Провадження № 22-ц/812/827/20 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 листопада 2020 року м. Миколаїв

справа № 476/620/18

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Андрієнко Л.Д.

переглянувши в апеляційному порядку цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до

ОСОБА_2

(третя особа Заводський районний у м. Миколаєві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області)

про оспорювання батьківства

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Єланецького районного суду Миколаївської області, ухвалене 5 березня 2020 року суддею Черняковою Н.В. в приміщенні цього ж суду (повне рішення складено 13 березня 2020 року),

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства.

Позивач зазначав, що був знайомий з ОСОБА_2 з 2016 року та поновив стосунки, в тому числі й інтимні, з травня 2017 року, періодично зустрічаючись один раз на 10-14 днів. При цьому він повідомив відповідачку, що реєструвати шлюб намірів не має, але бажає спільну дитину. У вересні 2017 року ОСОБА_2 повідомила його про вагітність від нього. З листопада 2017 року вони стали проживати разом. ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дівчинка ОСОБА_3 , у свідоцтві про народження якої за взаємною заявою батьком було зазначено його ОСОБА_1 . Проте поведінка ОСОБА_2 як під час вагітності, так і після в подальшому призвела до сумнівів щодо його батьківства. З метою усунення будь-яких сумнівів щодо походження дитини, яку вважав своєю донькою, він замовив проведення генетичного (ДНК) дослідження у лабораторії ТОВ «Медикал Геномикс Украина» МЦ «Торнадо». За висновком експерта щодо біологічного дослідження від 21 червня 2018 року його біологічне батьківство щодо ОСОБА_4 виключалось. Експертний висновок аналогічного змісту від 23 липня 2018 року, а саме виключення біологічної спорідненості між ним та дитиною, він отримав і у Миколаївському науково-дослідному експертно-криміналістичному центрі МВС України, куди звернувся з метою перевірки попереднього висновку.

Посилаючись на те, що він не є біологічним батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 просив виключити відомості про його батьківство з актового запису №520 від 16 травня 2018 року про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю якої є ОСОБА_2 . Судові витрати просив присудити відповідачці.

До участі в справі залучено Заводський районний у м. Миколаєві ВДРАЦС ГТУЮ у Миколаївській області.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 позов не визнала, посилаючись на те, що дійсним батьком її доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є саме ОСОБА_1 . Надані позивачем висновки експертних досліджень є неналежними доказами, оскільки зразки для дослідження збирались з порушенням порядку, передбаченого законом, а тому просила призначити судову медичну молекулярно-генетичну експертизу для встановлення факту спорідненості своєї доньки та позивача.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 заперечував обставини, які зазначала відповідачка, посилався на відсутність будь-яких доказів, які би спростовували надані ним висновки експертних досліджень, але не заперечував щодо призначення судової експертизи.

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 збільшив позовні вимоги, подавши заяву про припинення стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягнутих з нього рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 2 липня 2019 року.

Рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 5 березня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. Виключено відомості про батьківство ОСОБА_1 з актового запису про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за № 520 від 16 травня 2018 року, здійсненого Заводським районним у м. Миколаєві ВДРАЦС ГТУЮ у Миколаївській області. Припинено стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 28 листопада 2018 року до досягнення дитиною повноліття, згідно рішення Єланецького районного суду Миколаївської області від 2 липня 2019 року, залишеного без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року. Розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила рішення скасувати та відмовити у позові. Апелянт посилалась на порушення судом норм процесуального права, а саме розгляд клопотання її представника про призначення повторної судової експертизи у підготовчому судовому засіданні 7 листопада 2019 року в їх відсутності та без проведення відео конференції; безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про відвід судді, який діяв упереджено та несправедливо; питання про закінчення підготовчого засідання 5 лютого 2020 року суд вирішив без з`ясування думки учасників справи; повторне клопотання про призначення повторної судової генетипоскопічної експертизи, заявлене представником відповідачки в засіданні 5 лютого 2020 року, вирішив без постановлення письмової ухвали; невірно застосував практику Європейського Суду з прав людини, чим порушив статтю 8 Конвенції з прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція),а також інтереси дитини. Крім того, при відібранні зразків для дослідження експертом ОСОБА_7 порушено порядок відбору зразків біологічного матеріалу, оскільки ці експериментальні зразки батьків та дитини експерт відбирала особисто, а ці обставини судом не враховані. Питання про припинення стягнення аліментів на дитину можливо лише за новим позовом ОСОБА_1 та після набрання законної сили рішенням про скасування запису позивача, як батька дитини. Суд не належно роз`яснив порядок оскарження рішення. Порушення норм процесуального права апелянт вважав підставою для постановлення окремої ухвали апеляційним судом.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 доводи апелянта вважав безпідставними, а рішення суду законним та обґрунтованим. Позивач наголошував на відсутність порушень порядку проведення молекулярно-генетичної експертизи в суді першої інстанції, порушень норм процесуального законодавства та зазначав, що відповідачка та її представники застосовували всі можливі заходи з метою штучного затягування розгляду спору та продовження стягнення з нього аліментів.

