Номер провадження 22-ц/804/1001/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2020 року м. Бахмут Донецька область

Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Канурної О.Д.,

суддів: Мальованого Ю.М., Космачевської Т.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 грудня 2019 року у цивільній справі № 219/11173/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом при виконанні трудових обов`язків внаслідок виробничої травми (суддя першої інстанції Шевченко Лілія Володимирівна ), -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом при виконанні трудових обов`язків внаслідок виробничої травми.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що з 02.07.1977 року по 28.04.2014 року він працював на різних робочих посадах у ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат».

14.02.2012 року під час виконання трудових обов`язків на виробництві з ним трапився нещасний випадок.

Роботодавцем за результатами розслідування нещасного випадку був складений акт форми Н- I про нещасний випадок від 17.02.2012 року.

Висновком МСЕК йому вперше і безстроково 11.06.2013 року встановлено 15 % втрати стійкої працездатності.

У зв`язку з трудовим каліцтвом, яке він зазнав під час роботи на підприємстві у відповідача, у нього погіршилося здоров`я, що призвело до порушення його особистих немайнових прав, порушена нормальна життєдіяльність, оскільки він отримав травму лівої кісті (травматична ампутація нігтьової фаланги 3-4 пальців, рвані рани нігтьових фаланг 1-2-5 пальців лівої кісті), у нього постійно болить рука, він відчуває оніміння, йому важко нею працювати та тримати предмети, в зв`язку з чим йому постійно приходиться проходити лікування, на що він змушений витрачати немалі кошти, в зв`язку з чим він відчуває моральні страждання, через певні фізичні вади руки у зв`язку з травмою, він не має можливості вести повноцінне особисте та суспільне життя, частково порушені його відносини з оточуючими людьми, близькими, друзями, знайомими, а також були порушені його плани на подальше життя, через що в нього з`явилось почуття тривоги перед майбутнім.

Прийшовши працювати до роботодавця здоровим працівником, через незабезпечення умов праці, він втратив 15% своєї працездатності та вимушений з цим жити.

Враховуючи обсяг заподіяних йому моральних страждань (фізичних, душевних, психічних), їх характер та тривалість, глибину заподіяної моральної шкоди, ступень та тривалість моральних страждань, вважає, що сума відшкодування заподіяної йому шкоди становить 30000,00 грн.

ОСОБА_1 просив суд першої інстанції ухвалити рішення, яким стягнути з Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» на його користь 30000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом при виконанні трудових обов`язків внаслідок виробничої травми.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 грудня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом при виконанні трудових обов`язків внаслідок виробничої травми, задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом при виконанні трудових обов`язків внаслідок виробничої травми грошові кошти в сумі 2000 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 51,23 грн.

Із вказаним рішенням суду не погодився позивач - ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, яка разом з матеріалами справи надійшла до Донецького апеляційного суду.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що з даним висновком суду першої інстанції погодитись не може, оскільки воно суперечить нормам матеріального та процесуального права.

ОСОБА_1 просить Донецький апеляційний суд скасувати рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 грудня 2019 року в справі № 219/11173/19 та задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 02 березня 2020 року відкрито апеляційне провадження у даній цивільній справі та надано відповідачу по справі строк для надання відзиву на апеляційну скаргу в письмовій формі до 13 березня 2020 року.

Копії ухвали про відкриття апеляційного провадження учасниками справи отримані (а.с. 86,87), копія апеляційної скарги позивача відповідачем по справі отримана (а.с. 87). До Донецького апеляційного суду надійшов відзив від відповідача по справі (а.с. 92-93).

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 17 березня 2020 року справу призначено до розгляду в письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Як передбачено ч. 3 ст. 368 ЦПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII, розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2019 року встановлено в розмірі 1921,00 грн.

Враховуючи, що ціна позову у цій справі складає 30000,00 грн., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, сторони клопотання про розгляд справи у суді апеляційної інстанції з їх повідомленням не заявили, колегія суддів вважає, що справа підлягає розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що з 02.07.1977 року до 28.04.2014 року ОСОБА_1 працював у ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» на різних посадах, під час настання нещасного випадку, працював слюсарем-ремонтником.

14.02.2012 р. в 06 год. 45 хв. ОСОБА_1 , який пройшов навчання і має право працювати на деревообробних верстатах, одержав письмовий наряд від механіка ОСОБА_3 на приготування дерев`яних рам для вібросит.

Одержавши ключ-бирки від деревообробних верстатів, ОСОБА_1 , прийшовши до теслярної майстерні, взяв рулетку і пішов на дільницю помелу для обмірних робіт. О 08 год. 15 хв. зробивши обміри, він пішов у теслярну майстерню, де почав сортувати і складувати дошки. Підібравши по розміру дошку, ОСОБА_1 , почав готувати інструмент для виробництва робіт. О 10 год. 30 хв. ОСОБА_1 , включивши циркулярну пилу (з піднятим породженням диска пили), почав розпил дошки на заготівки. О 10 год. 40 хв. при розпилі чергової заготівки ОСОБА_1 хотів притримати відрізану заготівку лівою рукою і при цьому ліва рука попала під диск пили, яка оберталась.

