Справа № 464/6891/20
пр.№ 2-н/464/1308/20
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

11.12.2020 м.Львів

Суддя Сихівського районного суду м.Львова Сабара Л.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини,

у с т а н о в и в:

заявник звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу, в якій просить стягнути із боржника (свого батька) на його користь, як повнолітнього сина, який продовжує навчання, аліменти в розмірі ј частини від всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення ним 23-х років, закінчення заявником навчання.

Дослідивши матеріали заяви, суддя дійшов наступного висновку.

Статтею 160 ЦПК України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. За положеннями ст.167ЦПК України розгляд заяви у наказному провадженні проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Вказана вище норма дублюється положеннями ч.5 ст.183 СК України, яка, окрім цього, визначає право саме одного із батьків на звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину.

За змістом ст.ст.198, 199 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми ст.ст.187, 189-192 і 194-197 СК України.

Враховуючи наведене, приходжу до висновку, що заявником у його заяві про видачу судового наказу заявлено вимогу, яка фактично не передбачена нормою ст.161 ЦПК України, що є підставою для відмови у видачі судового наказу. Оскільки в наказному провадженні можуть стягуватись аліменти лише на утримання дитини, тобто особи, яка не досягла повноліття (вісімнадцятирічного віку). Більш того, глава 16 СК України (ст.ст.199-201), яка визначає підстави та умови стягнення з батьків аліментів на утримання їх повнолітніх сина/дочки, оперує термінами «повнолітній син»/«повнолітня дочка» замість терміну «дитина», який використовується у нормах ст.161 ЦПК України, а також ст.ст.183, 184 СК України, лише які, в свою чергу, передбачають можливість стягнення аліментів у наказаному провадженні. Крім того, нормами ст.ст.183, 184 СК України заявниками за заявами про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини закон визначає одного з батьків дитини/законних представників, з яким дитина проживає.

Разом з тим, заявник є повнолітньою особою, просить стягнути аліменти з батька на своє утримання у зв`язку із продовженням свого навчання, а отже така вимога не охоплюється нормою п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України та аналогічною їй ч.5 ст.183 СК України. Остання норма не підлягає застосуванню і з огляду на зміст ст.201 СК України. Поряд з цим, ч.3 ст.199 СК України прямо передбачено право на звернення до суду повнолітніх сина/дочки саме із позовом про стягнення аліментів на їх утримання у зв`язку із продовженням навчання.

За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу (ч.2 ст.167 ЦПК України).

Таким чином, враховуючи вищевикладене, приходжу до висновку про необхідність відмови заявнику на підставі п.3 ч.1 ст.165 ЦПК України у видачі судового наказу у зв`язку із тим, що заявлена ним вимога не відповідає вимогам ст.161 ЦПК України.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до ч.2 ст.166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п.п.3-6 ч.1 ст.165 ЦПК України, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ст.ст.160, 161, 165, 166, 258-260 ЦПК України,

у х в а л и в:

в заяві ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини - відмовити.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до ч.2 ст.166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п.п.3-6 ч.1 ст.165 ЦПК України, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено та підписано суддею 11.12.2020 року.

Суддя Сабара Л.В.