В апеляційному розгляді справи у попередніх засіданнях приймали участь позивач ОСОБА_1 , його представник адвокат Швець Т.О., відповідачка ОСОБА_8 та її представник адвокат Бережний Є.В.

В судове засідання апеляційного суду 5 листопада 2020 року відповідачка ОСОБА_2 та її представник не з`явились. Про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином ( а.с.233 том 3).

Справу розглянуто у відсутності ОСОБА_2 та її представника, за участю позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_9 .

Переглянувши справу за наявними в ній та доданими доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 126 СК передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до статті 136 СК особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Пунктом 11 постанови №3 Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року роз`яснено, що предметом доказування у справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною.

Доводити відсутність кровного споріднення з дитиною можливо будь-якими допустимими доказами, у тому числі висновками судово-медичної, біологічної чи генетичної експертиз, при цьому для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла, тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

За правилами статті 106 ЦПК учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Відповідно до вимог статті 103 ЦПК суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Відповідно до частини першої статті 108 ЦПК України експертиза проводиться у судовому засіданні або поза межами суду, якщо це потрібно у зв`язку з характером досліджень, або якщо об`єкт досліджень неможливо доставити до суду, або якщо експертиза проводиться за замовленням учасника справи.

З метою обґрунтованого вирішення питання щодо встановлення факту біологічного батьківства (спорідненості) експертними службами проводяться судові молекулярно-генетичні експертизи та молекулярно-генетичні експертні дослідження.

Підставою для проведення молекулярно-генетичної експертизи є ухвала суду про призначення експертизи. Підставою для проведення молекулярно-генетичного експертного дослідження є письмова заява ініціатора експертного дослідження (юридичної або фізичної особи).

В якості порівняльних зразків для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи (експертного дослідження) на предмет встановлення біологічного батьківства та спорідненості традиційно використовуються зразки букального епітелію (клітини епітелію ротової порожнини) та крові.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зауважив, що "на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства" (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Відповідно до статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази мають бути належними, тобто такими, які містять інформацію щодо предмета доказування (стаття 77ЦПК); допустимими, тобто одержаними з дотриманням встановленого порядку, а обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78) ; достовірними, а саме на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79) та достатніми, тобто які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. П итання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (а.с.80 ЦПК).

За правилами статті 89 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Правилами частини 4 статті 273 ЦПК передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 , з травня-червня 2017 року підтримували стосунки, в тому числі інтимні, не перебуваючи у шлюбі та проживаючи окремо.

У серпні-вересня 2017 року ОСОБА_2 повідомила ОСОБА_1 про свою вагітність та його батьківство.

З листопада 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом.

Ці обставини, на які посилався ОСОБА_1 , відповідачка ОСОБА_2 не заперечувала.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві у ОСОБА_2 народилась донька.

За актовим записом №520 від 16 травня 2018 року за взаємною заявою сторін дитина зареєстрована як ОСОБА_6 , а її батьками зазначені мати ОСОБА_2 та батько ОСОБА_1 (а.с.9-12 том 1).

На підставі договору № 0512288 від 11 червня 2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та лабораторією ТОВ «Медикал Геномикс Україна» Мединого центру «Торнадо», проведено генетичне дослідження на предмет встановлення біологічного батьківства, за висновком якого № MG 18-48348/С1F1 від 21 червня 2018 року біологічне батьківство ОСОБА_1 відносно дитини ОСОБА_4 виключається (а.с.13-14 том 1).

