ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

10 листопада 2020 року

м. Харків

справа № 645/6139/19

провадження № 22-ц/818/5005/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідачі Держава Україна в особі Державної казначейської служби України, Головне управління Національної поліції у Харківській області,

треті особи: Немишлянський відділ поліції Головного управління Національної поліції у Харківській області, старший слідчий Немишлянського відділу поліції ГУ НП у Харківській області Лісовий Олександр Олександрович

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Харківській області, треті особи: Немишлянський відділ поліції Головного управління Національної поліції у Харківській області, старший слідчий Немишлянського відділу поліції ГУ НП у Харківській області Лісовий Олександр Олександрович про відшкодування моральної шкоди, заподіяної бездіяльністю органів досудового розслідування, спричиненої протиправною бездіяльністю, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 04 серпня 2020 року, постановлене суддею Попрас В.О., в залі суду в м. Харків,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконною бездіяльність уповноважених осіб Немишлянського відділу поліції ГУНП в Харківській області та стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь позивача у відшкодування моральної шкоди у розмірі 200 000 грн.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на те, що його було визнано потерпілим в кримінальному провадженні № 0002807 від 20.11.2018р. Ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22.12.2018 року по справі № 645/6799/18 зобов`язано слідчого Немишлянського відділення поліції ГУНП у Харківській області Лісового О.О. розглянути клопотання позивача від 12.12.2018 року відповідно до вимог ч.1, ч. 2 ст. 220 КПК України про допит ОСОБА_2 , менеджера ОСОБА_3 , призначення будівельно-технічної експертизи. Станом на теперішній час слідчий Лісовий О.О., ухвалу слідчого судді Фрунзенського районного суду міста Харкова від 22.12.2018р. по справі №645/6799/18 виконувати відмовляється. Ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду міста Харкова від 15.01.2019р. по справі № 645/6799/18 зобов`язано слідчого Немишлянського відділення поліції ГУНП у Харківській області Лісового О.О. розглянути клопотання позивача від 29.12.2018 року належним чином та надати позивачу обґрунтовану відповідь щодо кожного пункту клопотання: дозволити позивачу ознайомитися з матеріалами кримінального провадження, допитати ОСОБА_2 , менеджера ОСОБА_3 та прораба ОСОБА_4 , а також призначити будівельно-технічну експертизу відповідно до вимог ст. 220 КПК України. Станом на теперішній час слідчий Лісовий О.О. ухвалу слідчого судді Фрунзенського районного суду міста Харкова від 15.01.2019р. по справі №645/6799/18, не виконав. Аналізуючи дії слідчого Немишлянського відділу поліції ГУ НП у Харківській області Лісового О.О., позивач вважає, що слідчий не збирається розслідувати злочин та виконувати ухвали слідчих суддів, оскільки має особистий інтерес, тому ігнорує виконання своїх посадових обов`язків, чим по суті відмовляє позивачу у захисті його прав, гарантованих Конституцією та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Не виконанням ухвал слідчих суддів з боку слідчого Немишлянського відділу поліції ГУ НП у Харківській області Лісового О.О. по справі № 645/6799/18 від 22.12.2018р. та від 15.01.2019р. заподіяли істотну шкоду охоронюваним законом правам позивача. Бездіяльністю слідчого Немишлянського відділу поліції ГУ НП у Харківській області ОСОБА_5 завдано позивачу моральну шкоду. Уповноважені особи Немишлянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області не вживають заходів для розслідування злочину, поновлення порушених прав позивача та притягнення до відповідальності осіб, що вчинили кримінальне правопорушення. Зазначене викликає у позивача дискомфорт та почуття несправедливості, оскільки посадові особи, що вчинили кримінальне правопорушення, залишаються непокараними. Крім того, у зв`язку із відмовою у розслідуванні кримінальної справи позивач почуває себе приниженим. Протягом тривалого часу, для того, щоб поновити свої порушені права, захистити свою честь та гідність, зобов`язати Немишлянський відділ поліції Головного управління Національної поліції у Харківській області виконувати посадові обов`язки, позивач вимушений звертатися до слідчих суддів, що забирає в нього багато часу, завдає шкоду здоров`ю, порушує життєвий ритми та зв`язки, для поновлення яких позивачу необхідні додатковий час та зусилля. Таким чином, в результаті бездіяльності відповідача щодо відмови у проведенні досудового розслідування, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок бездіяльності з боку уповноважених осіб Немишлянський відділ поліції Головного управління Національної поліції у Харківській області позивач зазнав душевних страждань, а неспроможність передбачених законом процедур забезпечити йому захист законних прав ще на початковому етапі ініціювання кримінального провадження, породжує недовіру до Держави в цілому та призводить до відчуття безсилля, приниження гідності людини у боротьби з процедурами, що наповнені лише формальним змістом, необхідності витрачати додаткові зусилля на подолання таких штучно створених перешкод шляхом судового захисту його прав. Позивач визначив розмір відшкодування моральної шкоди, керуючись принципами умовної рівності втраченого блага і того, яке може бути надбане за конкретну суму грошей; поміркованості - відповідності вимогам здорового глузду і розважливості; розумності - об`єктивного відображення дійсності, розсудливого, врівноваженого мислення; справедливості - неупередженого ставлення до всіх учасників спору, принципи розумності і справедливості якщо більш глибоким моральним стражданням відповідає більший розмір відшкодування. Тому, враховуючи, що завдана позивачу моральна шкода безпосередньо пов`язана з втратою довіри до Держави та її посадових осіб, що є засадами існування сучасного суспільства, розмір відшкодування повинен бути достатнім для забезпечення можливості втрачене благо відновити. Позивач вважає, що заявлена ним сума 200000 грн. відповідає обставинам справи та є адекватною нанесеній моральній шкоді, оскільки його права на теперішній час не поновлені.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 04 серпня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги, винести окрему ухвалу щодо притягнення уповноважених осіб Немишлянського відділу ГУНП У Харківській області до відповідальності.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Зазначає, що судом першої інстанції не були застосовані ст.ст. 1173, 1174 ЦК України, які підлягають застосуванню, оскільки ухвалами слідчих суддів неодноразово визнавалася незаконною бездіяльність слідчого Лісового О.О. Зазначає, що моральна шкода полягає у стражданнях, які зазнав позивач у зв`язку з бездіяльністю слідчого Лісового О.О. Доказами бездіяльності слідчого Лісового О.О. є невиконання ухвал слідчих суддів. Вказує, що Верховний Суд вказав на те, що відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано. При цьому, у даній справі Верховний суд вказав на те, що слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3. 19Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача.

