ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/807/284/20 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 жовтня 2019 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - відділ по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа - відділ по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради про позбавлення батьківських прав.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що 13.02.2009 між нею та відповідачем укладений шлюб, який в подальшому було розірвано за рішенням суду.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2017 визначено спосіб участі батька ОСОБА_2 у вихованні доньки, та спілкування з нею шляхом встановлення систематичних зустрічей батька з донькою відповідно до встановленого графіку. Позивачка зазначає, що вона вказане рішення суду виконує, не перешкоджає спілкуванню батька з донькою, натомість відповідач порушує вказане рішення суду, не попереджає матір дитини про бажання забрати доньку з дошкільного закладу, школи. Позивачка зазначає, що відповідач участі у матеріальному утриманні доньки не бере, не піклується про стан її здоров`я, справами дитини не цікавиться. Також ОСОБА_1 вказує на наявність заборгованості зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки. Вважає, що відсутня необхідність у збереженні за відповідачем батьківських прав.

Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дитини, не здійснює матеріальне забезпечення дитини, позивачка ОСОБА_1 просить позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його таким, що ухвалене без повного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, з порущенням норм матеріального та процесуального права ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги позивачки задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що не дивлячись на рішення суду про визначення способу участі батька у спілкуванні з дитиною, відповідач не виконує зазначене рішення, спілкуватися з дитиною не бажає. На думку позивачки, нею надано суду всі необхідні докази на підтверджнн того, що батько не займається вихованням дитини, його не цікавить нi матеріальне становище, ні внутрішній світогляд дитини. Батько не відвідує дитину і не поздоровляє її зі святами. Останні роки ОСОБА_3 часто хворіла та знаходилась на лікарняному, у звязку з цим позивачці доводилося дуже частко перебувати на лікарняному. На лікування дитини витрачалося багато коштів, однак батько відмовлявся допомогти грошима в таких життєвих ситуаціях. Аліменти не сплачує, пояснюючи це відсутністю грошей та роботи. Необхідним харчуванням, медичним доглядом і лікуванням опікується тільки мати.

Відповідач має можливість належним чином здійснювати свій батьківський обов`язок, але з невідомих причин, протягом тривалого часу не користується ним. За таких обставин, позивачка не бачить необхідності у збереженні за відповідачем батьківських прав. На думку позивачки суд необґрунтовано не врахував при ухваленні судового рішення висновок спеціаліста-психолога Олійник О.М. , з якого вбачається, що спілкування з батьком, травмує психіку дитини, формує спотворений світогляд, та додає емоційного болю при згадуваані про батька.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. У зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Позивачка не надала докази винних дій ОСОБА_2 щодо дитини - притягнення до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків, звернень до поліції щодо вчинення протиправних дій відносно дитини, наявності кримінальних проваджень, вироку суду тощо. Даних щодо застосування заходів впливу у зв`язку з неналежним виконанням батьківських обов`язків та їх безрезультатності також матеріали справи не містять. Навпаки, за результатами засідання комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району складено Висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до його доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З травня 2016 року відповідач почав здійснювати часткову сплату аліментів, хоч і не в повному обсязі через відсутність матеріальної можливості на сплату аліментів у більшому розмірі, однак вказане свідчить, що відповідач свідомо не ухиляється від матеріального забезпечення дитини. Суд також враховує, що Відповідачем було витрачено значні грошові кошти у розмірі 440 000,00 рос. рублів на проходження курсу радіотерапії у період з 12.03.2016 по 20.12.2017, що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією до прибуткового касового ордеру №135/1203. Відповідач характеризується позитивно. Даних щодо наявності психічних захворювань, перебування на обліку лікаря-нарколога, зловживання спиртними напоями матеріали справи не містять, будь-яких затримань з цього приводу або вчинення протиправних дій позивачкою не наведено.

Суд прийшов до висновку, що відповідач бажає спілкуватись з дитиною, вживає до цього заходи, свідомо не ухиляється від матеріального забезпечення дитини, а тому позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом установлено, що батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , яке видано Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції. ( а.с. 6).

15.01.2018 Дошкільним навчальним закладом (дитячий садок) №83 «Чижик» ЗМР видано довідку, згідно якої ОСОБА_3 відвідує вальдорфську групу дошкільного навчального закладу, проживає разом із матір`ю - ОСОБА_1 , яка бере активну участь у житті дитини, батько протягом останніх чотирьох місяців вихованням доньки не займається ( а.с. 15).

