Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/7983/17
Номер провадження2/711/1981/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2020 року Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого судді:Казидуб О.Г.

секретаря судового засідання: Зайцевої О.І.

за участю:

адвоката позивача: Топор І.О.

відповідачки: ОСОБА_1

відповідачки: ОСОБА_2

представника відповідачів: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Державний реєстратор Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради Велика Олена Володимирівна про скасування державної реєстрації права власності на майно та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Державний реєстратор Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради Велика О. В. про скасування державної реєстрації права власності на майно та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, вказуючи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_5 26.07.2017 року він звернувся до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Яценко O.B. з заявою про прийняття спадщини після померлого батька. За його заявою відкрита спадкова справа № 09/2017.

В своїй заяві він вказував, що окрім нього спадкоємцями першої черги є його мати (дружина померлого) ОСОБА_1 та його сестра (донька померлого) ОСОБА_2 . За свого життя батько заповітів не складав.

Після смерті батька відкрилась спадщина у вигляді будівельних матеріалів, які були використані в процесі будівництва житлового буднику по АДРЕСА_1 . На теперішній час йому стало відомо, що вказану спадщину він не може отримати.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 91810170 від 12.07.17 року домоволодіння по АДРЕСА_1 зареєстроване на праві приватної власності за ОСОБА_1 .. Домоволодіння складається з житлового будинку з підвалом літ. А-ІІ, загальною площею 295, 2кв.м, житловою площею 97, 7кв.м, огорожі 1-5, водоколонки 6.

При цьому реєстрація права власності відбулась 18 травня 2017 року, тобто відразу після смерті батька, з метою усунення інших спадкоємців від права на спадщину.

Реєстрація права власності здійснена державним реєстратором Департаменту організаційного забезпеченні Черкаської міської ради Великою О. В. 18.05.17року, номер запису про право власності 20560127. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкритті розділу), індексний номер 35335649 від 24.05.17 року, 10год.47хв.53 сек.

Позивач вважає, що вказана реєстрація проведена незаконно, а тому підлягає скасуванню. В даному випадку житловий будинок по АДРЕСА_1 будувався в період шлюбу батьків, а тому є об`єктом прав спільної сумісної власності.

На його думку, його мати ОСОБА_1 не мала права реєструвати за собою право власності на весь будинок, так як 1/2 частина даного майна належала батькові. Саме ця частина повинна успадковуватись спадкоємцями і в тому числі ним. Тобто порушено його законне право.

Незважаючи на це, державний реєстратор зареєстрував право власності на весь будинок за ОСОБА_1

Технічний паспорт на будинок не входить до переліку правовстановлюючих документів на підставі яких може бути проведена державна реєстрація права власності.

В даному випадку державна реєстрація права власності проведена всупереч вимогам чинного законодавства, так як здійснена лише на підставі технічного паспорта без серії та номера від 17.10.13року, виданого Приватним підприємством «Тінктура». Вказане свідчить про незаконність даної реєстраційної дії.

Позивач вказує на те, що ні покійний батько, ні мати не здавали в експлуатацію вказаний житловий будинок, а тому, він не міг бути зареєстрований. Вказане також свідчить про незаконність державної реєстрації.

Для оформлення відповідних документів та подання декларації про готовність об`єкта та введення його в експлуатацію необхідно бути спадкоємцем цього майна.

Житловий будинок був збудований, але дозволів на його будівництво не було. Тобто даний будинок є самочинно збудованим і тому не міг бути зареєстрованим на праві власності.

Незважаючи на це Приватне підприємство «Тінктура» виготовило технічний паспорт не вказавши, що даний будинок є самочинно збудований.

Зазначає, що іншої можливості оформити спадщину він не має, а тому змушений звернутись до суду за захистом своїх прав.

Оскільки він є спадкоємцем за законом, то до нього також переходять і права забудовника, у тому числі із оформлення правової документації, щодо вказаного самочинно збудованого житлового будинку.

Вважає, що за ним можливо визнати право власності на будівельні матеріали, які використані для будівництва самочинного майна, так як нічиїх прав це не порушить. Так як житловий будинок будувався в період шлюбу, то, вважає, що 1/2 частина будівельних матеріалів належить ОСОБА_1 , інша 1/2 частина будівельних матеріалів повинна бути розподілена між спадкоємцями, тобто по 1/6 частині на кожного.

