Ухвала

05 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 215/3494/17

провадження № 61-14749ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 серпня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі -

АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 у якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором

у розмірі 65 233, 24 грн.

Заочним рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 27 листопада 2017 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приват Банк» заборгованість в розмірі

65 233, 24 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 грудня 2019 року за заявою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , заочне рішення Тернівського районного суду від 27 листопада 2017 року скасовано.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області

від 04 лютого 2020 року в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приват Банк» відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 серпня 2020 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області

від 04 лютого 2020 року скасовано і ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 18 квітня 2008 року в розмірі 20 329, 65 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У жовтні 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 серпня 2020 року, у якій представник скаржника, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржене судове рішення скасувати і залишити

в силі рішення суду першої інстанції. Також зазначає, що ця справа має виняткове значення для ОСОБА_1 .

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки суду апеляційної інстанції не відповідають вимогам закону та не узгоджуються з висновками, викладеними

у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі

№ 342/180/17.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено, що з 01 січня 2020 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить

2 102 грн.

У цій справі ціна позову становить 65 233, 24 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн ?

? 100 = 210 200 грн), а тому справа є малозначною.

Посилання в касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу,

з оскарженим судовим рішенням і, відповідно, не свідчить, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Обґрунтування касаційної скарги щодо неузгодження оскарженого судового рішення з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, не вказує на те, що постанова апеляційного суду ухвалена без урахування таких висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах. Посилання представника скаржника на те, що ця справа має виняткове значення для ОСОБА_1

є безпідставними, оскільки ним не наведено належного обґрунтування такого твердження.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга не містять.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє

у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 серпня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

І. О. Дундар

В. І. Крат