Згідно довідки № 400 від 06.09.2018 виданої Запорізьким ліцеєм №34 Шевченківського району ЗМР, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається в 1-Б класі (на той час) Запорізького ліцею №34 Запорізької міської ради Запорізької області ( а.с. 16).

Згідно інформацією за вих. № 64 від 24.11.2016, наданої Дошкільним навчальним закладом (дитячий садок) №83 «Чижик» ЗМР вбачається, що вихованням дитини займається як мати, так і батько, при чому, з боку батьків спостерігається гіпєропіка. Батько кілька разів брав участь у щотижневих музичних заняттях для батьків і дітей групи. Мати і батько забирають і приводять доньку по черзі, частіше це робить батько. Мати і батько приділяють достатньо уваги своїй доньці, має місце гіперопіка з боку обох батьків. Дитина однаково прихильна до обох батьків. Випадків недбайливого ставлення до дитини не помічено ( а.с. 100)

Згідно з розрахунку заборгованості по аліментам від 03.09.2018 судом встановлено, що на виконанні у Вознесенівському ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 336/1192/16-ц, виданого Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 Заборгованість по аліментам у розмірі 45669.56 грн, що утворилася за період 02.03.2016 по 31.08.2018 (а.с. 89-92).

12.09.2018 за № 48795/13 Вознесенівським ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області винесено подання (повідомлення про вчинення кримінального правопорушення) з проханням внести відомості про вчинення кримінального правопорушення за ст. 382 КК України до єдиного державного реєстру досудових розслідувань та розпочати досудове розслідування та притягнути ОСОБА_2 до відповідальності за невиконання судового рішення про стягнення аліментів( а.с. 49-51).

Відповідно до Постанови про накладення штрафу від 10.09.2018, винесеною державним виконавцем Вознесенівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Букацелі С.І. на ОСОБА_2 накладено штраф за наявності заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 30% від суми заборгованості, що складає 14448,98 грн. на користь Відповідача (а.с. 48).

Згідно з розрахунку заборгованості по аліментам за ВП№50907718 від 17.10.2018, виданого Вознесенівським ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області встановлено, що ОСОБА_2 на виконання виконавчого листа №336/1192/16-ц від 23.03.2016 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 за період з березня 2016 року по вересень 2018 року сплачено аліментів на загальну суму 22 976 грн., сплата аліментів відбувалося щомісяця ( а.с. 92).

Розпорядженням голови Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 18.08.2016 за № 601р. було розглянуто заяву ОСОБА_2 та надано право батьку зустрічатися з малолітньою донькою, ОСОБА_3 , за наступним графіком: за попередньою домовленістю сторін щотижня в будні дні, та кожну суботу місяця з 10.00 до 18.00 без присутності матері дитини, з правом відвідування місця проживання батька у м. Запоріжжі ( а.с. 81).

17.05.2017 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя по справі № 336/6180/17-ц ухвалено Рішення, яким визначено спосіб участі батька, ОСОБА_2 , у вихованні доньки, ОСОБА_3 , та спілкуванні з нею шляхом встановлення систематичних зустрічей батька з донькою за наступним графіком:

кожний перший та третій тиждень місяця - понеділок, середа з 7-30 години до 20-00 години, п`ятниця з 7-30 години до 20-00 години суботи без присутності матері (тобто з п`ятниці на суботу донька залишається з батьком за місцем його проживання у денний та нічний час); у вказані робочі дні батько відвозить доньку до дитячого навчального закладу та забирає доньку з дитячого навчального закладу; у всі дні батько проводить час з донькою без присутності матері за місцем його проживання та/або у спортивних, розвиваючих, навчальних, виховних, розважальних, культурних закладах, гуртках, секціях, місцях відпочинку, з урахуванням режиму дня, стану здоров`я доньки та її бажання;

кожен другий та четвертий тиждень місяця вівторок, четвер з 7-30 до 20-00 години, субота з 8-00 години до 16-00 години неділі без присутності матері (тобто з суботи на неділю донька залишається з батьком за місцем його проживання у денний та нічний час); у вказані робочі дні батько відвозить доньку до дитячого навчального закладу та забирає доньку з дитячого навчального закладу; у всі дні батько проводить час з донькою без присутності матері за місцем його проживання та/або у спортивних, розвиваючих, навчальних, виховних, розважальних, культурних закладах, гуртках, секціях, місцях відпочинку з урахуванням режиму дня, стану здоров`я доньки та її бажання;

щорічно взимку та влітку - спільний відпочинок батька разом з донькою, на час його відпустки, без присутності матері дитини, не менше чотирнадцяти днів поспіль, в тому числі, за межами міста, за умови завчасного повідомлення матері про наміри проведення такого відпочинку та про подальше місце перебування дитини ( а.с. 82-87).

