КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 757/484/20
Головуючий у першій інстанції - Матійчук Г.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04листопада 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А.(суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», подану представником Криловою Оленою Леонідівною, на рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення коштів, визнання зобов`язання за кредитним договором припиненим та зобов`язання вичинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення коштів, визнання зобов`язання за кредитним договором припиненим та зобов`язання вичинити дії та просив суд визнати кредитний договір № б/н від 07 грудня 2011 року таким, що припинив свою дію з вересня 2018 року, зобов`язати відповідача припинити нарахування процентів (відсотків) за кредитним договором № б/н від 07 грудня 2011 року з вересня 2018 року у зв`язку з припиненням його дії, визнати неправомірними дії відповідача щодо автоматичного списання грошових коштів з банківської платіжної картки № НОМЕР_1 у сумі 3 915,66 грн. в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № б/н від 07 грудня 2011 року, стягнути з відповідача на його користь надмірно списані кошти з платіжної картки № НОМЕР_1 в сумі 2 333,37 грн.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідно до рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 квітня 2019 року у справі № 753/5407/19 за позовом АТ КБ «Приватбанк» до нього про стягнення заборгованості, частково задоволено позовні вимоги та стягнуто з нього заборгованість за кредитним договором б/н від 07 грудня 2011 року в сумі 1475,22 грн, в решті позовних вимог відмовлено.

Вказаним рішенням було встановлено, що нараховані банком додаткові суми (заборгованість за відсотками за користування кредитом, нарахування заборгованості з пені, штрафи, тощо) є неправомірними. Це рішення не оскаржувалось сторонами в апеляційному порядку та набрало законної сили 06 травня 2019 року.

Зазначав, що не зважаючи на це рішення, банк продовжує нараховувати відсотки за користування кредитом, пені та штрафи.

Крім того, банком безпідставно та незаконно списуються грошові кошти з його платіжної картки № НОМЕР_1 «для виплат», яка використовується, в тому числі, для зарахування заробітної плати. Зокрема, банком списано з зазначеної картки суму розміром 3 915,66 грн.

ОСОБА_1 вважає такі дії банку неправомірними, протиправними, вчиненими без достатніх правових підстав та такими, що не відповідають вимогам законодавства з огляду на обставини, що встановлені рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 03 квітня 2019 року у справі № 753/5407/19.

Зауважував, що законодавцем передбачений відповідний порядок виконання рішень судів, зокрема, примусове виконання рішення суду здійснюється органами державної виконавчої служби і регламентовано Законом України «Про виконавче провадження».

А тому вважає, що банк самостійно, без виданого на виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва виконавчого листа не мав правових підстав списувати грошові кошти з його (іншого) рахунку з метою стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 07 грудня 2011 року з карткового рахунку № НОМЕР_1 «для виплат», в сумі 3 915,66 грн.

Враховуючи, що банком в рахунок стягнення заборгованості списано 3915,66 грн, в той час як сама заборгованість за рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 03 квітня 2019 року становила 1 475,22 грн та судові витрати 107,07 грн, вважає, що банком з нього стягнуто надмірно 2333,29 грн. (3 915,66-1 475,22-107,07), а тому вважає зобов`язання припиненим (таким, що проведено належним чином).

Вказував, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 ст. 1050 ЦК України. А отже, з моменту пред`явлення до нього вимог, шляхом подання позову до Дарницького районного суду міста Києва про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором № б/н від 07 грудня 2011 року у АТ КБ «Приватбанк» право на нарахування процентів (відсотків) за кредитом припинилось у вересні 2018 року, тому, нарахування нових процентів за користування кредитом, пені, пені нарахованої на нові відсотки, штрафів, тощо, є необґрунтованими і незаконними, оскільки кредитний договір № б/н від 07 грудня 2011 року припинив свою дію.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 20 березня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язаноАТ КБ «Приватбанк» припинити нарахування ОСОБА_1 процентів (відсотків) за користування кредитом, пені, пені нарахованої на відсотки, штрафів по кредитному договору № б/н від 07 грудня 2011 року з вересня 2018 року.

Визнано неправомірними, вчиненими без належних правових підстав дії АТ КБ «Приватбанк» щодо автоматичного списання грошових коштів з банківської платіжної картки ОСОБА_1 у сумі 3915,66 грн. в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № б/н від 07 грудня 2011 року.

Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 2333,37 грн, що були надмірно списані АТ КБ «Приватбанк» з платіжної банківської картки ОСОБА_1 № НОМЕР_1 .

В решті позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» судовий збір в розмірі 2305 грн. 20 коп. в дохід держави.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник АТ КБ «Приватбанк» - Крилова О.Л. подала апеляційну скаргу та просила скасувати оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні цієї частини вимог позивача.

Апелянт вказує, що погоджується із судовим рішенням лише в частині про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання зобов`язання за кредитним договором припиненим й не оскаржує його в цій частині.

Зазначає, що суд дійшов помилкового висновку, що банк не має права нараховувати проценти та неустойку, з підстав настання певної події (пред`явлення банком позову №753/5407/19), проте поза увагою суду залишились імперативні приписи статті 625 ЦК України, котрі охороняють права банку щодо нарахування компенсаційних втрат у вигляді процентів, визначених договором.

Судом було встановлено, що строк кредитування позивача ОСОБА_1 є таким, що закінчився й строк дії договору також закінчився з настанням певної події (подання позову банком), як і право законно користуватись коштами, а тому право банку нараховувати проценти за користування кредитом за період з вересня 2018 року також припинено. Водночас залишено поза увагою суду право банку на отримання процентів за кредитом, нарахованих поза межами строку кредитування, а в заяві позивача про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ОСОБА_1 погодився, що процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту становитиме: 86,4% річних для карт «Універсальна»; 84% річних для карт «Універсальна Голд». З урахуванням принципу свободи договору сторонами було передбачено іншу домовленість, яка допускає нарахування банком процентів за користування кредитом по день повного погашення заборгованості.

Не погоджується апелянт й з висновком суду щодо безпідставного списання банком коштів, оскільки позивачем було надано згоду банку на таке списання шляхом договірного списання коштів з рахунку клієнта про що зазначено не тільки в Умовах та Правилах надання банківських послуг, а й в анкеті, підписаній позичальником. Тому списання коштів є не власними, одноособовими діями банку, а є уповноваженням позичальника банку на виконання невиконаного зобов`язання на підставі умов договору, які погоджені сторонами та прийняті ними до виконання, що не суперечить діючому законодавству та самій волі позичальника ( ОСОБА_1 ). Разом з тим, вказані умови судом першої інстанції не досліджувались та не враховані при ухваленні рішення по суті позовних вимог, що свідчить про неповне з`ясування обставин справи, що є порушенням процесуального закону.

На адресу апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_1 відповідного до якого не погоджується з доводами апеляційної скарги, просить відмовити у її задоволенні.

Позивач вказує, що банком було відмовлено йому в поверненні безпідставно списаних із його рахунку коштів в розмірі 1 475,22 грн та зазначено що вказані кошти зараховані на погашення заборгованості по процентах за раніше отриманим кредитом. Однак такі дії відповідача суперечать висновками викладеним у рішенні Дарницького районного суду міста Києва від 03 квітня 2019 року у справі №753/5407/19, оскільки даним рішенням не задоволено вимоги банку про стягнення будь-яких процентів, відсотків за користування кредитом, неустойки (пені чи штрафів) чи будь яких інших сум, окрім тіла кредиту.

Разом з тим, відповідач здійснював самостійне без його згоди на це, списання грошових коштів з належної йому картки на загальну суму 3 915,66 грнв період з 07 вересня 2019 року по 23 листопада 2019 року, а тому він вимушений був звертатися до суду із позовом про стягнення різниці, тобто надмірно списаних грошових коштів в сумі 2 333,37 грн (3915,66-1582,29).

Вказує, що згодом банком, після списання суми, що була визначена судовим рішенням з його картки, було подано до Дарницького РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮУ у м. Києві виконавчий лист до примусового стягнення за рішенням від 03 квітня 2019 року, за яким ОСОБА_1 22 травня 2020 року сплатив у повному обсязі грошові кошти в сумі 1 950,00 грн, з них 1 475,22 - борг, 107,07 грн - судовий збір, 367,70 грн - 10% виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій. Виконавче провадження закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», а тому банк не тільки незаконно списав з картки позивача грошові кошти, а й фактично отримав погашення боргу за судовим рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 03 квітня 2019 року.

Позивач зазначає, що з урахуванням вищевикладеного кредитний договір вважається таким, що припинив свою дію, а відповідач повинен повернути йому незаконно та надмірно стягнуті грошові кошти в сумі 3 915,66 грн, що були списані з його картки.

Не погоджується позивач й з посиланням апелянта на статтю 625 ЦК України про право банку на отримання процентів за кредитом, нарахованих поза межами строку кредитування та правомірності списання коштів на основі анкети-заяви та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки банківська картка позивача не була ані «Універсальною», ані «Універсальною Голд», це картка «Для виплат», а тому й застосування до такої картки процентних ставок у розмірі 86,4% та 84% річних відповідно, є протиправними.

ОСОБА_1 наголошує, що Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи АТ КБ «Приватбанк» не поширюються на нього, оскільки не містять підпису позичальника та є не доведеними в установленому порядку позичальнику, тому їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору у письмовій формі. Посилання апелянта на те, що він мав розпорядження ОСОБА_1 на списання грошових коштів є незаконним, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг,на які посилається апелянт у редакції від 05 липня 2019 року не містять його підпису, а відтак не можуть вважатись договором, укладеним з відповідачем в якому сторони обумовили та позичальник погодився з встановленими банком процентами за користування кредитними коштами, процентами річних та відповідальністю за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Додаткового позивач звертає увагу, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги.

Таким чином, банк, звернувшись до суду у вересні 2018 року, втратив право на нарахування процентів за кредитним договором з моменту такого звернення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається,що Дарницьким районним судом міста Києва в рішенні від 03 квітня 2019 року у справі №753/5407/19 за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було встановлено, що останній допустив прострочення зобов`язання за кредитним договором №б/н від 07 грудня 2011 року у зв`язку з чим з нього було стягнуто кредитну заборгованість в сумі 1 475,22 грн. та судові витрати 107,07 грн. Одночасно судом в рішенні встановлено, що отриманий ОСОБА_1 кредит у 2011 році є споживчим кредитом (а.с.13-19).

Крім того, у вказаному судовому рішенні також встановлено, що збільшення процентної ставки в односторонньому порядку за таким споживчим кредитом не відповідало чинному на момент укладання договору законодавству. Встановивши, що умови кредитного договору №б/н від 07 грудня 2011 року в частині збільшення відсоткової ставки в односторонньому порядку є неправомірними, Дарницький районний суд міста Києва відмовив АТ КБ «Приватбанк» у задоволені позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по відсоткам за користування кредитом, заборгованості з пені, штрафів (фіксованої частини та процентної складової).

Встановлено, що вказане рішення суду АТ КБ «Приватбанк» не оскаржувало та воно набрало законної сили.

Частиною 4 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, судом першої інстанції встановлено, що АТ КБ «Приватбанк», скориставшись своїм правом і звернувшись за захистом своїх порушених прав (прострочення позичальником умов кредитного договору) шляхом подання позову до Дарницького районного суду міста Києва у вересні 2018 року, втратило право на нарахування процентів відповідно до положень ст.. 1048 ЦК України за кредитним договором з моменту такого звернення (в тому числі з підстав, вказаних в рішенні Дарницького районного суду міста Києва від 03 квітня 2019 року).

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи висновки суду по суті позовних вимог та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується наступним.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилається на те, що судовим рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 03 квітня 2019 року вже було вирішено питання щодо стягнення з нього заборгованості по кредитному договору №б/н від 07 грудня 2011 року у сумі 1475,22 грн та судові витрати у розмірі 107,07 грн. Однак, позовні вимоги банку щодо стягнення відсотків та пені задоволено не було.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Системний аналіз вказаних норм закону дає підстави для висновку, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом втрачається.В охоронних правовідносинах права та інтереси банку забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, провадження №14-10 цс 18.

Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається із матеріалів справи, банк не оскаржив судове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 квітня 2019 року, яким було частково задоволено позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк». Із тексту вказаного рішення не вбачається, що банком було заявлено позовну вимогу про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів на підставі положень статті 625 ЦК України.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що АТ КБ «Приватбанк», звернувшись до суду із позовом щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №б/н від 07 грудня 2011 року, втратило право на нарахування процентів за кредитним договором з моменту такого звернення є правомірним та законним.