Представник ГУНП у Харківській область подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що з позовної заяви та доданих до неї матеріалів не вбачається безспірних доказів, що внаслідок протиправної бездіяльності посадових осіб ГУНП у Харківській області безпосередньо позивачу завдано моральної шкоди. Вказує, що за результатами розгляду скарги суд встановив, що твердження ОСОБА_1 про неналежне здійснення досудового розслідування слідчим у кримінальному провадженні є лише суб`єктивною думкою та нічим не підтверджено. Зазначає, що посилання позивача на неодноразові звернення до суду із скаргами є процесуальною дією учасника кримінального провадження в межах наданих повноважень, що не передбачає визнання дій або бездіяльності слідчого незаконними та винними. Вказує, що позивач не обґрунтував та не надав доказів наявності моральної шкоди та суми заявленої вимоги, враховуючи, що обов`язок надати докази наявності моральної шкоди та обґрунтувати суму відшкодування покладено на позивача. Крім того, в позовній заяві відсутні обґрунтування наявності причинного зв`язку між шкодою та можливою бездіяльністю, на яку вказує позивач.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 06.11.2018р. ОСОБА_1 звернувся з письмовою заявою до Немішлянського ВП ГУ НП в Харківській області про вчинення злочину з боку посадових осіб ФОП ОСОБА_2 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.4 ст. 190, ч.2 ст. 192 КК України.

Ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13.11.2018р. зобов`язано уповноважену особу Немишлянського ВП ГУ НП в Харківській області внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 від 06.11.2018р.

20.11.2018р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості за зверненням ОСОБА_1 про невиконання договору підряду з боку ФОП ОСОБА_2 (кримінальне провадження №0002807).

Ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду міста Харкова Сілантьєвої Е.Є. від 22.12.2018р. зобов`язано уповноважених осіб Немишлянського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Харківській розглянути клопотання ОСОБА_1 від 12.11.2018р. відповідно до вимог ч. 1, ч. 2, ст. 220 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15.01.2019 року зобов`язано слідчого Немишлянського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області Лісового О.О. розглянути належним чином подане ОСОБА_1 клопотання від 29.12.2018 року та надати ОСОБА_1 обґрунтовану відповідь щодо кожного пункту клопотання.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Обґрунтовуючи свої вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач посилався на бездіяльність слідчого Немишлянського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області Лісового О.О.

Однак вказана обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Обставини, на які посилався позивач, є предметом оскарження відповідно до правил статті 303 КПК України, тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування.

За положеннями ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювана шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювана шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

В той же час, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача.

Ухвали слідчих суддів Фрунзенського районного суду міста Харкова від 22.12.2018р. та від 15.01.2019 року зобов`язують уповноважених осіб Немишлянського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Харківській розглянути клопотання ОСОБА_1 та свідчать про реалізацію ним передбаченого КПК України права на оскарження бездіяльності слідчого і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних дій чи бездіяльності у розумінні статті 1174, 1176 ЦК України, як це помилково вважає ОСОБА_1 .

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.2 ст. 78, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.6 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому працівниками Немишлянського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Харківській моральної шкоди.

Колегія суддів вважає, що правові підстави для застосування до спірних правовідносин норм статті 1174 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, - відсутні.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Наведені у апеляційній скарзі доводи, про те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням вимог статей 23, 1173, 1174 ЦК України, які гарантовані статтею 56 Конституції України, не заслуговують на увагу, оскільки належних і допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння позивачу моральних страждань або втрат немайнового характеру, встановлення факту протиправності дій органів прокуратури, факту наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями (бездіяльністю) зазначеного органу та його вини в заподіянні цієї шкоди, позивач суду не надав.

Апеляційна скарга не містить доводів на спростування висновків суду першої інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні обставин справи судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.3,10,12,13,89,351,367,368,374,375,382,384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 04 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина