П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2020 року м. Київ

Справа № 357/562/19

Провадження: № 22-ц/824/1477/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар Гулієв М.Д.о,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Ярмоли О.Я.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Білоцерківська міська рада Київської області в особі відділу державного архітектурно-будівельного контролю Білоцерківської міської ради, Управління містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради Київської області про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом знесення самочинного будівництва,

в с т а н о в и в :

В січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що він з ОСОБА_2 є співвласниками будинку АДРЕСА_1 . Він є власником квартир АДРЕСА_1, відповідачка є власницею квартир АДРЕСА_1 даного будинку. В 2018 році ОСОБА_2 почала перебудовувати свою частину будинку, хоча, мала право лише провести реконструкцію частини будинку згідно будівельного паспорту, який, на йог думку, було видано з порушенням ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності" та порядку його видачі. Відповідачці також було видано Припис про зупинення підготовчих та будівельних робіт, але вона відмовилася його отримувати. Відповідачка зруйнувала несучу стіну, яка стала зовнішньою, не укріпивши її, і такі дії, на його думку, можуть привезти до повної руйнації іншої частини будинку. Він, ОСОБА_1 здійснив ряд дій, щоб зупинити будівництво, але відповідачка все ж перебудувала частину будинку, що спричинило перешкоди для нього у користуванні його частиною будинку.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що 13.08.2018 року наказом № 16/2 Управління містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради скасовано будівельний паспорт на "Реконструкцію частини індивідуального житлового будинку (квартири АДРЕСА_1) з двоповерховою прибудовою&quot; за адресою: АДРЕСА_1 від 19.02.2018 року; 08.08.2018 року Актом перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області виявлено вчинення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності; 08.08.2018 року Приписом про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області, яким за результатами позапланової перевірки Управління щодо законності прийняття рішення про видачу будівельного паспорта №10, виявлені відомості про ознаки вчинення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, а саме: п. 1.1, п. 1.3, п. 2.3, п. 2.4 Порядку видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки та ст. 27 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності" а тому, проведене відповідачкою будівництво є незаконним, самочинним. ОСОБА_2 , незважаючи на приписи інспекції щодо припинення самовільного будівництва, продовжувала проводити будівельні роботи без дозволу відповідних органів. Суд першої інстанції не звернув уваги на пояснення Управління містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради Київської області, в яких зазначено, що Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції України винесено рішення від 09.08.2018 року №7 про скасування дії будівельного паспорту забудови земельної ділянки №10/18 від 19.02.2018 року, прийнятого управлінням містобудуванням та архітектури Білоцерківської міської ради Київській області. Будівельні роботи виконані без належної проектної документації, оскільки останні не були погоджені з відповідним органом.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні адвокат Речицька Я.О. в інтересах ОСОБА_1 та адвокат Матюшенков Д.В. в інтересах третьої особи ОСОБА_3 підтримали апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, просили скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.

Адвокат Дудник А.В. в інтересах ОСОБА_2 заперечував проти апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представники Білоцерківської міської ради Київської області в особі відділу державного архітектурно-будівельного контролю Білоцерківської міської ради та Управління містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради Київської області в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог частини 2 статті 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши учасників справи, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу,колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна задоволенню не підлягає.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, земельна ділянка під будинком АДРЕСА_1 перебуває у власності співвласників будинку - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які є суміжними землекористувачами.

ОСОБА_1 є власником 1/3 частини від земельної ділянки, площею 0,0535 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 , що підтверджено Державним актом на право власності на земельну ділянку (т.1 а.с.18).

Частина будинку, яка складається з квартир АДРЕСА_1, знаходяться на земельних ділянках, що перебувають у власності ОСОБА_2 , площами0,0025 га з кадастровим номером :04:012:0117, 0,0202 га з кадастровим номером :04:012:0116, та 0,0044 га з кадастровим номером :04:012:0291 (т.1 а.с.111-115).

31.07.2015 року на замовлення ОСОБА_2 експертом з технічного обстеження будівель і споруд було складено Звіт про проведення технічного обстеження квартир АДРЕСА_1 і встановлено неможливість надійної та безпечної експлуатації цих квартир (т.1 а.с.122-126).

19.02.2018 року Управлінням містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради на заяву ОСОБА_2 та подані нею документи було виготовлено Будівельний Паспорт № 10 на реконструкцію частин індивідуального житлового будинку (квартири АДРЕСА_1) з двоповерховою прибудовою в АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 130-145).

06.03.2018 року ОСОБА_2 подала до відділу державного архітектурно-будівельного контролю Білоцерківської міської ради повідомлення про початок виконання будівельних робіт для проведення реєстрації в реєстрі дозвільних документів (т.1 а.с.146-147).

04.04.2018 року відділом ДБК Білоцерківської міської ради Бондарчук Я.О. вказано на порушення установлених вимог законодавства та відмовлено у внесені повідомлення до єдиного реєстру (т.1 а.с.148).

08.08.2018 року за результатами позапланової перевірки щодо законності прийняття рішення про видачу будівельного паспорту на "Реконструкцію частини індивідуального житлового будинку (квартири АДРЕСА_1) з двоповерховою прибудовою&quot; за адресою: АДРЕСА_1 від 19.02.2018 року (далі - будівельний паспорт),проведеної головним інспектором будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області Могиленком П.А. було видано припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності. Згідно припису при видачі будівельного паспорту було встановлено порушення вимог п.п. 1.1, 1.3, 2.3, 2.4 Порядку видачі будівельного паспорту забудови земельної ділянки, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України 05.07.2011 року № 103, та ст. 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (т. 1 а.с. 235-236).

13.08.2018 року з метою виконання вищезазначеного припису управлінням містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради було прийнято наказ № 16/02 «Про скасування будівельного паспорта» (т. 1 а.с. 234).

Законність винесеного Департаментом Державної архітектурно будівельної інспекції у Київський області припису про усунення порушень вимог законодавства в сфері містобудівної діяльності від 08 серпня 2018 року та винесеного Управлінням містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради наказу № 16/2 від 13 серпня 2018 року про скасування будівельного паспорта оскаржується ОСОБА_2 в судовому порядку, на час розгляду даної справи судове рішення в адміністративній справі не ухвалене.

За вищевказаних обставин суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність на необґрунтованість заявлених вимог.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, оскільки відсутній висновок технічного обстеження будинку позивача із зазначенням факту причин його руйнування, появи тріщин, відсутній висновок та розрахунок інсоляції житлового приміщення у разі його затемнення. Окрім того суду не надано доказів щодо вжиття чи пропозицій інших можливих заходів врегулювання спору з відповідачем в інший спосіб аніж знесення частини будинку.

Колегія суддів погоджується з такимивисновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав (частина четверта статті 357 ЦК України).

Співвласник, як і кожен окремо власник речі, має права володіння, користування і розпорядження своїм майном, яке належить їм на праві на праві спільної часткової власності.

Згідно п.1 ч.1, ч.ч. 4,5 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник має право виконувати будівельні роботи після: подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України. Реконструкція, реставрація або капітальний ремонт об`єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані, реконструкція або капітальний ремонт автомобільних доріг, залізничних колій, ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій у межах земель їх розміщення, а також комплексна реконструкція кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду і нове будівництво об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури відповідно до містобудівної документації на замовлення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування на відповідних землях державної чи комунальної власності можуть здійснюватися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою. Контроль за виконанням підготовчих та будівельних робіт здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю.

Згідно пункту 3 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого постановою Кабіну Міністрів України від 09.07.2014 №294 основним завданням Держархбудінспекції є реалізація державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, зокрема здійснення в межах повноважень, визначених законом, державного архітектурно-будівельного контролю за дотриманням замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Порядок реалізації повноважень ДАБІ України щодо знесення самочинного будівництва визначено у спеціальному законі.