Щодо доводів апелянта про те, що ОСОБА_1 надавав свою згоду на списання коштів з його рахунків для погашення заборгованості по своїм зобов`язанням перед банком, в тому числі і за період після ухвалення Дарницьким районним судом міста Києва рішення 03 квітня 2019 року то слід зазначити наступне.

Так, банк посилається на те, що ОСОБА_1 , підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, погодився, що застосовується процентна ставка річних - 86,4% для карт «Універсальна»; -84% для карт «Універсальна Голд» (копія заяви від 05 вересня 2019 року), з урахуванням принципу свободи договору передбачено іншу домовленість, яка, на відміну від загального правила щомісячної виплати процентів лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, встановленого абзацом другим ч.1 ст.1048 ЦК України, допускає нарахування банком процентів за користування кредитом по день повного погашення заборгованості.

З матеріалів справи вбачається, що 05 вересня 2019 року позивачем було актуалізовано свої анкетні дані та підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послугу Приватбанку (а.с.53-69).

Згідно п. 2.1.1.3.1. преамбули (Умов та Правил) «сторони на підставі ст. ст. 1048, 1054, 1056-1 Цивільного кодексу України визначили цим Договором розмір та порядок погашення кредиту, сплати процентів. Погашення кредиту та процентів здійснюється Клієнтом щомісяця в такому порядку:

- Клієнт доручає Банку здійснювати списання грошей з його рахунку, в тому числі за рахунок кредитного ліміту, в розмірі процентів, які підлягають сплаті за цим Договором, 1 числа календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, за умови наявності невикористаного кредитного ліміту та за відсутності прострочених зобов`язань Клієнта за цим Договором (здійснювати договірне списання).

В разі, якщо у Клієнта повністю використаний кредитний ліміт та / або в разі виникнення у Клієнта прострочених зобов`язань за Договором, доручення Клієнта про договірне списання за рахунок кредитного ліміту не застосовується.

- крім погашення процентів в порядку та на умовах, визначених абзацом другим п.2.1.1.3.1., погашення кредиту та процентів здійснюється шляхом внесення Клієнтом коштів у готівковій або безготівковій формі в розмірі Мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту;

При цьому, якщо до 25 числа (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, Клієнт самостійно не здійснить платіж в готівковій або безготівковій формі у розмірі Мінімального платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, Клієнт доручає Банку при настанні термінів платежів здійснювати списання грошей у валюті кредитного ліміту з усіх рахунків Клієнта, відкритих в Банку, та рахунків, що будуть відкриті Клієнтом Банку в майбутньому, в розмірі заборгованості, яка підлягає сплаті Банку за цим Договором (здійснювати договірне списання).

В разі несплати Мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання Клієнта вважаються простроченими.

При цьому Сторони, на підставі статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» узгодили, що доручаючи Банку здійснити договірне списання на оплату відсотків за користування кредитом за рахунок кредитного ліміту, Клієнт використовує кредитні кошти на споживчу ціль, а саме - здійснює трату на оплату послуг Банку за цим Договором».

Разом з тим, судом встановлено, що 05 липня 2019 року було проведено чергову актуалізацію «Умов та Правил» у зв`язку із чим Розділ «Загальне» викладено у новій редакції та внесено зміни у інші підрозділи.

Враховуючи зазначене, було встановлено, що списання грошових коштів відбувалось до набрання чинності нової редакції Умов та Правил, а тому й згоди клієнта на зазначені дії банком отримано не було.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 , укладаючи 05 вересня 2019 року із АТ КБ «Приватбанк» новий договір про надання послуг погодився на списання Банком із його рахунку коштів на погашення кредиту та процентів, а тому вони правомірно утримали/списали оспорюванні позивачем кошти на погіршення заборгованості по 3 відсотках річних (ст.. 625 ч.2 ЦК України) по договору №б/н від 07 грудня 2011 року, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки підписуючи вказаній умови при укладенні нового договору від 05 вересня 2019 року ОСОБА_1 на дав згоду на списання з його рахунку коштів лише на списання заборгованості по новому договору, а не по договору від 07 грудня 2011 року.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання неправомірними та протиправними дії банку щодо автоматичного списання з рахунку позивача № НОМЕР_1 грошових коштів в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору №б/н від 07 грудня 2011 року.

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», подану представником Криловою Оленою Леонідівною, залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 20березня2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв