Справа № 297/2230/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого Ільтьо І. І.,

при секретарі: Гарані О.А.,

з участю позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Берегово цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Берегівської міської ради, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до виконавчого комітету Берегівської міської ради, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабка, ОСОБА_3 . До своєї смерті вона володіла та користувалася житловим будинком під АДРЕСА_1 , який передав згідно довіреності останній її брат ОСОБА_2 , у зв`язку виїздом в 1973 році на постійне місце проживання в м. Ялта. Починаючи з 27 березня 2002 року ОСОБА_1 добросовісно, відкрито та безперервно володів вищезазначеним житловим будинком, доглядав та утримував його в належному стані, сплачував комунальні платежі.

Зважаючи на вказані обставини, позивач просить суд про визнання права власності на житловий будинок під АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача виконавчого комітету Берегівської міської ради в судове засідання не з`явився, однак подав заяву в якій просить розглянути справу без їх участі, за наявними в матеріалах справи документами.

Третя особа без самостійних вимог ОСОБА_2 повторно не з`явився в судове засідання, про місце, день та час слухання справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України та ст. 12-1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», про причини неявки відомостей від нього не надходило.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні кожний окремо суду пояснили, що вони є сусідами та підтвердили той факт, що позивач приблизно 15 років, після смерті його бабки ОСОБА_3 , добросовісно, відкрито та безперервно користувався житловим будинком під АДРЕСА_1 , доглядав та утримував його в належному стані.

Суд, заслухавши пояснення позивача та свідків, перевіривши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач та її представник посилались, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 безперервно та відкрито володіє та користується нерухомим майном - а саме: житловим будинком , що знаходиться по АДРЕСА_1 більше 15 років , що підтверджується довідкою Берегівської міської ради №03-21/516 від 05.10.2020 року та поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ..

Також технічним паспортом встановлено, що замовник технічної інвентаризації на житловий будинок під АДРЕСА_1 є позивач ОСОБА_1 ..

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - відсутні будь-які записи щодо права власності.

Статтями 16, 328 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови)

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови)

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови)

Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і понад 15 років продовжує відкрито, безперервно користуватися житловим будинком під АДРЕСА_1 , суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на нього за набувальною давністю.

Керуючись ст.ст.76,81, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, та ст.ст.16,328,344 ЦК України, суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності за набувальною давністю на садибний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 , загальною площею 96,8 кв.м., з яких 51,9 кв.м. житлова площа, 32,3 кв.м. допоміжна площа та 12,6 кв.м. площа літніх неопалювальних приміщень.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ільтьо І. І.