть участь у справі, тоді як позивачем ані в ході розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, ані в апеляційній інстанції, ані під час розгляду справи в порядку цивільного судочинства клопотання про проведення будь-яких медичних експертиз не заявлялося.
З урахуванням того, що позивач, який відповідно до норм процесуального права самостійно та на власний розсуд розпоряджається своїми правами, клопотання про призначення судової медичної експертизи не заявив, а суд позбавлений можливості встановити розмір у відсотках втрати професійної, загальної працездатності внаслідок дій відповідача, оскільки суми на відшкодування шкоди втраченого заробітку мають присуджуватися потерпілому з урахуванням втраченої працездатності (у процентах), яку повинна встановити ОСОБА_3 , суд не знаходить підстав для задоволення позову в цій частині.
Відмова у задоволенні позову з підстав недоведеності не перешкоджає зверненню позивача до суду із вимогами про відшкодування шкоди за умов надання суду належних доказів про ступінь втрати працездатності.
Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного.
Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Одним із способів такого захисту, відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України, є відшкодування моральної (немайнової) шкоди, що гарантується в першу чергу Конституцією України, а також Цивільним Кодексом і відповідними законами України.
На думку суду, об`єктивно не існує такого злочинного діяння яке б не завдало моральної шкоди потерпілій особі тією або іншою мірою. Негативні наслідки кримінального правопорушення, навіть у їх найменшому зовнішньому прояві, порушують ритм життя потерпілої особи та її установлені зв`язки в суспільстві. Будь-який протиправний зовнішній вплив щодо майна чи здоров`я потерпілої особи поза її волею неодмінно зумовлюють хвилювання та інші негативні наслідки емоційного характеру.
А тому, з огляду на обставини, що встановлені ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.04.2019 року дозволяють суду констатувати факт заподіяння позивачеві моральної шкоди з боку ОСОБА_2 внаслідок скоєння останнім кримінального правопорушення.
Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Суд, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, враховує характер вчиненого правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивача, вину відповідача, а також інші обставини, які мають істотне значення, виходячи з міркувань розумності та справедливості, вважає за необхідне визначити розмір відшкодування завданої моральної шкоди в сумі коп.
Суд також зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд даної цивільної справи по суті, в судове засідання не з`явився, заперечень на позов та доказів на їх обґрунтування суду не надав що дає суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, то з другої сторони стягуються судові витрати на користь держави.
Оскільки, відповідно до п.6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI позивач звільнений від сплати судового збору за вимогу про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, такий обов`язковий платіж підлягає стягненню з відповідача на користь держави.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1166, 1167, 1177 ЦК України, статтями 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-
1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення задовольнити частково.
2. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) завдану моральну шкоду, вчиненням кримінального правопорушення, у розмірі 70 000 (сімдесят тисяч) грн.
3. В задоволені позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 втраченого заробітку у розмірі 85 000 (вісімдесят п`ять тисяч) грн. 00 коп. - відмовити.
4. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) пропорційно до розміру задоволених позовних вимог на користь держави судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі - 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржувати заочне рішення до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Мовчан Д.В.