Справа № 428/5740/20
Провадження № 22-ц/810/799/20
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.

суддів Назарової М.В., Стахової Н.В.

за участю секретаря судового засідання Вовчанської С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 22 вересня 2020 рокуухваленого судом у складі судді Кордюкової Ж. І.

у справі про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Приватне акціонерне товариство «Сєвєродонецьке об`єднання Азот»

встановив:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що перебувала у трудових відносинах з підприємством відповідача ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот», 03.11.2017 року її було звільнено за власним бажанням, при звільненні відповідач не виплатив суму заборгованості по заробітній платі.

Судовим наказом, виданим Сєвєродонецьким міським судом Луганської області 25.10.2018 року по справі № 428/13296/18 заборгованість по заробітній платі було стягнуто з відповідача на користь позивачки в сумі 18509,20 грн.

Посилаючись на те, що у повному обсязі заборгованість по заробітній платі виплачена лише 22.05.2020 року, позивачка просила суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 151389,26 грн.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 22 вересня 2020року вищезазначений позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 06.11.2017 року по 20.05.2020 року, включно, визначений без утримання податків й інших обов`язкових платежів, в розмірі 18510 (вісімнадцять тисяч п`ятсот десять) грн. 00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для звільнення відповідача від передбаченого ст. 117 КЗпП України обов`язку виплатити позивачці середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, при цьому з огляду на очевидну не співмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, з урахуванням розумності та справедливості дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та відшкодувати середній заробіток у розмірі 18510 гривень, що фактично дорівнює розмір заборгованості по заробітній платі.

Не погодившись з вказаним рішенням суду позивачка ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, вказує, що судом безпідставно задоволено вимоги лише у сумі, яка дорівнює розмір заборгованості по заробітній платі, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сєвєродонецького міського суду від 22.09.2020 року та ухвалити нове рішення по справі, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Відповідач правом відзиву не скористався.

ОСОБА_1 у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала.

Представник ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином і в установленому законом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи ОСОБА_1 дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до положень ч. 1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» до 03.11.2017 року.

Трудові відносини були припинені за власним бажанням ОСОБА_1 на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки позивачки.

На момент звільнення ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі становила 18509,20 грн., про стягнення якої 25.10.2018 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області було видано судовий наказ.

Повний розрахунок з позивачем був проведений 21.05.2020 року, що підтверджується копією виписки з рахунку позивача № НОМЕР_1 за 22.05.2020 року.

Середньогодинна заробітна плата позивачки ОСОБА_1 становить 29,64 грн., а середньомісячне число робочих годин 167,2 год., що підтверджується копією довідки ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» №39534 від 04.06.2020 року.

Загальна кількість робочих годин за період з 06.11.2017 року по 20.05.2020 року, включно, становить 5098,8 год., яка складається з 19 днів затримки у листопаді 2017 року (167,2 год. : 22 робочі дні у листопаді 2017 року х 19 днів затримки = 144,4 год.), з 29 повних місяців затримки з грудня 2017 року по квітень 2020 року (167,2 год. х 29 місяців = 4848,8 год.) та з 12 днів затримки у травні 2020 року (167,2 год. : 19 робочих днів у травні 2020 року х 12 днів затримки = 105,6 год.).

Загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 151128,43 грн. (визначається шляхом множення середньогодинної заробітної плати на кількість робочих годин затримки, тобто 29,64 грн. х 5098,8 год. = 151128,43 грн.), яка розрахована судом без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Оцінюючи письмові аргументи учасників справи та висновки суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В постанові від 27 березня 2013 року по справі № 6-15цс13 Верховний Суд України дійшов висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції правильно застосував правову позицію викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 по справі № 761/9584/15-ц, у якій було здійснено відступ від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, і вказано, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Відтак, ураховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду щодо необхідності зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача, адже його розмір в сумі 151389,26 грн є неспівмірно великим, та щодо визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 18509,20 грн.

За таких обставин, доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375,381, 382, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 22 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова Луганського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Дата складення повної постанови 28 грудня 2020 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: М.В. Назарова

Н.В. Стахова