Справа № 138/1094/20
Провадження № 22-ц/801/1958/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Київська Т. Б.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2020 рокуСправа № 138/1094/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Ковальчука О.В., Якименко М.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12 серпня 2020 року, ухвалене суддею Київською Т.Б., повне рішення складено 20 серпня 2020 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду в розмірі 94 460 грн.

Позовні вимоги мотивовані наступним. 20.05.2019 о 20 год. 55 хв. по вул. Козачинського в м. Ямпіль Вінницької області ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «Москвич 21412», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, під час зустрічного роз`їзду з автомобілем марки «Volkswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням позивача, не дотримуючись безпечного інтервалу, здійснив зіткнення з даним автомобілем, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 14.06.2019 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Внаслідок вказаних дій відповідач завдав йому матеріальної та моральної шкоди. Після дорожньо-транспортної пригоди він звернувся до страхової компанії відповідача та отримав страхове відшкодування з урахуванням зносу в сумі 10 600,00 грн. Крім того, 14.06.2019 він був госпіталізований до лікарні.

Через спричинені ушкодження він зазнав моральної шкоди, яка полягає у фізичному болі, душевних стражданнях, які супроводжувались почуттям розгубленості, тривоги, безпомічності, страху за своє здоров`я. Відповідач не цікавився станом здоров`я потерпілого та не приймав ніякої участі у його видужуванні, навіть не попросив вибачення за скоєне.

Розмір заподіяної моральної шкоди треба визначати виходячи з того, що мають бути компенсовані фізичні та емоційні страждання, порушення звичайного способу життя, які довелося перенести йому і його родині та негативного впливу на стан здоров`я, що є наслідком протиправних дій відповідача.

Заочним рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12 серпня 2020 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Скарга мотивована тим, що суд не визнав пошкодження автомобіля ОСОБА_1 як понесену моральну шкоду та не застосував норму п. 3 ст. 23 ЦК України; позивач після дорожньо-транспортної пригоди почав себе різко погано почувати та через місяць після пригоди потрапив до лікарні; внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю позивача завдано пошкоджень, що позбавило його можливості використовувати цей транспортний засіб у звичайному режимі, тому факт моральної шкоди є доведеним, оскільки є наслідком спричинення шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач не довів, що діями відповідача йому було завдано моральних страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), характеру таких немайнових втрат, їх тривалість, неможливість відновлення нормальних життєвих зв`язків і, відповідно, що від позивача вимагались додаткові зусилля для організації свого життя та з урахуванням інших обставин, причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно постанови Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 14.06.2019, 20.05.2019 о 20 год. 55 хв. по вул. Козачинського в м. Ямпіль, Вінницької області ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Москвич 21412» д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, під час зустрічного роз`їзду з автомобілем «Volkswagen Jetta» д.н.з. НОМЕР_2 , не дотримуючись безпечного інтервалу, здійснив зіткнення з даним автомобілем, порушивши вимоги п.13.3 Правил дорожнього руху, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Від проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_2 у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху. Враховуючи вказані обставини, за наслідками розгляду справи про адміністративні правопорушення за ст. 124, 130 КУпАП суд визнав ОСОБА_2 винуватим у вчиненні таких правопорушень (а.с.12).

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині розміру моральної шкоди, позивач посилався на те, що в момент дорожньо-транспортної пригоди він переніс значний фізичний біль, зазнав душевних страждань, які супроводжувалися почуттям розгубленості, тривоги, безпечності, страху за своє здоров`я. Крім того, через отриманні ушкодження здоров`я він вимушений був проходити лікування.

По справі встановлено, що дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобілі сторін зазнали механічних ушкоджень, мала місце 20.05.2019.

З виписки із медичної карти стаціонарного хворого №2295 ОСОБА_1 слідує, що він перебував у стаціонарі з 14.06.2019 по 25.06.2019, тобто в лікарню позивач звернувся майже через місяць після дорожньо-транспортної пригоди. Лікування пов`язано із захворюванням серця.

Будь-яких доказів наявності наслідків дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 у виді фізичних, душевних, психічних страждань і того, що останній почав себе різко погано почувати і звертався у зв`язку з цим до лікарів після пригоди, позивачем не надано.

Тобто позивач не довів, що між дорожньо-транспортною пригодою і його лікуванням є безпосередній причинний зв`язок.

Суд першої інстанції встановивши, що дорожньо-транспортна пригода мала місце ще 20.05.2019, а лікування позивач проходив в період з 14.06.2019 по 25.06.2019, прийшов до вірного висновку про недоведеність позивачем наявності причинно-наслідкового зв`язку між його лікуванням та дорожньо-транспортною пригодою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції не визнав пошкодження автомобіля як понесену моральну шкоду та не застосував п. 3 ст. 23 ЦК України, відповідного до якої моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, однак, такі твердження відхиляються колегією суддів, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог.

Позивач не обґрунтовував вказаними обставинами свої позовні вимоги, а суд першої інстанції не міг на власний розсуд визначати підстави позову.

Оскільки позивач не обґрунтовував моральну шкоду пошкодженням його майна, колегією суддів не беруться також до уваги інші твердження апелянта, зокрема про те, що решту коштів, яка не входила до суми страхового відшкодування, і необхідна була для ремонту транспортного засобу, є його коштами, а також що завдані транспортному засобу ушкодження унеможливили його використання у звичайному режимі.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його зміни чи скасування, оскільки суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду не спростовують.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі зазначеного, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки воно ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

М.М. Якименко