Справа № 146/666/20
Провадження № 22-ц/801/2155/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Скаковська І. В.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2020 рокуСправа № 146/666/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Войтка Ю. Б., Сопруна В. В.

Секретар: Кузьменко Б. І.

За участю: відповідача ОСОБА_1 і його представника адвоката Тітова С. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області від 12 жовтня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя,

Ухвалу постановила суддя Скаковська І. В.

Ухвалу постановлено о 13 год 27 хв у смт Томашполі Вінницької області

Повний текст судового рішення складено 13 жовтня 2020 року,

встановив:

У липні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 подав до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в якій просив визнати, що будинок по АДРЕСА_1 , вартістю 320 700 грн. згідно експертного звіту про оцінку, належить йому та ОСОБА_2 на праві власності як майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя по 1/2 частині будинку, що був придбаний ними у шлюбі, та розділити будинок в ідеальних частках;

визнати, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 , площею 0,1364 га, кадастровий номер :01:001:0629, вартістю 29 200 грн. згідно експертного звіту про оцінку майна, належить йому та ОСОБА_2 на праві власності як майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя по 1/2 частині будинку, що була придбана ними у шлюбі, та розділити земельну ділянку в ідеальних частках;

визнати легковий автомобіль марки ВАЗ 210994-20, 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 78 300 грн. згідно висновку експерта, що був подарований їм із ОСОБА_2 на весілля, як майно, яким вони володіють на праві власності згідно норм набувальної власності ЦК України, оскільки користувалися з дня весілля до даного часу і який належить їм як майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя по 1/2 частині, та визнати право власності на автомобіль в рівних частках.

Також у жовтні 2020 року ОСОБА_1 подав клопотання про застосування заходів забезпечення зустрічного позову, у якому просив до розгляду справи по суті застосувати заходи забезпечення зустрічного позову шляхом накладення арешту на спірне майно: будинок, що розташований по АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,1364 га, кадастровий номер :01:0629, що розташована по АДРЕСА_1 ; легковий автомобіль марки ВАЗ 210994-20, 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 12 жовтня 2020 року відмовлено у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач за первісним позовом позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 просить ухвалу суду про відмову у прийнятті зустрічного позову та відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову скасувати і передати справу на новий розгляд та зобов`язати суд першої інстанції прийняти зустрічний позов і заяву про забезпечення позову, пославшись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин по справі, не дослідження всіх обставин по справі, а також на те, що не застосування заходів забезпечення позову може призвести до тяжких наслідків: реального позбавлення позивача права власності на майно, придбане у період шлюбу, у зв`язку з його відчуженням третім особам.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що зустрічну позовну заяву у встановлений процесуальним законом строк він не подав у зв`язку з тим, що підготовка позову потребувала оцінки спірного майна: земельної ділянки, будинку, автомобіля; крім того, він сподівався на примирення із дружиною та з цією метою позичив кошти та погасив кредит за спільне сумісне майно, що було придбане під час шлюбу.

Позивач за первісним позовом відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, оскільки оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, так як зустрічний позов подано із пропуском встановленого ч. 1 ст. 193 ЦПК України строку. Заява про забезпечення позову не містить жодного конкретного доводу щодо існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення зустрічного позову, тобто ця заява є недостатньо обґрунтованою, оскільки не підтверджена доказами про наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову, а тому суд прийшов до вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення такої заяви.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 і його представник підтримали апеляційну скаргу, просять її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 і відповідач по зустрічному позову ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за таких підстав.

Відмовляючи у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач пропустив встановлений ч. 1 ст. 193 ЦПК України строк, оскільки ухвалу про відкриття провадження у справі він отримав 20 серпня 2020 року та у встановлений законом строк не подав зустрічну позовну заяву, і судом не встановлено поважності причин пропуску такого строку.

Апеляційний суд вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим, оскільки він суперечить вимогам цивільного процесуального закону та матеріалам справи.

Пунктом 3 частини другої статті 49 ЦПК України передбачено право відповідача подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

За змістом частини першої статті 191 ЦПК України відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Із матеріалів справи вбачається, що ухвалою від 11 серпня 2020 року суд першої інстанції відкрив провадження у цій справі, зазначивши, що справа буде розглядатись за правилами загального позовного провадження.

Цією ж ухвалою відповідачу роз`яснено право подати відзив на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому копії ухвали про відкриття провадження у справі.

28 серпня 2020 року відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Зустрічний позов про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ОСОБА_1 подав до суду 12 жовтня 2020 року.

Постановивши ухвалу про відмову у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції послався, зокрема, на те, що ухвалу суду про відкриття провадження у справі відповідач отримав 20 серпня 2020 року.

Проте зазначена обставина не знайшла свого підтвердження матеріалами справи, оскільки у них відсутні як докази отримання відповідачем копії ухвали про відкриття провадження у справі від 11 серпня 2020 року, так і докази надсилання судом такої копії ухвали учасникам справи, у тому числі і відповідачу ОСОБА_1 . У зв`язку з чим апеляційний суд позбавлений можливості перевірити дотримання відповідачем ОСОБА_2 встановленого процесуальним законом строку для подання зустрічного позову.

Крім того, згідно з ч. 3 ст. 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику.

Тобто, встановивши, що зустрічний позов подано з пропуском встановленого ч. 1 ст. 193 ЦПК України строку, суд відповідно до ч. 3 ст. 194 ЦПК України повинен винести ухвалу про повернення зустрічної позовної заяви заявнику. Натомість, дійшовши висновку про те, що зустрічну позовну заяву відповідач подав з пропуском встановленого законом строку, суд першої інстанції відмовив у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 , що суперечить нормам цивільного процесуального закону.

З огляду на викладене суд першої інстанції поставив оскаржувану ухвалу в частині відмови у прийнятті зустрічного позову з порушенням норм процесуального права, а тому відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України така ухвала суду підлягає скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення зустрічного позову, суд першої інстанції послався на те, що в заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просить накласти арешт на майно, зазначене ним у зустрічній позовній заяві, в прийнятті якої судом відмовлено.

Оскільки апеляційний суд прийшов до висновку про необхідність скасування ухвали суду першої інстанції в частині відмови у прийнятті зустрічного позову із направленням справи на новий розгляд, оскаржувана ухвала в частині відмови в задоволенні заяви про забезпечення зустрічного позову також підлягає до скасування, враховуючи, що підставою для відмови в її задоволенні став висновок суду про відмову в прийнятті зустрічного позову, до якого суд першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права.

Вимога апеляційної скарги про зобов`язання суду першої інстанції прийняти зустрічний позов та заяву про забезпечення позову не підлягає до задоволення, оскільки така вимога виходить за межі встановлених статтею 374 ЦПК України повноважень суду апеляційної інстанції.

На підставі викладеного і керуючись ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області від 12 жовтня 2020 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіЮ. Б. Войтко
В. В. Сопрун

Повний текс судового рішення складено 30 грудня 2020 року