Вказує, що це дасть йому можливість звернутись до компетентних органів для оформлення документації на житловий будинок.

Просить суд скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 35335649 від 24.05. 17 року, 10год.47хв. 53сек. прийняте державним реєстратором Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради Великою О. В., номер запису про право власності 20560127 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на нерухоме майно - домоволодіння по АДРЕСА_1 ; визнати за ним в порядку спадкування за законом після померлого батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на будівельні матеріали, що були використані в процесі будівництва 1/6 частини самочинно збудованого житлового будинку з підвалом по АДРЕСА_1 та право забудовника, у тому числі із оформлення правової документації, щодо вищевказаного майна.

05 жовтня 2017 року ухвалою суду було відкрито провадження по справі.

14 лютого 2018 року ухвалою суду задоволено клопотання адвоката Топор І.О. про витребування доказів.

22 травня 2018 року ухвалою суду вирішено справу розглядати у загальному позовному провадженні, призначено підготовче провадження з дня постановлення ухвали, призначено підготовче судове засідання.

16 жовтня 2018 року ухвалою суду призначено у справі судово-будівельно-технічну експертизу, провадження в справі зупинено.

09 січня 2019 року до суду надійшло повідомлення від ЧВ Київського науково-дослідного інституту судових експертиз про неможливість надання висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи.

10 січня 2019 року ухвалою суду поновлено провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

18 березня 2019 року ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 жовтня 2018 року направлено до Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз для виконання. Провадження у справі зупинено.

07 травня 2019 року до суду надійшло повідомлення від ЧВ Київського науково-дослідного інституту судових експертиз про неможливість надання висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи.

10 травня 2019 року ухвалою суду поновлено провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

03 вересня 2019 року ухвалою суду позов ОСОБА_4 залишено без руху, позивачу надано термін для усунення недоліків.

02 жовтня 2019 року ухвалою суду в задоволенні клопотання адвоката Качан О.В. про забезпечення судових витрат відмовлено.

02 жовтня 2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду.

01 червня 2020 року ухвалою суду призначено у справі судово-будівельно-технічну експертизу, провадження в справі зупинено.

23 липня 2020 року постановою Черкаського апеляційного суду скасовано ухвалу Придніпровського районного суду від 01.06.2020 року.

28 липня 2020 року ухвалою суду поновлено провадження у справі, призначено судове засідання.

12 жовтня 2020 року ухвалою суду відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відвід судді.

19 жовтня 2020 року ухвалою суду заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відвід судді передано до канцелярії для визначенні судді в порядку передбаченому ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

22 жовтня 2020 року ухвалою суду (суддя Позарецька С.М.) відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відвід судді Казидуб О.Г. по цивільній справі № 711/7983/17.