У зв`язку з непридатністю для проживання належної ОСОБА_2 частини будинку, остання звернулась до управління містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради для отримання дозвільних документів на реконструкцію належних їй приміщень, посилаючись на висновок експерта від 13.02.2017 року.

Даним звітом про проведення технічного обстеження від 13.02.2017 року встановлено неможливість надійної та безпечної експлуатації квартир АДРЕСА_1 , оскільки більшість несучих елементів стін перекриття потребують заміни у зв`язку з тим, що будинок побудований у 1900 році. При проведенні аналізу архітектурно-планувальних рішень будівлі також виявлено, що планувальні рішення квартир не відповідають вимогам ДБН В.2.-15-2005 (Житлові будинки. Основні положення». В зв'язку із значним пошкодженням конструктивних елементів експлуатація квартири заборонена до проведення їх реконструкції.

19.02.2018 року управлінням містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради було виготовлено будівельний паспорт № 10 «На реконструкцію частин індивідуального житлового будинку з двоповерховою добудовою».

Відповідно до вимог ст. 34 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» ОСОБА_2 06.03.2018 року подала до відділу державного архітектурно-будівельного контролю Білоцерківської міської ради повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

Після подання відповідного повідомлення відповідачка розпочала будівельні роботи щодо реконструкції належної їй частини будинку та прибудови відповідно до дозвільних документів.

Отже, відповідачка, реалізуючи своє право на виконання будівельних робіт (реконструкцію належної їй частини будинку), вчинила усі підготовчі дії відповідно до вимог чинного законодавства.

ОСОБА_2 , заперечуючи проти позову зазначала, що нею не було самочинно збудовано частину будинку, а було саме реконструйовано його частину з двоповерховою прибудовою.

Відповідно до Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2015 року № 698 у разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, вчинених об`єктами нагляду, головні інспектори будівельного нагляду мають право видавати обов`язкові до виконання об`єктами нагляду приписи про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.

Відповідно до положень статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування належить відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю.

Такий позов може бути пред`явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимог, установлених у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об`єкта є неможливою.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

Такому зверненню органів державного архітектурно-будівельного контролю передують дії: 1) виявлення факту самочинного будівництва об`єкта; 2) визначення такого об`єкту як такого, що його перебудова з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб є неможливою; 3) внесення припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності; 4) встановлення факту невиконання припису протягом встановленого строку.

Отже, право на звернення до суду з позовом про знесення самочинного будівництва належить відповідному органу державної влади або органу місцевого самоврядування.

Вказане кореспондується також із положеннями ч.7 ст.376 ЦК України, згідно якої, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відтак, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що незаконність будівництва ОСОБА_2 підтверджена скасуванням виданого відповідачці будівельного паспорту та виданим в подальшому приписом про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, колегією суддів не приймається, оскільки незаконність такого будівництва може бути визнана лише судом на підставі відповідного позову органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Відповідно до вимог частини 1статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до поверхового плану, що є невід`ємною частиною технічних паспортів, виданих КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» 04.08.2016 року та Білоцерківським бюро технічної інвентаризації 30.10.2003 року, група приміщень об`єднаних в кв. АДРЕСА_1 , належних відповідачу ОСОБА_2 , блокується з групою приміщень об`єднаних в АДРЕСА_1, належних позивачу і третій особі ОСОБА_3 , конструктивними елементами, які збудовані таким чином, що кожна із сторін має відокремлену частину будинку з самостійним входом, тобто, ізольовані квартири.

Згідно із статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З аналізу статей 16, 386, 391 цього Кодексуубачається, що вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, лише за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 725/5630/15-ц (провадження № 14-341цс18) зазначила, що юридичними фактами, які складають правову підставу знесення самочинного будівництва, є: істотне відхилення від проекту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення.

Судам при вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним, і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з`ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

Під істотним порушенням будівельних норм і правил з огляду на положення Законів України «Про основи містобудування»; «Про архітектурну діяльність»; «Про регулювання містобудівної діяльності»; постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» від 13 квітня 2011 року № 466 необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність та загрожує життю й здоров`ю людини тощо.

Право власності має захищатися лише при доведеності самого факту його порушення із застосування наслідків, в тому числі, і звільнення земельної ділянки від самовільно зведених споруд шляхом їх знесення чи усунення інших перешкод у користуванні земельною ділянкою, і підставою для подання такого позову є створення позивачеві, як власнику, перешкод щодо користування своїм майном зі сторони відповідача.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 27 грудня 2019 року у справі № 573/595/17.

Отже, підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 може бути лише дійсне порушення його прав внаслідок самочинного будівництва, яке доведене належними та допустимими доказами.

Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є однією із основних засад судочинства (пункт 3 частина 1 статті 129 Конституції України).

За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частинами 1,5,6 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Докази подаються сторонами та іншими учасниками. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Статтею 84 ЦПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 вказував, що спірний об`єкт будівництва, який він вважає самочинним, може привести до повної руйнації належної йому частини будинку, оскільки ОСОБА_2 була знесена несуча стіна, яка була перегородкою між їхніми частинами будинку.

Разом з тим, зазначені позивачем обставини не підтверджуються жодними доказами.

Такі обставини можуть бути встановлені висновком експерта щодо технічного обстеження будинку із зазначенням факту і причин руйнування, появи тріщин (тощо), проте, позивачем як при зверненні до суду так іпісля відкриття провадження у справі клопотань про проведення експертизи на підтвердження викладених у позові обставин заявлено не було.

Також слід відмітити, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, допустиме лише за умови, якщо неможливо здійснити перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Європейській суд з прав людини також підтвердив, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності (рішення у справі «Іванова і Черкезов проти Болгарії» від 21 квітня 2016 року).

При цьому, питання щодо можливості проведення перебудови спірного об`єкта та наявності технічної можливості виконання такоїперебудови відповідно до будівельних норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, може бути порушене позивачем лише у разі доведеності факту порушення самочинною забудовою належних йому прав власника.

Суд першої інстанції слушно зазначив щодо терміну експлуатації даного будинку, який був побудовний ще у 1900 рік, тобто, вказаному будинку майже 120 років.

Така думка висловлена і у звіті про проведення технічного обстеження від 13.02.2017 року, яким встановлено неможливість надійної та безпечної експлуатації квартир АДРЕСА_1 , свідчить про те, що більшість несучих елементів стін перекриття потребують заміни у зв`язку з тим, що будинок побудований у 1900 році. При проведенні аналізу архітектурно-планувальних рішень будівлі також виявлено, що планувальні рішення квартир не відповідають вимогам ДБН В.2.-15-2005 (Житлові будинки.Основні положення». В зв'язку із значним пошкодженням конструктивних елементів експлуатація квартири заборонена до проведення їх реконструкції.

Вказаний доказ відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України не спростований, підстави вважати звіт необ`єктивним та незаконним у суду відсутні.

Оскільки ОСОБА_1 достовірних та переконливих доказів на підтвердження того, що реконструкція частини будинку відповідачки впливає або явно порушує його право на безпечне користування власною частиною будинку, або є підставою руйнації частини будинку, суду не надано, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні його позовних вимог є правильним.

Поміж вищевикладеного колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або спорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту, порушеного, невизнаного або ос пореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд… може визначити у своєму рішення такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 15 ЦПК України).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18).

З урахуванням викладеного, обраний позивачем спосіб захисту навіть у разі доведеності ним заявлених вимог щодо знесення спірного об`єкту не призведе до бажаних для нього наслідків, а саме, не покращить технічний стан будинку з огляду на рік його побудови, не відновить становище, що існувало до виникнення спірних правовідносин, не усуне перешкод, на які вказує позивач (технічний стан будинку та можливе руйнування його в майбутньому).

Тобто, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, належним чином оцінивши письмові докази, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Справа судом розглянута повно та об`єктивно.

Викладені в рішенні висновки відповідають обставинам справи, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а відтак, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 13 лютого 2020 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль