Справа № 357/4016/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого Кошель Б. І.

при секретарі Тодосієнко О. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №6м.Біла Церква скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Кам`янець-Подільського міського відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Хмельницьк) Муляр Ілони Аркадіївни у виконавчому провадженні №62267582,-

В С Т А Н О В И В:

До суду звернувся ОСОБА_1 із вказаною скаргою мотивуючи тим, що на примусовому виконанні у державного виконавця Кам`янець-Подільського міського відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Хмельницьк) Муляр І.А. перебуває виконавчий лист у справі №357/4016/19 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 49 580,55 грн.. Скаржник зазначає, що 08.08.2020 року та 10.08.2020 року ним сплачено вказану суму неустойки у повному обсязі шляхом перерахування коштів на рахунок стягувача ОСОБА_2 через термінал самообслуговування АТ КБ «ПриватБанк». 14.08.2020 року ОСОБА_1 сплатив на рахунок Кам`янець-Подільського МВ ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Хмельницьк) виконавчий збір у розмірі 5118,06 грн.. Скаржник зазначає, що про повне виконання судового рішення у справі №357/4016/19 та сплату виконавчого збору він повідомив ДВС у заяві від 19.08.2020 року про закінчення виконавчого провадження. Вказана заява отримана Кам`янець-Подільським МВ ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Хмельницьк) 20.08.2020 року, однак постанову про закінчення виконавчого провадження винесено не було. ОСОБА_1 вважає, що бездіяльність державного виконавця Кам`янець-Подільського міського відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Хмельницьк) Муляр І.А. щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження №62267582 порушує його права, тому просив суд визнати бездіяльність державного виконавця протиправною та зобов`язати останнього винести постанову про закінчення виконавчого провадження №62267582 на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом.

Оглянувши подану скаргу судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що в провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебувала цивільна справа № 357/4016/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.10.2019 року позов задоволено. Суд вирішив стягнути з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 123727 грн. 20 коп.. Постановою Київського апеляційного суду від 11.02.2020 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.10.2019 року змінено, зменшено розмір неустойки (пені), який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з 123 727 грн. 20коп. до 49 580 грн. 55коп..

Виконавчий лист у справі № 357/4016/19 перебуває на примусовому виконанні в державного виконавця Кам`янець-Подільського міського відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницьк) Муляр І.А. (виконавче провадження №62267582).

08.08.2020 року та 10.08.2020 року ОСОБА_1 через термінал самообслуговування АТ КБ «Приват Банк» поповнив картковий рахунок стягувача ОСОБА_2 на суму 50 000,00 грн., що підтверджується відповідними квитанціями.

14.08.2020 року ОСОБА_1 сплатив на рахунок Кам`янець-Подільського МВ ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницьк) виконавчий збір у розмірі 5118,06 грн., що підтверджується квитанцією.

19.08.2020 року ОСОБА_1 подав державному виконавцю Кам`янець-Подільського міського відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницьк) Муляр І.А. заяву про закінчення виконавчого провадження №62267582 на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом. Вказана заява залишена без задоволення.

Вирішуючи скаргу по суті заявлених вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.4 Постанови пленуму ВССУ №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, мають лише сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи. При цьому вони набувають процесуального статусу заявника.

В даному випадку ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні, з примусового виконання рішення суду ухваленого за правилами ЦПК України.

Судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах врегульовано розділом VII ЦПК України.

Відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Правове регулювання процедури виконання судових рішень та рішень інших органів, посадових осіб закріплено у Законі України «Про виконавче провадження» (далі Закон) та Інструкцією з примусового виконання рішень затвердженої Наказ Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (далі Інструкція).

За змістом ст.1 Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Отже, для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження на п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець повинен був переконатись у тому, що боржник в повному обсязі, згідно з виконавчим документом, виконав рішення суду.

Згідно з постановою Київського апеляційного суду від 11.02.2020 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.10.2019 року розмір неустойки (пені), який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 складає 49 580 грн. 55коп.. Отже, для прийняття державним виконавцем рішення про закінчення виконавчого провадження ОСОБА_1 був зобов`язаний надати державному виконавцю докази, які б однозначно вказували на сплату ним на користь стягувача ОСОБА_2 49 580 грн. 55 коп. неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Як встановлено судом, та не заперечувалось сторонами, 08.08.2020 року та 10.08.2020 року ОСОБА_1 через термінал самообслуговування АТ КБ «Приват Банк» поповнив картковий рахунок стягувача ОСОБА_2 на суму 50 000,00 грн., що підтверджується відповідними квитанціями. При цьому, у вказаних квитанціях відсутні відомості про призначення платежу, що об`єктивно не давало державному виконавцю можливості дійти висновку про зарахування цих коштів боржником стягувачу саме в рахунок відшкодування неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на виконання судового рішення.

Суд вважає, що квитанції про поповнення карткового рахунку з відсутніми відомостями про призначення платежу не можна ототожнювати з квитанціями, чи іншими документами, в яких би підтверджувався факт зарахування коштів стягувачу саме в рахунок відшкодування неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на виконання судового рішення.

Суд звертає увагу боржника ОСОБА_1 , що остаточним судовим рішенням у справі № 357/4016/19 із нього на користь ОСОБА_2 стягнуто саме неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 49 580, 55 грн., а не зобов`язано поповнити картковий рахунок останньої на вказану суму.

Посилання боржника ОСОБА_1 не те, що у терміналі самообслуговування АТ «Приват Банк» відсутній функціональні можливості для заповнення платником графи «призначення платежу» є безпредметним, оскільки боржник не обмежений у можливості обрати такий спосіб погашення заборгованості перед стягувачем, який би давав можливість однозначно визначити призначення платежу.

Оскільки державному виконавцю Кам`янець-Подільського міського відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Хмельницьк) Муляр І.А. не було надано достовірних доказів на підтвердження фактичного виконання в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом, то остання правомірно не прийняла рішення про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до роз`яснень наданих в п.18 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність було прийнято або вчинено відповідно до закону, у межах повноважень суб`єкта оскарження і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. При цьому, визнаючи доводи скарги необґрунтованими і відмовляючи в її задоволенні, суд має зазначити в ухвалі, у зв`язку з чим і на підставі яких саме норм закону він дійшов такого висновку.

Враховуючи встановлені обставини та наведені вимоги закону, суд вважає, що боржник ОСОБА_1 не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження бездіяльності державного виконавця, тому у задоволенні скарги необхідно відмовити.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 1,39 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.447,451 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Кам`янець-Подільського міського відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Хмельницьк) Муляр Ілони Аркадіївни у виконавчому провадженні №62267582 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвалу суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому копії ухвали.

СуддяБ. І. Кошель