Позивач ОСОБА_4 в судовому засіданні суду пояснив, що будинок побудував його батько, землю теж купляв батько. Батько заробляв по 2000 доларів США і всі гроші вкладав в будинок. Зазначив, що лише за технічним паспортом самочинне збудоване майно було зареєстроване. Вважає, що таким чином його намагались усунути від спадкування, і, на його думку, реєстрація будинку є незаконною. Просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача - адвокат Топор І. О. в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Пояснив, що з 30.08.1970 ОСОБА_5 перебував в зареєстрованому шлюбу з ОСОБА_1 , в період шлюбу вони побудували будинок. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, після його смерті позивач ОСОБА_4 своєчасно звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Після чого дізнався, що будинок не входить до складу спадщини, так як, 18.05.2017 року державний реєстратор Велика О.В. здійснила реєстрацію права власності. Зазначив, що ОСОБА_4 вважає, що реєстрація є незаконною. Реєстрація будинку відбулася на підставі лише технічного паспорту, що є незаконним. Даний будинок є самочинним будівництвом. За життя ОСОБА_5 дозвіл на будівництво будинку не брався, проект не розроблявся, а тому, будинок є самочинним. В зв`язку з цим, повинен бути інший порядок прийняття будинку в експлуатацію. Тому дана реєстрація не відповідає Закону і повинна бути скасована. Вважає, що 1/2 частина майна повинна спадкуватися на загальних підставах, а 1/2 частина будівельних матеріалів повинна бути розподілена між спадкоємцями, тобто, по 1/6 частині на кожного. ОСОБА_4 претендує на будівельні матеріали. Державний реєстратор зареєстрував право власності за ОСОБА_1 і цими діями усунув позивача від права на спадкування. Державний реєстратор порушив ст.13, 27 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При здійснені дій, реєстратор повинна уникати порушення прав інших осіб та в даному випадку трансформація була не по закону. На його думку, ОСОБА_1 повинна надати документи щодо введення будинку в експлуатацію, не зрозуміло як саме реєстратор міг зареєструвати його. ОСОБА_1 звернулась до фірми «Тінктура», яка підробила її підпис. Також зазначив, що у них вимога - це скасування державної реєстрації, наслідком чого і буде припинення права власності.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Суду пояснила, що з позивачем вони не спілкувалися на протязі 6 років, оскільки він не ходив до них. Вказала, що позивачу вони дали 15 000 тисяч доларів США на будівництво будинку, він їм не допомагав та не працював, був на утриманні у батька і в неї. Запропонували все вирішити без суда, її чоловік купив ділянку в с. Червона Слобода. Батько не хотів бачити позивача. Вона дала йому гроші на вікна, на ворота, на шпалери винаймала «штукатурщика» щоб виконувати інші роботи. Але, ремонтні роботи позивачем так і не були закінчені.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Суду пояснила, що ОСОБА_4 повів себе по відношенню до матері не дуже гарно. Його необхідно було завжди виручати, допомагати фінансово, він ніде не працював. З приводу будинку, зазначила, що ОСОБА_4 знав про те, що вони разом з чоловіком будуть мешкати разом з батьками, а тому, і будувався другий поверх. Вони з чоловіком самі вкладали кошти в будівництво. ОСОБА_4 постійно сварився з батьками і вимагав від них кошти. Для реєстрації будинку вони звернулися в фірму, в якій попросили певний перелік документів, який був їм наданий, після чого повідомили коли забрати вже документи.

У відзиві на позов від 13.02.2018 року відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заперечували проти доводів ОСОБА_4 викладених в позові, зокрема вказували, що жодна вимога не може бути задоволена судом виходячи із наступного.

На їхню думку позивач, умисно вводить суд в оману щодо фактичних обставин справи і має понести за це цивільно-правове покарання відповідно до вимог ч.4 ст. 43 ЦПК України.

Вимога про визнання права власності на матеріали в розмірі 1/6 частини від використаних на будівництво будинку в порядку спадкування за законом, яка була оплачена судовим збором безпідставна, не містить обґрунтування. В цій частині права позивача ніяким чином не порушені.

Право власності як на 1/6 частину матеріалів так і на 1/6 частину всього іншого спадкового майна - два автомобілі та ще два будинки - за позивачем відповідачами не оспорюється. Оформлення такого права на все спадкове майно має проводиться в позасудовому порядку у нотаріуса шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину за законом всім трьом спадкоємцям. Відповідачі мають намір оформити всі права на спадщину у нотаріуса до якого подано заяви, проте сам позивач уникає контактів з відповідачами, і його позиція по отриманню спадщини стала відомою лише із змісту даного позову.

Між позивачем та відповідачами не існує спору з приводу об`єму спадкової маси та часток спадкоємців у спадковому майні.

В зв`язку з тим, що в даній частині позовних вимог відсутній предмет спору, провадження у справі підлягає закриттю відповідно до п. 2, ч. 1, ст. 255 ЦПК України.

В частині позовних вимог про права забудовника слід відмовити та стягнути з позивача судовий збір за ці дві вимоги по наступним мотивам.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб.

Порядком п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" передбачено, що встановивши відсутність порушень прав, свобод чи інтересів фізичних осіб відповідачами, суд відмовляє в позові саме з цих підстав - за відсутності порушення відповідачами прав позивача.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до спадкоємців переходять ті права і обов`язки, які мав спадкодавець на час своєї смерті.