На підставі заяви ОСОБА_1 від 9 липня 2018 року Миколаївським НДЕКЦ проведено молекулярно-генетичне дослідження (експерт ОСОБА_10 ) зразків букального епітелію особи №1(в заяві як ОСОБА_6 ) та зразок букального епітелію №2 (в заяві як ОСОБА_1 ).

За висновком експертного дослідження № 4п від 23 липня 2018 року біологічна спорідненість особи № 2 (в заяві як ОСОБА_1 ) відносно особи № 1 (в заяві як ОСОБА_6 ) виключається (а.с. 17-26 том І).

З метою забезпечення доказів судом призначено молекулярно-генетичну експертизу з питанням, чи є ОСОБА_1 біологічним батьком ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проведення якої доручено Миколаївському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України (а.с.245 том 1).

За висновком експерта №393 від 4 липня 2019 року судової молекулярно-генетичної експертизи (далі висновок експерта № 393) біологічне батьківство ОСОБА_1 відносно ОСОБА_4 , матірю якої є ОСОБА_2 , виключається (а.с. 21-36 том 2).

Рішення Єланецького районного суду Миколаївської області від 2 липня 2019 року, залишеного без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,у розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 28 листопада 2018 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.103-106 том 2).

Встановивши ці обставини, оцінивши надані позивачем докази в сукупності, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин, застосував норми матеріального права, які їх регулюють, а дослідивши висновок експертних досліджень та судової експертизи та надавши їм оцінку з точки зору всебічності, повноти й об`єктивності, дійшов висновку про доведеність позову ОСОБА_1 щодо наявності підстав для виключення запису про його батьківство з актового запису про народження дитини відповідно до статті 136 СК.

Звільняючи ОСОБА_1 від сплати аліментів на ОСОБА_6 , суд керувався правилами частини 4 статті 273 ЦПК щодо зміни обставин, які вплинули на визначення обов`язку ОСОБА_1 утримувати дитину шляхом сплати аліментів.

При розгляді справи апеляційний суд, виходячи з вимог національного та європейського законодавства, усвідомлював характер спору (вирішення найважливішого для дитини питання про наявність у неї батька) та необхідність особливого підходу щодо достатності доказів (стаття 80 ЦПК) для задоволення позову ОСОБА_1 .

З урахуванням загальних європейських принципів та підходів до вирішення спорів про оспорення/встановлення батьківства, а також необхідності захисту інтересів дитини, з метою виключення жодних сумнівів та усунення можливості будь-якої ненавмисної помилки при визначенні результатів дослідження, апеляційний суд призначив судову молекулярно-генетичну експертизу за результатами дослідження крові сторін та малолітньої дитини ОСОБА_4 .

За висновком №79 від 9 жовтня 2020 року експертів Одеського СМЕ (далі експертиза № 79) громадянин ОСОБА_1 не є біологічним батьком дитини ОСОБА_4 .

Висновок експертів обгрунтовано тим, що відповідно до законів успадкування генотип дитини повинен містити один лолель кожного локусу (медич.термін) від матері і один від батька. Порівнянням молекулярно-генетичного аналізу ДНК крові ОСОБА_1 та ОСОБА_4 встановлено, що в генотипі дитини у межах 7 локусів виявлені алелі, які не простежуються в генотипі ОСОБА_1 (а.с.224-229 том 3).

Отже, як за висновком № 393(по букальному зразку), так і за висновком №79 (по крові), батьківство ОСОБА_1 відносно дитини ОСОБА_4 , 2018 року народження, виключається.

Сукупний аналіз фактичних взаємовідносин сторін та наданих позивачем доказів дає підстави для висновку, що ці докази є достатніми для задоволення позову ОСОБА_1 .

Апеляційний суд не може погодитись з доводами апелянта про те, що висновок експерта №393 одержано без дотримання встановленого порядку, а тому він є недостовірним та недопустимим доказом.

Оцінка посиланням відповідачки на порушення вимог статей 107 ЦПК та Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 р. N 53/5 (далі Інструкція №53/5), стосовно порядку відбору зразків біологічного матеріалу для проведення молекулярно-генетичної експертизи дана апеляційним судом в ухвалі про відмову у задоволенні клопотання апелянта про призначення повторної молекулярно-генетичної експертизи.

