Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/2666/16-ц
Провадження № 2/553/13/2020
У Х В А Л А

Іменем України

28.12.2020 року м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Парахіної Є.В.,

при секретарі - Сіомашко В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи - ОСОБА_4 , орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради, про позбавлення батьківських прав, позовом неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи - орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради, про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні суду перебуває вищевказана цивільна справа.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_5 звернувся з клопотанням про закриття провадження по справі з підстав, передбачених в п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, посилаючись на те, що предметом позовних вимог у справі є позбавлення його батьківських прав відносно ОСОБА_6 , якій ІНФОРМАЦІЯ_1 виповнилося 18 років. Відповідно до ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття, на даний час ОСОБА_6 є повнолітньою, тобто перестала бути дитиною. Оскільки предметом спору є саме позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини, а згідно чинного законодавства позов про позбавлення батьківських прав може бути пред`явлений після народження дитини і до досягнення нею повноліття і цей строк є преклюзивним, після того як дитині виповнилось 18 років, такий позов не може бути взятий до уваги, у зв`язку з чим суд або залишає позовні вимоги без задоволення або закриває провадження у справі. Оскільки це є правоприпиняючий юридичний факт, із настанням якого батьківське правовідношення припинилось, тобто припинились батьківські права, а тому у їх позбавленні немає необхідності, відповідно, немає чого позбавляти відповідача, тобто не існує предмета спору.

Третя особа ОСОБА_7 клопотання відповідача підтримала.

Позивачі ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та їх представник адвокат Крилевець Ю.М. проти задоволення клопотання заперечували, посилаючись на передчасність, наполягали про продовженні розгляду справи та вирішенні по суті позовних вимог.

При вирішенні клопотання суд виходить з наступного.

Так, у липні 2016 року ОСОБА_9 звернулась до суду з позовом в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав.

У березні 2018 року до суду надійшла позовна заява від імені неповнолітньої ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав.

Ухвалою суду 08.01.2019 року справи за вказаними вище позовами об`єднані в одне провадження.

Наявні у справі докази обґрунтовано підтверджують, що ОСОБА_6 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 їй виповнилось 18 років.

Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" № 3 від 30.03.2007 року, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК.

Як встановлено в п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Поняття "юридичного спору" має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття "спір про право" (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття "спору про право" має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 ЦК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Але відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення "відсутність предмета спору" в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного суду № 456/647/18 від 10.04.2019 року, № 686/20582/19-ц від 13.05.2020 року, № 750/1658/20 від 09.09.2020 року та № 200/21797/14-ц від 18.11.2020 року.

У справі «Bellet v. France» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (частина 1 статті 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя.

Враховуючи вище викладене, позицію позивачів ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та їх представника адвоката Крилевця Ю.М., які наполягали на продовженні розгляду справи, суд не знаходить підстав для задоволення клопотання відповідача та закриття провадження по справі з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Керуючись ст. 255 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_3 про закриття провадження по справі - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та не може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Повний текст ухвали складений 30.12.2020 року.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави Є. В. Парахіна