_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/2601/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2020 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

при секретарі Кириковій О.О.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_3

до ОСОБА_4

про поділ спільного сумісного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_3 28.11.2019 року звернулась до Малиновського районного суду міста Одеси з позовом, який під час розгляду справи неодноразово уточнювала та згідно з останньою редакцією від 29.09.2020 року за вх. №48873, просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , в рівних частках рухоме майно автомобіль марки «KIA», модель «NIRO», синього кольору, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_3 , та здійснити його розподіл шляхом стягнення з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на її користь компенсацію за належну частку, яка дорівнювала Ѕ, у майні - автомобілі марки «KIA», модель «NIRO», синього кольору, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_3 , в сумі 247 841 гривня 00 копійок.

В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.01.2010 року, який було розірвано рішенням Київського районного суду міста Одеси від 27.03.2018 року по справі №520/1897/18.

Під час перебування у шлюбі, ними спільно 06.06.2017 року було придбано автомобіль марки «KIA», модель «NIRO», 2017 року випуску, синього кольору, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_3 , який зареєстровано на ім`я відповідача по справі.

Як стверджує позивачка, з моменту початки вирішення сімейного спору стосовно розірвання шлюбу, відповідачем без її згоди було здійснено продаж вказаного автомобіля, належного подружжю на праві спільної сумісної власності подружжя, покупцем якого є батько відповідача, за вартість майна, яка не відповідає ринковій вартості тотожному майні.

Відповідно до висновку експерта №135/20 судової авто товарознавчої експертизи від 05 вересня 2020 року, середня ринкова вартість автомобіля марки «KIA», модель «NIRO», 2017 року випуску, станом на момент проведення експертного дослідження становить 495683,00 грн.

З урахуванням чого, позивачка вважає за необхідне стягнути з відповідача компенсацію за належну частку, яка дорівнювала Ѕ, у майні - автомобілі марки «KIA», модель «NIRO», синього кольору, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_3 , яке належало на праві спільної сумісної власності подружжя та відчужене ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 , без згоди дружини ОСОБА_3 , в сумі 247 841 гривня 00 копійок.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом було розподілено судді Тополевій Ю.В.

Ухвалою судді Малиновського районного суду міста Одеси від 09.12.2019 року вказану цивільну справу передано за підсудністю до Суворовського районного суду міста Одеси.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом було розподілено судді Мурмановій І.М.

Ухвалою судді Суворовського районного суду міста Одеси від 03.01.2020 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін по справі, призначено дату, час і місце проведення судового засідання на 24.02.2020 року на 12 годин 30 хвилин.

01.04.2020 року Суворовським районним судом міста Одеси постановлено ухвалу, якою позовну заяву ОСОБА_3 передано за підсудність до Київського районного суду міста Одеси для подальшого розгляду.

05.05.2020 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла вищевказана цивільна справа №521/19768/19 та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 06.05.2020 року вказану цивільну справу прийнято до свого провадження, ухвалено продовжити розгляд в порядку спрощеного позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення судового засідання.

07.07.2020 року до суду надійшла заява від позивача ОСОБА_3 про збільшення розміру позовних вимог до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання угоди недійсною, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя,

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 08.07.2020 року, прийнято до розгляду заяву позивача ОСОБА_3 про збільшення розміру позовних вимог до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання угоди недійсною, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя, в рамках цивільної справи №521/9768/19, розгляд якої продовжено в порядку цивільного судочинства встановленого ЦПК України.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 09.07.2020 року вжито заходи забезпечення позову по цивільній справі №521/19768/19, а саме накладено арешт на автомобіль марки «KIA», модель «Niro», номер кузову НОМЕР_3 .

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 13.07.2020 року, витребувано з Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області інформацію, з наданням відповідних доказів на підтвердження, а саме:

- за якою особою на день надання відповіді зареєстрований на праві власності автомобіль марки «КІА», модель «Ніро», номер кузову НОМЕР_3 ;

- чи була отримана згода ОСОБА_3 , як дружини ОСОБА_4 , під час відчуження останнім автомобіля марки «КІА», модель «Ніро», номер кузову НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , на підставі договору купівлі-продажу від 06 лютого 2018 року за №5142/2018/813398.