Відповідно до відповіді Запорізького ліцею №34 Шевченківського району ЗМР від 18.10.2018 № 508 на адвокатський запит адвоката Беклеміщева О.В. мати дитини - ОСОБА_1 зверталася до адміністрації школи із заявою не віддавати дитину батькові. До вказаної відповіді надано заяву ОСОБА_1 із проханням без дозволу матері не видавати неповнолітню ОСОБА_3 батькові.

З наявних в матеріалах справи відповідей Головного управління Національної поліції в Запорізькій області за № 7аз/04/13-2017 від 11.12.2017, Шевченківського ВП Дніпровського ВП Головного управління Національної поліції в Запорізькій області № 10364/48/01/11-2017 від 11.12.2017, № 11аз/02/13-2018 від 29.10.2018 вбачається, що Відповідач неодноразово звертався до органів поліції з приводу невиконання ОСОБА_1 рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2017 шляхом створення перешкод і заборони бачитися з донькою ( а.с. 102-104).

Згідно витягу з кримінального провадження 0004442 вбачається, що 22.11.2017 за вих. № 5264 до канцелярії Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області з Запорізької прокуратури №1 надійшли матеріали за заявою ОСОБА_2 , в якій вказано, що ОСОБА_1 не виконує рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2017 року, правова кваліфікація: ч.1 ст. 382 КК України.

З наданої характеристик вбачається, що ОСОБА_2 працює у ТОВ «Полігон- Авто» на посаді менеджера по продажам з 01.10.2018 року, характеризується з позитивного боку, є відповідальними та користуються повагою у колективі. Його заробітна плата становить 3750.00 грн в місяць ( а.с. 108, а.с. 110).

Згідно довідки КУ « Обласний кліничний наркологічний диспансер» вбачається, що на обліку відповідач не стоїть, в психіатричній лікарні також на обліку не стоїть (а.с. 111).

Згідно висновку районної адміністрації по Вознесенівському району Запорізької міської ради № 01-10/2753 від 2012.2018 року, щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його доньки ОСОБА_3 , вбачається, що комісія дійшла висновку про недостатність підстав та недоцільність позбавленння ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до малолітньої ОСОБА_3 ( а.с. 117-118).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства").

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За змістом пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Підстави для позбавлення батьківських прав передбачені статтею 164 СК України.

Так згідно частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Вказаний захід впливу підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У рішенні по справі "Мамчур проти України" від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

До аналогічної правової позиції дійшов Верховний Суд у постанові від 15 липня 2019 року у справі №336/9218/14.

Предметом доказування у даному спорі є факт втрати позивачем інтересу до своєї дитини та як наслідок цього нехтування наданими йому батьківськими правами та обов`язками.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно дослідив та надав належне правове обґрунтування обставинам справи, врахував норми національного та ратифікованого в Україні міжнародного права, в результаті чого дійшов правильного висновку про те, що позивачкою не надано суду достатньо доказів на підтвердження доводів стосовно повної втрати відповідачем інтересу до своєї дочки та як наслідок наявності підстав для позбавлення останнього батьківських прав.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції не прийняв до уваги те, що наявні докази в матеріалах справи, які свідчать про те, що відповідач не проявляв батьківської турботи до доньки, тобто фактично самоусунувся від виконання покладених на нього батьківських обов`язків не заслуговують на увагу та зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.

Доводи апеляційцної скарги ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції безпідставно не враховано висновок спеціаліста про те, що спілкування дитини з батьком, травмує психіку дитини, не є підставою для скасування законного й справедливого рішення суду, оскільки надавши оцінку всім доказам у справі, суд першої інстанції правомірно критично поставився до такого висновку і в інтересах дитини вирішив спір.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 жовтня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 14 лютого 2020 року.

Головуючий суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Маловічко С.В.