До того ж, Інструкція №53/5, на порушення правил якої посилається апелянт, містить основний перелік експертиз (пункт 1.2 розділ І), які цим правилам підпорядковані. Судово-медичних експертиз цей перелік не містить.

Водночас, діючими є і Правила проведення судово-медичних експертиз (досліджень) у відділеннях судово-медичних імунології бюро судово-медичної експертизи, затверджені наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року №6 (далі Правила), метою проведення яких є встановлення батьківства, материнства та підміни дітей, з використанням спеціальних методів, методик, а також знань у галузі судової медицини (пункт 1.2).

За змістом пунктів 1.5 та 2.5.4 Правил відбір зразків біологічного матеріалу здійснюється особами, які проводять експертизу, зокрема, спірного батьківства.

Отже, апеляційний суд вважає висновок №393 належним, допустимим та достовірним доказом, який має оцінюватись судом з урахуванням інших наданих сторонами доказів.

Водночас, апеляційний суд не дає оцінку висновкам експертних досліджень, що були проведені на замовлення ОСОБА_1 ТОВ «Медикал Геномикс Україна» Мединого центру «Торнадо» (висновком MG 18-48348/С1F1 від 21 червня 2018 року) та Миколаївським НДЕКЦ (висновок № 4п від 23 липня 2018 року), якими також батьківство позивача виключалось.

Суд першої інстанції визнав ці висновки неналежними доказами, оскільки встановити, які зразки були предметом цих досліджень, не вбачається можливим.

Окрему увагу апеляційний суд приділяє доводам апелянта про порушення судом першої інстанції вимог статті 8 Конвенції, невірне застосування практики Європейського суду та порушення інтересів дитини.

Статтею 8 Конвенції проголошено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Статтею 51 Конституції України, частинами 2,3 статті 5 СК передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).

Безпосередньо у тексті Конвенції визначення та критерії принципу «найкращих інтересів дитини» відсутні, проте Європейський Суд наводить їх у рішеннях по справах «М.С. проти України» та «Мамчур проти України».

Зокрема, Суд вказав, що у кожній конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, в найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки з сім`єю, окрім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або явно неблагонадійна; і по-друге, в найкращих інтересах дитини забезпечити її розвиток в безпечному, надійному і стабільному середовищі та в середовищі, що не є неблагонадійним.

Проте, сторони проживають тривалий час окремо, в різних населених пунктах, сімейних стосунків не підтримують, перебувають у неприязних стосунках, а за таких обставин залишення в актовому запису про народження дитини відомостей про батька, біологічне батьківство якого виключається, з покладенням на нього обов`язку утримувати цю дитину, є порушенням прав позивача та не може бути виправдане лише дотриманням інтересів дитини.

Висновки Європейського Суду, викладені в рішенні від 7 травня 2009 року по справі «Калачова проти Російської Федерації», на які посилається апелянт, стосуються інших фактичних обставин справи, коли суд визнав аналіз ДНК неприйнятним (виклав сумніви щодо його правильності), але при цьому за власної ініціативи не призначив повторного дослідження, порушивши норми процесуального законодавства у світлі статті 8 Конвенції, бо такого клопотання не заявляла позивачка.

При цьому в цій справі Європейський суд зазначив, що найкращий інтерес дитини припускав однозначну відповідь на те, чи був відповідач її батьком (параграф 36).

Не може бути достатньою підставою для скасування судового рішення і посилання апелянта на порушення судом норм процесуального права (порядку проведення судового засідання при наявності клопотання про проведення відеоконференції, розгляд клопотань у відсутності сторін та безпідставну відмову у задоволенні відводу, повторний розгляд клопотання про призначення повторної експертизи без постановлення письмової ухвали).

При цьому з матеріалів справи вбачається, що розгляд справи у підготовчому засіданні тривав з 20 вересня 2018 року по 5 лютого 2020 року, розгляд справи відкладався за клопотанням представників відповідачки п`ять разів, у режимі відео-конференції за клопотанням представника ОСОБА_2 було проведено п`ять підготовчих судових засідання та розгляд справи по суті.