Позивач не набув у спадок після смерті батька ОСОБА_5 прав забудовника земельної ділянки по АДРЕСА_1 , оскільки батько не був власником цієї ділянки для забудови, і не оформив у встановленому порядку прав забудовника. Право власності на ділянку належить ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії 43 24-2-2025, виданого 22.02.1999 року Черкаською міською радою.

Будівництво будинку відбувалося самочинно, проте лише власник земельної ділянки на якій проводилось будівництво - ОСОБА_1 , у встановленому порядку має право отримати необхідні документи для узаконення забудови.

ОСОБА_5 , як чоловік особи яка проводила на власній ділянці самочинну забудову, за життя набув право на 1/2 частину використаних в процесі будівництва матеріалів, отже у спадщину він залишив лише право успадкувати свою частину використаних матеріалів.

Прав забудовника ОСОБА_5 за життя не мав, отже у спадщину їх не залишив і в цій частині позову слід відмовити з тих підстав, що позивач в силу ст. 1218 ЦК України не набув прав забудовника.

Стосовно рішення про державну реєстрацію новозбудованого будинку, відповідачі зазначали, що позивач не є особою, яка наділена правом такої вимоги.

Вимагати скасування рішення про реєстрацію має право особа, права якої порушені таким рішенням.

Рішення про реєстрацію будинку не порушує прав власності позивача на 1/6 частину будматеріалів. Таке право за ним залишилось і після рішення державного реєстратора. Будинок зареєстрований на праві власності за ОСОБА_1 вже після смерті ОСОБА_5 , отже на день смерті права на визнання за ним права власності на частину будинку, а не матеріалів, ОСОБА_5 не набув і у спадщину не передав.

В цій частині позову слід відмовити з тих підстав, що позивач в силу ст. 1218 ЦК України не набув права вимоги на визнання за ним права власності на частину будинку як цілісної речі, так як такого права не було у спадкодавця.

Не існуюче право не підлягає судовому захисту, саме з цих підстав слід відмовити в позовних вимогах стосовно реєстрації будинку та визнання прав забудовника.

Крім того, позивач не є тією особою, яка може визначити законність, або протиправність введення в експлуатацію завершеного будівництвом об`єкту та проведення реєстрації прав власності на нерухоме майно. Всі його доводи, щодо того, що державна реєстрація проведена лише на підставі технічного паспорту не мають відповідних доказів, а базуються виключно на припущеннях, що є порушенням ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

На думку відповідачів, ситуація із спадковим майном може бути вирішена в позасудовому порядку. Відповідачі погоджуються компенсувати позивачу вартість його будматеріалів шляхом передачі йому спадкового автомобіля, будинку у АДРЕСА_2 , де він проживає із сім`єю, всіх прав забудовника на той будинок. Можливий розгляд інших домовленостей, але позивач ухиляється від обговорення проблеми.

Оскільки спадкові права позивача діями відповідачів не порушено, судові витрати необхідно покласти на позивача.

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" встановлено наступний обов`язок суду:

"Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті З ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або ос порені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це."

Покладення на відповідачів нести судові витрати за неіснуючий спір суперечить міжнародній Конвенції з прав людини та основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.

Представник відповідачів ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та суду пояснив, що спору про розмір часток не існує. Зазначив, що тут стоїть питання про скасування права власності та державної реєстрації. Право власності реєструється на законних підставах, що не заборонено законом. Позбавити права власності можна з підстав зазначених в законі. Право на будівельні матеріали трансформувалося в право отримати гроші за ці матеріали.

Зазначив, що для того щоб скасувати державну реєстрацію, то треба сказати, що існує Закон, який порушує реєстрацію, а такого закону не має. На його думку, порушене право позивача тягне за собою сплату компенсації, а не скасування рішення про реєстрацію. Відповідачі погоджуються з тим фактом, що порушено його право власності на будівельні матеріали. Всі інші вимоги є похідними від скасування реєстрації. Порушене право позивача не дає йому право звернення до суду. В позовній заяві позивачем ОСОБА_4 не зазначено того, що було порушено його право. На його думку, позивачем була порушена процедура звернення до суду, він повинен був звертатися з адміністративним позовом. Також зазначив, що відповідачі не заперечують того факту, що будинок є самочинним будівництвом. Реєстрацію на незаконне збудоване будівництво має лише власник земельної ділянки. Позбавити право власності можна лише з прав зазначених в Законі. Коли власник земельної ділянки реєструє незаконне будівництво, то до складу спадщини входить право відшкодування матеріалів, а саме грошова компенсація. Право забудовника у ОСОБА_5 було б, як би він уклав договір на забудову з ОСОБА_1 .