Про отримання внаслідок виробничої травми пошкоджень, втрати професійної працездатності та лікування свідчить витяг з медичної карти хворого.

Згідно довідки № 247196 серії 10 ААА ОСОБА_1 був оглянутий 11.06.2013 року МСЕК і йому встановлено ступінь втрати працездатності, яка становить 15 % з 01.07.2013; 30% з 14.02.2012 року безстроково, потребує медикаментозного лікування (арк.с.24).

28.04.2014 року ОСОБА_1 звільнено з роботи за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції не обґрунтував своє рішення з цього приводу, є безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Статтею 14 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що працівник зобов`язаний: дбати про особисту безпеку і здоров`я, а також про безпеку і здоров`я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на підприємстві; знати і виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користуватися засобами елективного та індивідуального захисту; проходити у встановленому законодавством порядку попередні та періодичні медичні огляди. Працівник несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з подальшими змінами), передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд першої інстанції в рішенні вказав, що доказами наявності факту заподіяння позивачеві моральної шкоди є: акт розслідування нещасного випадку, акт по формі Н-1 та довідка МСЕК про встановлення втрати працездатності, а також виписка із історії хвороби. До позовної заяви надано лише витяг з історії хвороби про огляд його лікарем-травматологом 24.04.2012 року, інших доказів щодо лікування травми суду не надано.

Із акту № 1 за формою Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 17 лютого 2012 року вбачається, що особами, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці є зокрема: ОСОБА_1 , слюсар-ремонтник цеха № 5 ПАТ «Часівоярський вогнетривковий комбінат» - порушення п.п. 1.12.14, 2.1.11., 3.13 «Інструкції № 49 з охорони праці для працівників обслуговуючих деревообробні верстати цеха № 5 по виробництву вогнетривів» (затверджено - Наказ № 688 від 27.09.2010 року ПАТ

«Часівоярський вогнетривковий комбінат»:

- не розпивати спиртні напої на робочому місці та на території підприємства і не приходити на роботу в нетверезому стані;

- не допускається проводити роботи на деревообробних верстатах без захисних пристроїв робочого органу (пили);

- на верстатах з ручної подачі не допускається розпил дошки товщиною більш ніж 100 мм. З хвойних порід деревини та 80 мм. з листяних порід. Допил заготівок при ручній подачі потрібно дерев`яним штовхачем (а.с. 16-19).

Як вбачається із висновку комісії Акту проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (аварії), що стався (сталася) 14 лютого 2012 року о 10 год. 40 хв. від 17 лютого 2012 року за формою Н-5, особами, у тому числі потерпілого, дії або бездіяльність яких призвела до нещасного випадку є:

1. Слюсар-ремонтник ОСОБА_1 п.п. 1.12.14; 2.1.11.; 3.13. «Інструкція № 49 з охорони праці для працівників обслуговуючих деревообробні верстати цеха № 5 по виробництву вогнетривів» (затверджено - Наказ № 688 від 27.09.2010 року ПАТ «Часівоярський вогнетривковий комбінат»).

2. Механік дільниці дроблення та помелу сировини ОСОБА_3 п. 2.48.9 «Посадова інструкція механіка дільниці дроблення, помелу сировини цеха № 5 по виробництву вогнетривів» (а.с. 20-23).

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини справи і відповідно до вимог законодавства ухвалив законне і обгрунтоване рішення.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на Рішення Європейського Суду з прав людини, на Постанову Верховного Суду від 06 грудня 2019 року у справі № 161/4030/16-ц, провадження № 61-30680св18 та інші постанови Верховного Суду є безпідставними, оскільки стосуються відшкодування моральної шкоди, заподіяної при інших обставинах справи.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції в порушення статті 61 Конституції України вдруге притягнув його до відповідальності, зменшивши розмір відшкодування моральної шкоди, не взявши до уваги, що він поніс покарання у вигляді зменшення на 50% розміру одноразової допомоги є безпідставними, оскільки одноразову допомогу призначає Фонд соціального страхування від нещасних випадків відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції на час настання нещасного випадку, в наступний час відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (із змінами і доповненнями), а суму моральної шкоди позивач сам визначив. Суд першої інстанції не зменшував суму моральної шкоди, а відповідно до засад цивільного законодавства, а саме: справедливості, розумності визначив її у розмірі 2000 грн.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення порушив принцип диспозитивності і змагальності сторін, оскільки не прийняв до уваги докази, надані позивачем у справі, є безпідставними, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Як вбачається із частини 3 вказаної вище статті, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення взяв до уваги як докази, які надані позивачем, так і докази, які надані відповідачем і оцінив їх.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, висновків суду не спростовують та не впливають на законність ухваленого судового рішення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обґрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.

На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 грудня 2019 року і задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 грудня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складений 15 квітня 2020 року

Суддя: О.Д.Канурна