18 серпня 2020 року представником відповідача надано до суду відзив на позовну заяву, в якому представник просить суд відмовити у задоволенні позову, з посиланням на те, що спірний автомобіль було ним продано в період перебування в шлюбі, за три місця до його розірвання, а відтак кошти від його продажу були витрачені в інтересах сімї. Також представник зазначив, що на час продажу автомобіля, останній перебував в несправному стані, за наслідком чого було вирішено його продати батьку відповідача, оскільки останній цікавився цим транспортним засобом та мав можливість його відремонтувати. За наслідком чого, представник вважає позов необґрунтованим та просить суд у його задоволенні відмовити.

19.09.2020 року позивачка, через представника, надала до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, які вище викладені, з їх обґрунтуванням.

29.09.2020 року позивачкою, через представника, було подано заяву про доручення до матеріалів справи висновку експерта за №135/20 від 05 вересня 2020 року.

Ухвалами Київського районного суду міста Одеси від 22.10.2020 року клопотання представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 про витребування доказів, подане до суду 07.07.2020року за вх. №33128/20 в рамках цивільної справи №521/19768/19 залишено без розгляду, а також залишено без розгляду заяву представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 про забезпечення доказів, подане до суду 08.07.2020року за вх. №ЕП-8102/20 в рамках цивільної справи №521/19768/19.

04.11.2020 року судом в підготовчому судовому засіданні було ухвалено прийняти вказану заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог та доручення до матеріалів справи висновку експерта.

Тієї ж дати, судом було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 23 грудня 2020 року клопотання представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_6 про призначення судової авто товарознавчої експертизи, за вх. №ЕП-15350/20 подане до суду 17.12.2020 року в рамках цивільної справи №521/19768/19 повернути ОСОБА_4 .

Представниця позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив суд відмовити в його задоволенні.

Заслухавши пояснення представників сторін по справ, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23 січня 2010 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис за № 45.

В період вказаного шлюбу у сторін народився син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що свідчить копія Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_5 .

Через те, що подружнє життя у ОСОБА_4 з ОСОБА_3 не склалось, причиною чого є різні погляди на життя, а також виникаючі між ними сварки та розбіжності по найважливішим життєвим питанням, оскільки втрачено почуття любові та поваги, 15 лютого 2018 року ОСОБА_4 звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу (справа №520/1897/18).

За наслідком розгляду вказаної справи, Київським районним судом міста Одеси 27 березня 2018 року було ухвалено рішення, яким розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 .

Зазначене рішення суду набрало законної сили 27 квітня 2018 року.

З вказаного рішення суду вбачається, що суд дійшов до висновку про те, що подальше спільне життя чоловіка ОСОБА_4 та жінки ОСОБА_3 , й збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тому що сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть, даний факт має істотне значення.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За наслідком викладеного, вище встановлені обставини додатковому доказуванню не підлягають.

Також, судом встановлено, що під час перебування у шлюбі з ОСОБА_3 , відповідачем ОСОБА_4 06 червня 2017 року було укладено з ТОВ «АВТОГРУП ОДЕСА» договір №552458-Y01298 купівлі-продажу автомобіля на умовах 100% передплати, за умовами якого ОСОБА_4 було придбано автомобіль марки «KIA», модель «NIRO», характеристики: 1.6EX 2WD 5dr 6DCT G5W5K6AITEVIG; конфігурація: G5EXTH01 Prestige; 2017 року випуску; номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_3 , вартістю 661 333 грн. 33 коп.

Зазначений автомобіль, з реєстраційним номером НОМЕР_4 , на підставі вказаного договору був зареєстрований на праві власності за ОСОБА_4 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 , видане 13.06.2017 року ЦЕНТР 5141 (що підтверджується відомостями у договорі від 06.02.2018 року, а.с.84).

Отже, судом достеменно встановлено, що автомобіль марки «KIA», модель «NIRO», номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_3 , 2017 року випуску; був придбаний ОСОБА_4 в період перебування в шлюбі з позивачкою.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності, а за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю, при цьому тягар доказування, що вказане майно не належить до спільної сумісної власності, покладається на того з подружжя, хто набув спірне майно за кошти, що належали йому особисто.

Отже, суд вважає встановленим, що автомобіль марки «KIA», модель «NIRO», номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_3 , 2017 року випуску, належав подружжю ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності подружжя, що одночасно було визнано відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Згідно з наданими відповідачем до відзиві на позовну заяву доказами, судом встановлено, що 06.02.2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу, який був оформлений та підписаний сторонами в сервісному центрі РСЦ МВС в Одеській області за №5142/2018/813898 (а.с.84), за умовами якого ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_5 придбав транспортний засіб марки «KIA», модель «NIRO», номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_3 , 2017 року випуску, за визначеною столронами правочину ціною в сумі 140 000 грн.

