ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 688/685/20
Провадження № 22-ц/4820/1438/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П. Талалай О.І.

секретар судового засідання Гриньова А.М.

за участю: представників позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №688/685/20 за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 03 червня 2020 року (суддя Цідик А.Ю.) у цивільній справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_3 про зміну формулювань причин звільнення.
Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи та представників учасника справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У березні 2020 року ВЧ НОМЕР_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про зміну формулювань причин звільнення.

В обґрунтування позову зазначалось, що 24 лютого 2020 року відповідач подав заяву про звільнення його з 27.02.2020р. із займаної посади стрільця загону воєнізованої охорони військової частини НОМЕР_1 за ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №44 від 26.02.2020 ОСОБА_3 звільнений з займаної посади за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України відповідно до поданої ним заяви
Проте, позивач не визнає порушення військовою частиною норм чинного законодавства про працю, а доводи відповідача, викладені ним в заяві, безпідставними та такими, що ґрунтуються на припущеннях. Разом з тим, самостійно змінювати підстави звільнення, які були зазначені в заяві ОСОБА_3 , військова частина не мала права, а тому відповідач був звільнений на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України.
А тому, звертаючись до суду, позивач просив визнати формулювання причини звільнення за власним бажанням стрільця загону ВОХОР ОСОБА_3 на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України таким, що є безпідставним та не відповідає чинному законодавству; зобов`язати відповідача після набрання рішенням законної сили надати для військової частини НОМЕР_1 трудову книжку для зміни формулювання причин звільнення, а саме: здійснення змін в записі про звільнення до трудової книжки ОСОБА_3 з ч. 3 ст. 38 КЗпП України на ч. 1 ст. 38 КЗпП України на підставі внесення аналогічних змін до наказу №44 від 26.02.2020р. в частині звільнення відповідача.
Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 03 червня 2020 року у задоволенні позову ВЧ НОМЕР_1 відмовлено.
В апеляційній скарзі ВЧ НОМЕР_1 не погоджується з рішенням суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає оскаржуване рішення суду незаконним та необґрунтованим. Вказує, що суд безпідставно відхилив посилання позивача на постанову Верховного Суду України від 31 жовтня 2012 у справі №6-120 цс 12. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджували б факт порушення трудового законодавства та умов колективного договору з боку військової частини. Посилається на те, що за весь період перебування відповідача у трудових взаємовідносинах з позивачем жодних заяв чи скарг щодо порушення законодавства про працю від нього не надходило.
В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу.
Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_3 18.04.2006 прийнятий на посаду юрисконсульта військової частини НОМЕР_1 (наказ № 92 від 18.04.2006).
04.09.2008 ОСОБА_3 переведений на посаду стрільця загону воєнізованої охорони військової частини НОМЕР_1 (а.с. 34).
ОСОБА_3 14.02.2020 подав заяву про звільнення його з 27.02.2020 із займаної посади за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, а саме у зв`язку з невиконанням військовою частиною законодавства про працю та умов колективного договору (а.с. 6).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №44 від 26.02.2020 ОСОБА_3 звільнений з займаної посади за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України відповідно до поданої ним заяви (а.с. 8).
Листом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.02.2020 ОСОБА_3 повідомлено про те, що роботодавцем категорично не визнається порушення норм чинного законодавства про працю (а.с. 7).
Відповідно до частини 3 ст. 38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Отже, розірвання трудового договору за статтею 38 КЗпП України є різновидом припинення трудових відносин в односторонньому порядку. Правове значення для припинення трудового договору має письмово викладена ініціатива працівника з наміром припинити трудові відносини, що доведена до відома роботодавця в установленому законом порядку.
Для визначення правової підстави розірвання трудового договору за частиною третьою статті 38 Кодексу законів про працю України значення має сам лише факт порушення роботодавцем законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причини такого порушення та його істотність.
Тлумачення статті 38 КЗпП свідчить, що відсутність волевиявлення особи на звільнення за власним бажанням позбавляє роботодавця законних підстав для звільнення працівника згідно зі статтею 38 КЗпП без зазначення частини третьої цієї статті.
У Постанові від 01.02.2018 у справі № 757/25503/15-ц, провадження № 61-85св18 Верховний Суд вказує, що за змістом статті 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. У разі, якщо вказані працівником причини звільнення порушення роботодавцем трудового законодавства (частина третя статті 38 КЗпП України) не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не має права самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на звільнення за власним бажанням без посилання на частину третю статті 38 КЗпП України.

При цьому, у Постанові від 20 червня 2018 року у справі № 161/10759/16-ц, провадження № 61-20686св18 Верховний Суд вказав, що при незгоді роботодавця звільнити працівника із підстав, передбачених частиною третьою статті 38 КЗпП України, останній може відмовити у розірванні трудового договору, але не вправі розірвати цей договір з інших підстав, які працівником не зазначалися.
Враховуючи, що вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства (частина третя статті 38 КЗпП України) щодо недотримання графіку відпусток, неповідомлення працівника про розмір оплати праці знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, наказ про звільнення ОСОБА_4 є чинним та зважаючи на те, що військова частина не мала права самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на звільнення за власним бажанням без посилання на частину третю статті 38 КЗпП України, колегія суддів вважає, що суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про визнання формулювання причин звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України безпідставним та таким, що не відповідає чинному законодавству.
Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачу доводився до відома розмір його заробітної плати, оскільки належних та допустимих доказів, в розумінні ст 77-78 ЦПК України, про повідомлення відповідачу даних, що належать до періоду, за який проводиться оплата праці, суду не надано.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, не спростовують та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 03 червня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 листопада 2020 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай