Постанова

Іменем України

05 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 524/3/18-ц

провадження № 61-3511св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - комунальне підприємство «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради,

особа, яка подавала апеляційну скаргу - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 17 січня 2019 року у складі колегії суддів: Абрамова П. С., Карпушина Г. Л., Хіль Л. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - комунальне підприємство «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради (далі - КП «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради).

Заява мотивована тим, що на час звернення із цим позовом до суду житловий будинок АДРЕСА_1 , не мав юридичного власника, а також відсутні правовстановлюючі документи на нього.

Зазначав, що у вказаному житловому будинку він проживав понад 16 років, сплачував комунальні послуги, зокрема: за водопостачання, яке здійснювалося на підставі договорів, укладених із ОСОБА_3 , та у 2013 році із ОСОБА_2 .

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 05 листопада

2005 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 щодо визнання за ним права власності

на нерухоме майно (спірний житловий будинок) відмовлено.

Зазначав, що за клопотанням ОСОБА_2 , розпорядженням міського голови м. Кременчука від 04 грудня 2013 року № 319-Р, індивідуальному житловому будинку літ. «А» було присвоєно поштову адресу:

АДРЕСА_1 , а індивідуальному житловому будинку

літ. «Б» залишено поштову адресу:

АДРЕСА_2 .

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 29 вересня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2017 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виселення.

Посилаючись на відсутність можливості забезпечити право на безпечне довкілля, обґрунтовуючи це отриманням належного водопостачання

за особовим рахунком на своє ім`я та з урахуванням викладеного,

ОСОБА_1 просив суд встановити факт того, що він постійно з 2001 року по 2018 рік проживав за адресою:

АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 08 жовтня 2018 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення задоволено.

Встановлено факт проживання ОСОБА_1 у житловому будинку «А»,

з поштовою адресою згідно розпорядження виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 04 грудня 2013 року № 319-Р: АДРЕСА_1 , з 2001 року.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заявником доведено належними та допустимими доказами факт його проживання з 2001 року

у спірному житловому будинку з дозволу ОСОБА_3 .

Також суд першої інстанції виходив із того, що будинок АДРЕСА_2 складається із житлового будинку,

літ. «А» та житлового будинку, літ. «Б». Співвласником домоволодіння АДРЕСА_2

є ОСОБА_5 .

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Полтавського апеляційного суду від 17 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 жовтня 2018 року скасовано, заяву ОСОБА_1 про встановлення факту його проживання

у житловому будинку «А» з поштовою адресою згідно розпорядження виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 04 грудня 2013 року

№ 319-Р: АДРЕСА_1 , з 2001 року залишено без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що з вимоги заявника щодо встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право щодо користування спірним житловим приміщенням.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 27 лютого 2019 року було відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано матеріали цивільної справи

із Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області.

У березні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки суду апеляційної інстанції не відповідають дійсним обставинам справи.

Вважав, що оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції

не містить жодного обґрунтування та підтвердження належними доказами наявності спору про право щодо користування спірним житловим будинком, а тому судом апеляційної інстанції допущено порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У квітні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_2

на касаційну скаргу, у якому зазначено, що оскаржуване судове рішення

є законними та обґрунтованими.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати

або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні

чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів,

що мають юридичне значення.

Згідно пункту 5 частини першої статті 315, частини другої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна

або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність

у них спору про право, і метою їх є встановлення юридичного факту

або стану, при цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Звертаючись до суду першої інстанції із заявою про встановлення факту постійного проживання з 2001 року по 2018 рік у житловому будинку

за адресою:

АДРЕСА_1 , заявник посилався на те, що встановлення цього факту йому необхідно для укладення договору на водопостачання.

Судом апеляційної інстанції було встановлено, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 квітня 2015 року рішення Автозаводського районного суду

м. Кременчука Полтавської області від 25 квітня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 10 грудня 2014 року у справі

№ 524/8248/13-ц у частині зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, третя особа - ОСОБА_5 , про усунення перешкод у здійсненні права приватної власності скасовано, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. У іншій частині рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 квітня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 10 грудня 2014 року щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_5 , про визнання права власності на частину домоволодіння, залишено без змін (а. с. 13-14).

На підставі свідоцтва про право власності від 06 травня 1977 року № 33, виданого Кременчуцьким міськкомунгоспом, ОСОБА_3 була власником 3/5 частини садиби

АДРЕСА_2 .

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука

від 12 березня 2007 року за ОСОБА_2 було визнано право власності

на 3/5 частини домоволодіння

АДРЕСА_2 . Зобов`язано Кременчуцьке міське бюро технічної інвентаризації МБТІ зареєструвати у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно право власності ОСОБА_2 на будинок АДРЕСА_2 , виготовити

та видати технічну документацію на вказаний будинок.

На підставі цього рішення 23 квітня 2007 року ОСОБА_2 зареєстрував право власності на 3/5 частини вказаного домоволодіння

у КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації».

Інформація про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на вказане спірне домоволодіння на підставі вказаного рішення суду була внесена

у Реєстр прав власності на нерухоме майно, що вбачається з інформаційної довідки від 25 жовтня 2013 року.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 19 березня 2014 року заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука

від 12 березня 2007 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким

у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно відмовлено за недоведеністю.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 29 березня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2017 року, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2

до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права приватної власності шляхом виселення відмовлено, у зв`язку із тим, що ОСОБА_2 не було надано будь-яких доказів, які б свідчили про виникнення у нього права власності на 3/5 частини нерухомого майна, розташованого

по АДРЕСА_2 (а. с. 21-22).

Також було встановлено, що рішенням Автозаводського районного суду

м. Кременчука Полтавської області від 12 травня 2015 року було задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та виконавчого комітету Кременчуцької міської ради про визнання права власності за набувальною давністю. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 3/5 частини домоволодіння АДРЕСА_2 за набувальною давністю.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 05 листопада

2015 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2016 року, рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 травня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким

у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання права власності на спірне нерухоме майно відмовлено.

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє

у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту,

що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції

та залишаючи заяву ОСОБА_1 про встановлення факту його постійного проживання з 2001 року за адресою:

АДРЕСА_1 , без розгляду, правильно виходив

із наявності спору про право між заявником та особою, яка подавала апеляційну скаргу, щодо користування спірним житловим будинком,

що унеможливлює розгляд справи у порядку окремого провадження.

Таким чином, виявивши спір про право, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для залишення заяви

без розгляду.

Доводи касаційної скарги ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судами обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 17 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

Є. В. Синельников

В. В. Шипович