Ухвала

12 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 755/3653/17

провадження № 61-49078св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 травня 2018 року у складі судді Астахової О. О. та постанову Київського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Рубан С. М., Желепи О. В., Болотова Є. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі -

ПАТ «Державний ощадний банк України») про захист прав споживачів.

Позовна заява мотивована тим, що 03 січня 2014 року між нею та ПАТ «Державний ощадний банк України» укладений договір № 136145004 на вклад «Депозитний» на ім`я фізичної особи строком на 7 місяців зі сплатою 16 % річних. Днем повернення депозиту визначено 03 серпня 2014 року. Депозит без пролонгації. Згідно з

пунктом 1.1 договору загальна сума вкладу (депозиту) складає 27 000,00 грн.

Згідно з умовами пункту 2.8 вказаного договору, 19 листопада 2014 року позивач написала заяву про повернення її грошових коштів із нарахованими відсотками на рахунок № НОМЕР_1 в установу банку Сколівське ТВБВ № 10013/179 Львівської області, яка була залишена відповідачем без належного реагування

до 16 лютого 2015 року.

Під час неодноразового спілкування з представниками банку, позивачу повідомлено, що ТВБВ, які підпорядковані філії Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк», що розташована на території, яка не контролюється українською владою зупинено, а тому ОСОБА_1 запропоновано відкрити інший рахунок в установі банку для перерахунку їй коштів за депозитним договором.

Позивач відкрила інший рахунок у ПАТ «Державний ощадний банк України», проте лише 16 лютого 2015 року банк перерахував на її рахунок грошові кошти, при цьому стягнув 30,00 грн комісії за такий перерахунок.

ОСОБА_1 зазначає, що відповідач безпідставно з моменту її звернення із заявою про виплату депозиту - 19 листопада 2014 року по день виплати - 16 лютого

2015 року порушив строки повернення депозиту, що призвело до порушення умов договору, за що настають правові наслідки.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила стягнути з ПАТ «Державний ощадний банк України» на свою користь пеню у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у сумі 79 623,00 грн; компенсаційну суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення у сумі

3 486,53 грн та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 218,17 грн, відповідно до статті 625 ЦК України; втрачену (упущену) вигоду, відповідно до

пункту 2 статті 22 ЦК України у сумі 1 599,30 грн та 30,00 грн комісії за переказ депозитних коштів.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 травня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 884,81 грн, індекс інфляції -

3 362,29 грн і 3 % річних - 218,17 грн, а всього 4 465,27 грн. В іншій частині відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення мотивовано тим, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання та з моменту звернення позивача із заявою про переказ вкладу на її картковий рахунок - 19 листопада 2014 року по 16 лютого 2015 року не повертав належні їй грошові кошти, внесені ОСОБА_1 на депозитний рахунок, відповідно до договору від 03 січня 2014 року № 136145004, тому позивач має право на стягнення індексу інфляції, 3 % річних та пені за неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань.

Постановою Київського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Дніпровського районного суду

м. Києва від 23 травня 2018 року змінено в частині розміру стягнення. Стягнуто з

ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 31,96 грн, індекс інфляції - 3 362,29 грн, 3 % річних - 218,17 грн, а всього -

3 612,42 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, тому з відповідача підлягає стягненню індекс інфляції та 3 % річних, проте не погодився з визначеним розміром пені.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У грудні 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 травня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині розміру пені та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд не застосував частину п`яту статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», якою передбачено сплату пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення. Крім того, суд зменшуючи розмір неустойки погодився з твердженнями відповідача щодо неспівмірності розміру нарахованої пені, оскільки сума неустойки перевищує суму вкладу.

Станом на час розгляду вказаної справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу ОСОБА_1 .

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною п`ятою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про захист прав споживачів, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 травня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року призначити до судового розгляду

на 26 лютого2020 року колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик