ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року

м. Харків

Справа № 6640/14856/19

Провадження № 22-ц/818/3112/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Хорошевського О.М.

суддів: Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Пузікової Ю.С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова, ОСОБА_2 , який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3

треті особи приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Бєсєда Тетяна Дмитрівна, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_4 поданої в особі представника ОСОБА_5 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2020 року постановлене суддею Шрамко Л.Л.

у справі за позовом ОСОБА_4 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова, ОСОБА_2 , який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Бєсєда Тетяна Дмитрівна, Департамент служб у справах Дітей Харківської міської ради про визнання недійсним розпорядження про приватизацію квартири,

встановив:

У липні 2019 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом, який уточнила та просила визнати протиправним та скасувати розпорядження Харківського КЕЧ району від 03.12.2001 про приватизацію квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним свідоцтво про право власності видане на підставі розпорядження Харківського КЕЧ району від 03.12.2001 на вказану квартиру; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, № 1815, видане 16.11.2015, приватним нотаріусом ХМНО Бєсєда Т.Д., на ім`я ОСОБА_3 в частині права власності на вказану квартиру, та скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 12065139, про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на вказану квартиру, (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 26174456 від 16.11.2015.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка з моменту свого народження та до теперішнього час разом з членами сім`ї - матір`ю, батьком та рідною сестрою постійно мешкала у квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Так, згідно обмінного ордеру № 3900 від 27.07.1981 ОСОБА_6 (бабуся позивача), зі складом сім`ї 6 осіб вселилася в спірну квартиру. Згідно вказаного обмінного ордеру ОСОБА_7 вселилася у квартиру у якості члена сім`ї наймача та набула право користування вказаною квартирою. Згідно архівної інформації, наявної в КП Жилкомсервіс, позивачка ОСОБА_4 як малолітня дитина, була внесена в картку прописки «Форма- ОСОБА_8 , 1965 року народження,, яка за адресою: АДРЕСА_2 , прописана ІНФОРМАЦІЯ_1 , виписана 23.05.1989. Таким чином, позивачка набула право користування спірною квартирою згідно зі ст. ст. 64-65 ЖК України з моменту її фактичного вселення. Позивачка та її мати дійсно змінили реєстрацію місця мешкання з адреси: АДРЕСА_2 на адресу: АДРЕСА_3 , але фактично місце свого мешкання ніколи не змінювали. Зміна реєстрації місця мешкання носила виключно технічний характер та була пов`язана з особистими обставинами. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла. У цьому ж році рідною сестрою матері позивача - ОСОБА_9 було здійснено приватизацію спірної квартири на підставі розпорядження Харківського КЕЧ району від 03.12.2001 та на її ім`я було видано відповідне свідоцтво про право власності на житло від 03.12.2001. Таким чином, ОСОБА_9 протиправно використала той факт, що позивачка разом з членами своєї родини не зареєстровані у спірній квартирі та приватизувала квартиру без їх згоди та їх участі. В подальшому ОСОБА_9 померла та квартира в порядку спадкування перейшла у власність її рідної доньки - ОСОБА_3 , яка на теперішній час є неповнолітньою. Її законним представником є рідний батько ОСОБА_2 .

Таким чином, з урахуванням того, що позивачка та члени її сім`ї постійно мешкали у спірній квартирі на момент приватизації, вселилися у квартиру на законних підставах та мали право користуватися цим житлом, вони мали право брати участь у приватизації квартири. Позивачка станом на момент приватизації квартири була неповнолітньою особою. Особовий рахунок на квартиру зі сплати комунальних послуг не переоформлювався, квитанції до теперішнього часу приходять ще на ім`я бабусі позивача, тому позивачка не знала і не могла знати, що цю квартиру було приватизовано та передано у власність без її участі та її згоди. Дізналася позивачка про те, що квартиру було давно приватизовано, зі слів своєї двоюрідної сестри та її батька під час конфлікту весною 2019 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити її позовні вимог у повному обсязі.

Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що право особи на приватизацію пов`язане не з реєстрацією місця проживання особи у житлі, а з правом особи на житло та фактом її проживання у житловому приміщенні.

Виходячи з аналізу змісту закону «Про приватизацію державного житлового фонду» в поєднанні з нормами ст. ст.1, 6, 9, 61 ЖК УРСР, ст. 29 ЦК, місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст.64 ЖК УРСР права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності, а отже і право на приватизацію разом з іншими членами сім`ї.

Таким чином, позивач, як члени сім`ї наймача, проживала в спірній квартирі, що не спростовується стороною відповідача, мала право на приватизацію квартири, незважаючи на те, що не були в ній зареєстрована, оскільки право осіб на приватизацію пов`язується не з фактом їх реєстрації у спірній квартирі, яка здійснюється на підставі закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживанні! в Україні», а з їх правом на житло та фактом проживання у квартирі. Саме така правова позиція висловлена ВСУ в постанові від 30.01.2013 в справі №6-125цс12.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено наявність в неї права на участь у приватизації. Крім того, суд звернув увагу на те, що на момент приватизації позивачка не була зареєстрована у спірній квартирі.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Розглядом справи встановлено, що згідно обмінного ордеру №3900 від 27.07.1981 р.н. гр. ОСОБА_6 (бабуся позивача) зі складом сім`ї 6 осіб вселила у житлову квартиру за адресою АДРЕСА_2 .

ОСОБА_7 (мати позивачки) вселилася у квартиру у якості члена сім`ї наймача та набула право користування квартирою АДРЕСА_4 .

Згідно архівної інформації, наявної в КП Жилкомсервіс, ОСОБА_1 (позивач), 1988 р.н., як малолітня дитина, була внесена в картку прописки «Форма- ОСОБА_10 , 1965 р.н., яка за адресою: АДРЕСА_2 , прописаної 26.11.1981 р., виписано 23.05.1989.

Як зазначає сама позивачка, вона та її мати змінили реєстрацію місця мешкання з адреси: АДРЕСА_1 , на адресу: АДРЕСА_3 .

Паспорт позивачки міститься відмітка від 22.05.2008 про її реєстрацію за адресою: АДРЕСА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 12 березня 2001 року, серії НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_6 (основного наймача) в квартирі була прописана лише ОСОБА_9 (донька) інші особи зареєстровані не були.

Згідно з випискою з протоколу №9 засідання гарнізонної житлової комісії від 15 листопада 2001 року на підставі заяви ОСОБА_11 , яка проживала у 4-х кімнатній за адресою: АДРЕСА_2 про переоформлення особового рахунку у зв`язку зі смертю її матері - основного квартиронаймача ОСОБА_6 , на підставі ст. 106 ЖК України відкрито особовий рахунок на вказану квартиру на ім`я ОСОБА_11 , склад сім`ї 1 особа.

З копії приватизаційної справи, наданої суду КП «Харківське міське БТІ», вбачається, що 22 листопада 2001 року ОСОБА_11 подала на ім`я начальника КЕЧ заяву про передачу у приватну власність квартири АДРЕСА_5 , та надала довідку від 22.11.2001, видану д/у №3 3 Харківської КЕЧ району про склад сім`ї наймача, з якої вбачається, що за вказаною адресою вона прописана одна з 23.09.1981 року, є основним наймачем.

03 грудня 2001 року розпорядженням Харківської КЕЧ району № 3515 прохання ОСОБА_11 задоволено та й передано спірну квартиру у приватну власність.

03 грудня 2001 року Харківським КЕЧ району ОСОБА_11 згідно з розпорядженням від 3 грудня 20011 року № 3515 відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» видано свідоцтво про право приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_6 , 1 кв.м.

Як зазначено в листі № 7020/04-11/19 від 18.06.2019 КП «Харківське міське БТІ», відповідно до матеріалів архівної приватизаційної справи на квартиру АДРЕСА_5 , вказану квартиру було приватизовано 03.12.2001 на підставі розпорядження Харківського КЕЧ району від 03.12.2001. За фактом приватизації Харківським КЕЧ району 03.12.2019 видано свідоцтво про право власності на житло.

Згідно з довідкою КП «Харківське міське БТІ» від 21.07.2015 право власності на спірну квартиру було зареєстровано за ОСОБА_11 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Харківською КЕЧ району 03.12.2001р., реєстр. № 3515.

З довідки КП «Жилкомсервіс» № 14260/2/07-05 від 17.07.2015 вбачається, що ОСОБА_11 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 23.09.1981 р., по день смерті, померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , за вказаною адресою була зареєстрована вона одна.

Визнаючи коло осіб які мали право на приватизацію житлової площі у квартирі АДРЕСА_5 слід керуватися положеннями Цивільного Кодексу УРСР (у редакції чинній на момент виникнення правовідносин), Житловим Кодексом та Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до ст. 1,4.1 ст. 5, ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон) наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації.

Згідно із ч. З ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ст. 64 ЖК (в редакції від 01.01.1984, підстава - 5465-X) члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жиломуприміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Виходячи з аналізу ст. ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а відтак і право на приватизацію разом з іншими членами сім`ї.

Такими чином, доньки ОСОБА_6 - ОСОБА_9 та ОСОБА_12 були членами сім`ї наймача.

ОСОБА_9 була зареєстрована у спірній квартирі. ОСОБА_12 добровільно знялась з реєстрації та була зареєстрована: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_4 вселилась до спірної квартири з 1988р у якій була прописана її матір, однак оскільки була малолітньою дитиною враховуючи зміну реєстрації матері була виписана і прописана за адресою АДРЕСА_3 .

За правилами ст. 17 ЦК України Місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійно або переважно проживає. Місцем проживання неповнолітніх, що не досягли п`ятнадцяти років, або громадян, які перебувають під опікою, визнається місце проживання їх батьків (усиновителів) або опікунів.

Доказів проживання матері позивачки у спірній квартирі протягом 1989-2001 року суду не надано. Питань про встановлення такої обставини не заявлялось та судом не вирішувалось.

Виходячи з приписів ч. 2 ст. 17 ЦК України у редакції 1960 року право користування неповнолітньої дитиною житлом є похідним від права користування житлом того з батьків, з ким проживає дитина.

Оскільки доказів користування ОСОБА_13 житловою площею у квартирі АДРЕСА_5 з підстав передбачених законом у період з 1989-2001 роки суду не надано, також не може бути визнано місцем проживанням позивачки у зазначений період житлове приміщення у спірній квартирі.

Ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Дійшовши висновку про необґрунтованість позовних вимог судова колегія бере до уваги що доказів фактичного користування ОСОБА_12 з передбачених законом підстав у спірній квартирі на час її приватизації суду не надано. Бажання прийняти участь у приватизації від свого імені та від імені неповнолітньої доньки ОСОБА_12 не висловлювалась.

За захистом свого права на участь у приватизації ОСОБА_12 не зверталась.

З огляду на це не є доведеним факт користування позивачкою, з підстав передбачених законом спірною квартирою у період 1989-2001 роки.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2020 року ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 подану в особі представника ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий О.М. Хорошевський

Судді І.В.Бурлака

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 06 листопада 2020 року.