КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2020 року м. Київ

Унікальний номер справи № 760/27009/19

Апеляційне провадження № 22-ц/824/11528/2020

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 19 травня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Українця В.В., по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив 30 вересня 2016 року приблизно о 13 годині 25 хвилин ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Фіат Добло» р.н. НОМЕР_1 , здійснив зіткнення з його автомобілем марки «Смарт Сіті», р.н. НОМЕР_2 , що призвело до пошкодження транспортних засобів. Згідно з постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року ОСОБА_2 визнаний винним у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді. Зазначав, його автомобілю марки «Смарт Сіті», р.н. НОМЕР_2 було завдано механічні пошкодження. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 25 червня 2018 року його позов про відшкодування майнової шкоди був задоволений частково, а постановою Київського апеляційного суду від 20 березня 2019 року - задоволений.

Зазначав, що йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у необхідності відновлення його порушених прав шляхом звернення до суду, пошуку адвоката з метою надання йому професійної правничої допомоги. Вказував, що він є пенсіонером та інвалідом, а автомобіль був предметом його мобільного пересування, проте, в результаті дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений, що потягло за собою негативні наслідки у вигляді психологічних страждань.

Відповідно до висновку соціально-психологічного дослідження № 11-06-19 від 18 червня 2019 року йому була завдана моральна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка становить грошову суму у розмірі 41 730,00 грн.

Враховуючи вказане, просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 41 730,00 грн. на відшкодування моральної шкоди та 4 173,00 грн. витрат на проведення оцінки вартості моральної шкоди (а.с. 2-5).

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 19 травня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000,00 грн., витрати на проведення оцінки вартості моральної шкоди в розмірі 4173,00 грн. та судовий збір у розмірі 768,40 грн. (а.с. 54-56).

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 12 серпня 2020 року відмовлено в прийнятті додаткового рішення в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів (а.с. 70).

Не погодившись з рішенням районного суду, 10 серпня 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Навродський О.В. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі (а.с. 75-90).

На обґрунтування скарги зазначив, що при ухваленні рішення судом не було застосовано постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», яка підлягала застосуванню і відповідно до положень п. 2 якої суд повинен був задовольнити позов в частині стягнення з відповідача всієї суми моральної шкоди на користь позивача, а саме 41 730,00 грн. Тому суд неправильно застосував норми матеріального права. У зв`язку з наявністю неправомірних дій та вини відповідача, що призвели до пошкодження майна позивача, позивачу спричинена моральна шкода. Враховуючи суть позовних вимог, протиправний характер діяння відповідача, тривалість моральних страждань позивача, обсяг пошкодження автомобіля, а також висновки соціально-психологічного дослідження від 18 червня 2019 року № 11-06-19, внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, відсутність будь-яких заперечень від відповідача щодо суми моральної шкоди, яку стягує позивач, позовні вимоги підлягають виключному задоволенню в повному обсязі.

За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 19 травня 2020 року розглянута апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 30 вересня 2016 року приблизно о 13 годині 25 хвилин ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Фіат Добло» р.н. НОМЕР_1 , здійснив зіткнення з автомобілем марки «Смарт Сіті» р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

У результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль марки «Смарт Сіті» р.н. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 .

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди визнано відповідача ОСОБА_2 .

Також встановлено, що ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах з ТОВ «Абразив-центр».

Цивільно-правова відповідальність ТОВ «Абразив-центр», на час скоєння ДТП, була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант», згідно полісу № АК/1945686.

Відповідно до Звіту № 121-10-16 про оцінку вартості від 25 жовтня 2016 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Смарт Сіті», р.н. НОМЕР_2 становить 121 344,22 грн.

01 грудня 2016 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» виплатило ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 47 000,00 грн.

Вказані обставини встановлено постановою Київського апеляційного суду від 20 березня 2019 року, якою рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 25 червня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з ТОВ «Абразив-центр» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 86 028,00 грн., витрати на проведення оцінки вартості матеріальної шкоди в розмірі 1 500,00 грн., витрати на евакуацію авто в розмірі 600,00 грн. (а.с. 6-8).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Звертаючись з позовом ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 41 730,00 грн. на відшкодування моральної шкоди та 4 173,00 грн. витрат на проведення оцінки вартості моральної шкоди.

На підтвердження розміру моральної шкоди позивач надав до суду висновок соціально-психологічного дослідження № 11-06-19 від 18 червня 2019 року за наслідками проведення експертизи моральної шкоди потерпілого, як суспільно-етичної категорії громадянського суспільства, проведеної ГО «Спілка фахівців соціологічних та психологічних досліджень» (а.с. 11-23).

За результатами експертизи зроблено висновок, що ОСОБА_1 завдана моральна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 30 вересня 2016 року, громадянська оцінка завданої потерпілому моральної шкоди становить грошову суму в межах 10 мінімальних зарплат на час дослідження, яка станом на 11 червня 2019 року дорівнювала 4 173,00 грн.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Згідно з ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Системний аналіз статей 509, 1187, 1188, 1192 ЦК України дає підстави для висновку, що факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоду (боржник).

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Виходячи з наведених норм права, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 06 листопада 2013 року у справі № 6-108цс13.

Як було встановлено, ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах з ТОВ «Абразив-центр» керуючи автомобілем марки «Фіат Добло» р.н. НОМЕР_1 .

Встановивши, що ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Абразив-центр»і під час дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої позивачу було завдано моральної шкоди, виконував трудові обов`язки, колегія суддів дійшла висновку про те, що за моральну шкоду, завдану працівником, несе відповідальність роботодавець - ТОВ «Абразив-центр».

З огляду на викладене суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення у справі не врахував вказаних норм матеріального права та зробив помилковий висновок про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача моральної шкоди, оскільки шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, під час виконання трудових обов`язків, незалежно від характеру такої шкоди (майнова або моральна) відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо водієм.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Оскільки позивач не заявляв вимог про стягнення моральної шкоди з власника джерела підвищеної небезпеки, яким є ТОВ «Абразив-центр», тому відсутні підстави для покладення на останнього такого обов`язку в цьому судовому провадженні.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У цьому провадженні позивач не обґрунтовував заявлену моральну шкоду з посиланнями на ушкодження його здоров`я, тому суд апеляційної інстанції не обговорював участі у справі страховика ТДВ СК «Альфа-Гарант».

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, висновок суду про обґрунтованість позову про відшкодування моральної шкоди винною особою, заявленого до ОСОБА_2 , є помилковим, тому рішення суду є необґрунтованим та підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову в позові.

При цьому, таке судове рішення не перешкоджає позивачу заявляти вимоги про відшкодування моральної шкоди до належного відповідача (відповідачів).

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

З огляду на положення частини 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 19 травня 2020 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених положеннями пункту 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

О.В. Борисова