Відповідно до відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області від 14 липня 2020 року за №31/15-98аз вбачається, що згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів 06.02.2018 року в ТСЦ 5142 автомобіль марки «KIA», модель «NIRO», був перереєстрований на ОСОБА_5 .

Зазначені обставини визнані відповідачем, у зв`язку з чим додатковому доказуванню не підлягають.

Відповідно до ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Відповідно до ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Відповідно до відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області від 14 липня 2020 року за №31/15-98аз вбачається, що в матеріалах, що стали підставою для перереєстрації вищевказаного автомобіля на ОСОБА_5 та при оформленні договору купівлі-продажу №5142/2018/813398, згода ОСОБА_3 відсутня.

На підставі вищевикладеного, вбачається, що ОСОБА_4 під час перебування у шлюбі з позивачкою, одноособово, без згоди позивачки було здійснено відчуження спірного автомобіля.

Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини четвертої статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Відповідач під час розгляду справи стверджував, що спірний автомобіль був відчужений під час перебування у шлюбі з позивачкою, а відтак він діяв в інтересах сімї, а отримані грошові кошти від його продажу були використані сімєю.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд зазначає, що відповідачем в порушення ч.1 ст.81 ЦПК України не надано до суду жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 відчужуючи спірний автомобіль, діяв в інтересах сімї, не приховав здійснення правочину, а також гроші від його продажу були використані в інтересах сімї.

Натомість, як вбачається, відчуження відповідачем спірного автомобіля було здійснено 06.02.2018 року.

Шлюб між сторонами, було розірвано через півтора місяці, а саме рішенням Київського районного суду міста Одеси від 27.03.2018 року по справі №520/1897/18, яке набрало законної сили 27.04.2018 року.

Натомість, як вбачається, з позовом про розірвання шлюбу звернувся до суду саме ОСОБА_4 15.02.2018 року, яким стверджувалось у позові, що протягом останнього часу сімейні відносини між ним дружиною погіршувались, що призвело, до фактичного припинення шлюбних стосунків.

Отже, як вбачається, після здійснення продажу автомобіля, через вісім днів, відповідачем було подано до суду позов про розірвання шлюбу, в якому одночасно останній стверджував про відсутність спору стосовно спірного автомобіля.

Доказів на підтвердження того, що грошові кошти від продажу відповідачем спірного автомобіля на користь свого батька, були витрачені в інтересах сім`ї за вісім днів до подання до суду позову про розірвання шлюбу, до суду відповідачем не надано, як і доказів про те, що позивачка взагалі була усвідомлена про дії відповідача.

При викладених обставинах, суд вважає доведеними посилання позивачки про те, що відповідач ОСОБА_4 здійснив відчуження спірного автомобіля на свій розсуд, без повідомлення позивачки, не в інтересах сім`ї.

Відповідно до висновку Верховного Суду викладеного в постанові від 03 травня 2018 року по справі №755/20923/14-ц, Верховний Суд дійшов висновку про те, що відсутні правові підстави для витребування спірного автомобіля у особи, оскільки наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі (укладення договору купівлі-продажу автомобіля) унеможливлює його витребування від добросовісного набувача. Разом з тим, при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна.

Зважаючи на те, що ОСОБА_4 розпорядився транспортним засобом на власний розсуд без письмової згоди ОСОБА_3 , то позивачка має право на грошову компенсацію 1/2 вартості спірного транспортного засобу, а відтак останньою вірно обрано спосіб захисту своїх інтересів.

Стосовно визначення грошової компенсації, яка підлягає сплаті позивачці в рахунок відчуженого відповідачем спірного сумісного майна подружжя, суд зазначає наступне.

Суд не приймає доводи відповідача стосовно того, що розмір компенсації повинен визначатися, виходячи з вартості спірного майна на час його відчуження, а не з вартості аналогічних транспортних засобів на час поділу майна.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від

21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Наведене дає підстави для висновку, що вартість майна, яке підлягає поділу, необхідно визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 61-9018 сво 18 дійшов висновку, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Зазначений правовий висновок також узгоджується з висновком Верховного Суду викладеного в постанові від 17 квітня 2019 року по справі №286/1784/15-ц.

Отже, суд доходить що висновку, що вартість компенсації спірного транспортного засобу, повинна вираховуватись виходячи з дійсної вартості аналогічного спірного майна на час розгляду справи.