Суд першої інстанції розглянув клопотання представника ОСОБА_2 про призначення повторної молекулярно-генетичної експертизи, подане суду 13 вересня 2019 року в письмовій формі зі змістовним викладенням всіх доводів заявника (а.с.70 том 2), дав їм оцінку в мотивувальній частині ухвали від 7 листопада 2019 року, а доказів того, що особисте підтримання цього клопотання додало би додаткових доказів наявності підстав для застосування правил статті 113 ЦПК, заявник не зазначав.

У підготовчому засіданні 5 лютого 2020 року представник відповідачки повторно оголосив клопотання від 13 вересня 2019 року. У задоволенні клопотання суд відмовив без ухвалення окремого документу, враховуючи розгляд цього ж клопотання ухвалою від 7 листопад 2019 року (а.с.123, 237 том 2).

Проведення судового засіданні 7 листопада 2019 року у відсутності відповідачки та її представника без вирішення питання про призначення відео-конференції не відповідає вимогам процесуального законодавства. Але і ОСОБА_2 і її представник заздалегідь (7 жовтня 2019 року) отримали судові повістки про проведення судового засідання 7 листопада 2019 року, а не маючи відомостей про призначення відео-конференції за заявою представника від 1 листопада 2019 року, не повідомили суд про неможливість участі в судовому засіданні та відкладення розгляду справи. Щодо наявності перешкод у явці ОСОБА_2 у судове засідання Єланецького районного суду (за місцем поживання) відомості відсутні.

Відвід, заявлений судді представником ОСОБА_2 в судовому засіданні 25 листопада 2019 року (а.с.161-165 том2) грунтувався на вищезазначених порушеннях проведення судового засідання та результаті розгляд його клопотання, що дало представнику підстави для припущення упередженості судді при вирішенні спору.

Проте такі підстави не підпадають під ознаки частин 1 та 4 статті 36 ЦПК.

Відповідно до частини 2 статі 376 ЦПК порушення норм процесуального право може бути підставою для скасування або зміни судового рішення, якщо це порушення призвели до неправильного вирішення справи.

Оскільки таких обставин з матеріалів справи не вбачається, а їх наявність апелянтом не доведена, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування судового рішення у зв`язку з порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

За такого апеляційний суд не встановив достатніх умов для постановлення окремої ухвали відповідно до частини 10 статті 262 ЦПК, вважаючи достатнім обмежитись зверненням уваги суду на необхідність дотримуватись приписів процесуального права при вирішенні питання про можливість розгляду справи у відсутності сторін.

До того ж поновлення процесуальних прав відповідачки здійснено апеляційним судом шляхом призначення по справі судової молекулярно-генетичної експертизи крові учасників спору та дитини.

Не може вважатись переконливими і посилання апелянта на те, що питання про припинення стягнення аліментів на дитину можливо лише за новим позовом ОСОБА_1 та після набрання законної сили рішенням про скасування запису позивача, як батька дитини.

Положення частини 3 статті 273 ЦПК, які наведені вище, за своєю суттю є нормою матеріального права, оскільки містять право особи та підстави зміни правовідносин, визначених рішенням суду.

Отже, ОСОБА_1 , з якого за рішенням суду стягнуті аліменти на ОСОБА_6 на підставі його батьківства, з урахуванням виключення з актового запису про народження дитини даних про нього, як батька ОСОБА_6 , набуває право на припинення цього обов`язку за новим позовом, заявленим ним у листопаді 2019 року ( постанова ВС/КС від 15 травня 2019 року у справі №511/219/18) .

Умов щодо неможливості одночасного розгляду позову про оспорювання батьківства та звільнення від сплати аліментів, або звернення з останнім позовом лише після набрання законної сили рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини, діюче законодавство не вбачає.

Доводи апелянта про те, що суд безпідставно скасував рішення Єланецького районного суду Миколаївської області від 2 липня 2019 року про стягнення аліментів, пов`язане з невірним тлумаченням підстав скасування рішення та звільнення від сплати аліментів за обставинами, що змінились після набуття ним законної сили.

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували основні висновки суду чи доводили б порушення ним норм сімейного та процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись статями 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Єланецького районного суду Миколаївської області від 5 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В.В.Коломієць

Н.О.Шаманська

---------------------------------

Повну постанову складено 5 листопада 2020 року