Третя особа - Державний реєстратор Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради Велика О. В. в судове засідання не з`явилася. Надала суду заяву з проханням справу розглянути без її участі.

Суд, заслухавши позивача ОСОБА_4 , представника позивача - адвоката Топор І.О., відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їхнього представника ОСОБА_3 , оголосивши заяви сторін по суті спору, вивчивши та дослідивши письмові докази, приходить до висновку про часткове задоволення позову, оскільки на підставі наявних у справі доказів об`єктивно встановлено наступне.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1216-1217 ЦК України).

Статтею 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України).

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах (ч. 1 ст. 1226 ЦК України).

Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за № 20 від 22 грудня 1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

В судовому засіданні встановлено, що 30.08.1970 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 , 1946 року народження та ОСОБА_6 , 1952 року народження, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 . Прізвище подружжя після одруження - ОСОБА_7 .

ОСОБА_5 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 ), а також ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , про що Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управлінні юстиції у Черкаській області складено актовий запис №653.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на належне йому майно.

ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , як діти спадкодавця, а також ОСОБА_1 , як дружина спадкодавця, які є спадкоємцями першої черги за законом звернулися до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 .

Приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Яценко О.В. було відкрито спадкову справу №9/2017 після смерті ОСОБА_5 .

Відомості про інших спадкоємців першої черги після смерті ОСОБА_5 , які б прийняли спадщину у суду відсутні.

ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спадкують після смерті ОСОБА_5 у рівних частках.

Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

В судовому засіданні обидві сторони підтвердили та не заперечували того, що житловий будинок по АДРЕСА_1 будувався в період шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , а тому є об`єктом права спільної сумісної власності.

Судом встановлено, що у відповідачки ОСОБА_1 не має дозволів, виданих органом державного архітектурно - будівельного контролю на виконання будівельних робіт та належно затверджених проектів або будівельних паспортів на спірний самочинно збудований будинок.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно 18.05.2017 року державним реєстратором Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради Великою О.В. було здійснено реєстраційні дії щодо реєстрації права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 . Підставою виникнення права власності зазначено технічний паспорт, серія та номер б/н, видавник Приватне підприємство «Тінктура», державний акт на право власності на земельну ділянку, серія та номер ЧР 24-2-2025, виданий 22.02.1999, видавник Виконавчий комітет Черкаської міської ради.

Департаментом організаційного забезпечення Черкаської міської ради було надано копію реєстраційної справи №101 на домоволодіння за адресою АДРЕСА_3 .

Відповідно реєстраційної справи №101 ОСОБА_1 було надано реєстратору для проведення реєстраційної дії - виникнення права власності на житловий будинок по АДРЕСА_3 , зокрема:

державний акт виданий на ім`я ОСОБА_1 на право власності на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_3 , серія та номер ЧР 24-2-2025, виданий 22.02.1999, видавник Виконавчий комітет Черкаської міської ради, призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);

технічний паспорт на житловий будинок по АДРЕСА_3 без серії та номера від 17.10.13року, виданого Приватним підприємством «Тінктура», замовник технічної інвентаризації - ОСОБА_1 .

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

В ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначений вичерпний перелік документів на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на нерухоме майно.

Технічний паспорт на будинок не входить до переліку правовстановлюючих документів на підставі яких може бути проведена державна реєстрація права власності.

А тому, суд вважає, державна реєстрація права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 проведена всупереч вимогам чинного законодавства, так як здійснена лише на підставі технічного паспорта без серії та номера від 17.10.13року, виданого Приватним підприємством «Тінктура».

Згідно ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Оскільки відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 цього Кодексу.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що слугують умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; об`єкт нерухомості збудовано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї з трьох зазначених у ч. 1 ст. 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України).

Разом з цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (ч.2 ст. 375 ЦК України), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це право не порушує права інших осіб (ч.5 ст. 376 ЦК України).