Відповідно до наданого до суду висновку експерта №135/20 судової авто товарознавчої експертизи з визначення середньої ринкової вартості колісного транспортного засобу, складеного 05.09.2020 року судовим експертом Пастир Ю.І., середньо ринкова вартість автомобіль марки «Kia», модель «Niro», 1/6 EX 2 WD 5dr 6DCT G5W5K6A1TEV1G, конфігурація G5EXTH01 Prestige, 2017 рок випуску, становить 495683,00 грн.

Стосовно доводів представника відповідача стосовно не належності вказаного висновку, суд не приймає, оскільки останні зводяться з незгодою проведення експертизи з визначення ринкової вартості аналогічних транспортних засобів, ані спірного відчуженого відповідачем автомобіля.

Будь-яких належних доказів на підтвердження не відповідності висновку нормам чинного законодавства до суду не надано, як і не надано відповідної рецензії на висновок експерта та стороною відповідача не заявлялось клопотань про виклик судового експерта для надання пояснень.

Також судом враховується, що відповідачем в порушення ч.1 ст.81 ЦПК України не надано до суду належних доказів на підтвердження реальної вартості спірного транспортного засобу на момент його відчуження.

Як стверджував відповідач, у нього мається доступ до спірного транспортного засобу, однак останній не скористався своїм право у відповідності до ч.1 ст. 106 ЦПК України, а саме правом подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Стосовно наданих відповідачем довідок ТОВ «МЕРС АВТО ГРУПП», суд зазначає наступне.

Так, відповідачем надано до суду належну довідку ТОВ «МЕРС АВТО ГРУПП» від 09.11.2020 року за №105/45-20, в якій ТОВ зазначила, що візуально автомобіль марки «КІА», реєстраційний номер НОМЕР_4 , не був не пошкоджений. Проте детальний огляд на предмет встановлення дефектів, що можуть бути у причинно-наслідковому зв`язку з ДТП, не проводився.

Однак, зазначена довідка не містить інформації про пошкодження спірного транспортного засобу та дату і час його огляду.

Стосовно наданої до суду копії листа ТОВ «МЕРС АВТО ГРУПП» від 19.10.2020 року суд вважає не належним письмовим доказом, з урахуванням того, що у відповідності до ст. 95 ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Однак зазначена довідка представником позивача належним чином не засвідчена, а відтак подана в порушення вимог ст.95 ЦПК України.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

При вищевикладених обставинах, проаналізувавши усі докази наявні в матеріалах справи, надавши їм оцінку, суд вважає, що слід визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частках рухоме майно автомобіль марки «KIA», модель «NIRO», синього кольору, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_3 , який 06.02.2018 року був відчужений ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 , без згоди дружини ОСОБА_3 , а також підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 компенсація за належну частку, яка дорівнювала Ѕ, у майні - автомобілі марки «KIA», модель «NIRO», синього кольору, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_3 , яке належало на праві спільної сумісної власності подружжю та відчужене ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 , без згоди дружини ОСОБА_3 , в сумі 247 841 гривня 00 копійок, виходячи з Ѕ частки ринкової вартості аналогічного транспортного засобу станом на час розгляду справи, встановленої висновком експерта №135/20 від 05.09.2020 року, за наслідком чого позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

У відповідності до ст.141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 у відшкодування понесених витрат по сплаті судового збору підлягає грошова сума у розмірі 3246 гривень 81 копійка, яка складається зі сплаченого судового збору в сумі 2478,41 грн. за вимогами майнового характеру та в сумі 768,40 грн. за вимогою немайнового характеру.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст.ст. 1, 2, 3, 13, 76-83, 89, 141, 261, 263, 264, 265, 268, 352, 354, п. 15.5 розділу ХІІІ Перехідні положення, ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) про поділ спільного сумісного майна подружжя задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , в рівних частках рухоме майно автомобіль марки «KIA», модель «NIRO», синього кольору, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_3 , який 06.02.2018 року був відчужений ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 , без згоди дружини ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , компенсацію за належну частку, яка дорівнювала Ѕ, у майні - автомобілі марки «KIA», модель «NIRO», синього кольору, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_3 , яке належало на праві спільної сумісної власності подружжя та відчужене ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 , без згоди дружини ОСОБА_3 , в сумі 247 841 (двісті сорок сім тисяч вісімсот сорок одна) гривня 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у відшкодування понесених судових витрат зі сплату судового збору 3246 (три тисячі двісті сорок шість) гривень 81 (вісімдесят одна) копійка.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 30.12.2020 року.

Головуючий Калініченко Л. В.