Виходячи зі змісту статей 331, 375, 376, 380 ЦК України, правовою підставою визнання судом права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на підставі ч. 5 ст. 376 ЦК України може бути не лише відсутність порушення прав інших осіб таким визнанням, а й встановлення судом відповідності такого об`єкта архітектурним, будівельним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам.

Тому, вирішуючи спір позовом власника (землекористувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановити всі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушення будівельних норм та правил істотними.

При вирішенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи, та передбачених статтями 27, 29-31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (статті 34, 37 цього Закону).

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Відповідно до статей 26, 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», пунктів 2, 9, 13, 19 Порядку декларація про готовність об`єкта до експлуатації є підтвердженням замовника того, що об`єкт, який будувався, вже збудований (закінчений будівництвом) та готовий до експлуатації і її реєстрація державним органом, та є визнанням завершення будівництва, у відповідності із технічними умовами, будівельними нормами та положеннями законодавства, що регулює будівництво та введення в експлуатацію об`єктів нерухомості, і дає підстави для набуття права власності через здійснення державної реєстрації.

Отже, державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.

Такий висновок висловив Верховний Суд у постановах: від 18 грудня 2018 року у справі № 450/2307/15-ц (провадження № 61-5287св18), від 28 травня 2020 року у справі № 718/785/17 (провадження № 61-41920св18).

Встановивши, що декларація про готовність спірного об`єкта до експлуатації органом державного архітектурно-будівельного контролю не розглядалась та рішення про її реєстрацію або повернення не приймалось, а отже, спірне будівництво не введено в експлуатацію відповідно до вимог чинного законодавства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, затверджено Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (Порядок).

Відповідно до пункту 40 Порядку, державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком.

Частиною першою статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено перелік підстав, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

А тому, суд вважає, що рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на нерухоме майно - домоволодіння по АДРЕСА_1 підлягає скасуванню, оскільки відповідачка ОСОБА_1 не надала доказів правомірності процедури реєстрації права власності та позивач ОСОБА_9 у позовній заяві та в судовому засіданні посилалася на відсутність у державного реєстратора підстав для реєстрації права власності на будинок за ОСОБА_1 , оскільки нею не надані реєстратору документи, передбачені частиною другою статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком.

У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України ).

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкоємцем було здійснене самочинне будівництво, до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріли тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

А тому, суд вважає, за необхідне, визнати за позивачем ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом право власності на 1/6 частини будівельних матеріалів із яких складається самочинно збудований житловий будинок з підвалом по АДРЕСА_1 .

Згідно з пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалось згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки, як забудовника входять до складу спадщини.

Оскільки, домоволодіння по АДРЕСА_1 є самочинно збудованим (дозвіл та проект на будівництво спірного будинку відсутні), то в частині визнання за ОСОБА_4 права забудовника необхідно відмовити.

Спір про скасування рішення про державну реєстрацію права власності має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на майно іншою особою. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь державного реєстратора в якості співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушені прав) не змінює цивільно-правового характеру спору (аналогічний висновок Велика Палата Верховного Суду сформулювала, зокрема, у постанові від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення від 10 лютого 2010 року).

А тому, враховуючи вищевикладене, суд вважає що позов ОСОБА_4 підлягає до часткового задоволення.

На підставі ст.ст.15, 16, 328, 1222, 1223, 1258, 1261, 1264, 1268, 1269, 1270, 1276, 1296, 1297 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 355 ЦПК України, Постанова Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Державний реєстратор Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради Велика Олена Володимирівна про скасування державної реєстрації права власності на майно та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом - задовольнити частково.

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 35335649 від 24.05.2017, 10 год.47хв.35сек., прийняте державним реєстратором Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради Великою Оленою Володимирівною, номер запису про право власності 20560127 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на нерухоме майно - домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом після померлого батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на будівельні матеріали, що були використані в процесі будівництва 1/6 частини самочинно збудованого житлового будинку з підвалом по АДРЕСА_1 .

Решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом 30 днів. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повний текст рішення складено 10 листопада 2020 року (враховуючи вихідні дні).

Головуючий: О. Г. Казидуб