КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2020 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Березовенко Р.В., Суханова Є.М.,

секретар Шебуєв Д.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 19 серпня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Національного інституту стратегічних досліджень про поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до НІСД, в якому просив визнати незаконним наказ № 93-К від 05.03.2020 про звільнення незаконним та поновити його на посаді заступника завідуючого відділу адміністративно-господарського забезпечення НІСД з 10.03.2020.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він з 12.06.2017 працював у НІСД на посаді заступника завідуючого адміністративно-господарським відділом.

08.01.2020 позивачу було вручено попередження, що у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, його посада скорочена з 01.01.2020 і він буде звільнений з посади не раніше ніж через 2 місяці від дати ознайомлення з цим попередженням, згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП. Наказом № 93-к від 05.03.2020 позивача звільнено із займаної посади з 10.03.2020.

Зазначене звільнення позивач вважав незаконним, оскільки при звільненні відповідачем не було дотримано положень ст. 49-2 КЗпП України, а саме не запропоновано будь-якої наявної вакансії, які були в інституті, хоча роботодавець зобов`язаний це зробити.

Також зазначав, що на момент винесення попередження про звільнення, так і до моменту звільнення були вакантними посади, як у відділі адміністративно-господарського забезпечення так і в інших підрозділах інституту, про що свідчить те, що після попередження і до моменту звільнення відповідач здійснював набір нових працівників на роботу, як до відділу адміністративно-господарського забезпечення так і в інші підрозділи інституту. З огляду на викладене вважає, що його право на працю роботодавцем було порушено, а тому має бути відновлено (а.с. 14-16).

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 19.08.2020 у задоволені позову відмовлено (а.с. 106-108).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на невірне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. Вказує, що судом першої інстанції залишено поза увагою і не досліджено факт звільнення за скороченням на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, як таке, що відбулось без дотримання вимог ч. 3 ст. 36, ч. 2 ст. 40, ст.ст. 42, 43, 49-2 КЗпП України. Посаду заступника завідуючого відділу адміністративно-господарського забезпечення залишено в новому штатному розкладі, крім того, продовжувався набір нових працівників на вакантні посади. Тому, зміна назви адміністративно-господарського відділу на відділ адміністративно-господарського забезпечення (передбаченого у новому штатному розкладі) не може розглядатись як скорочення, оскільки скорочення чисельності або штату працівників не відбулося.

Зазначає, що рішення суду ніяким чином не дає відповіді на головне питання: про правомірність підстав для звільнення передбачених п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 121-124).

29.10.2020 відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказується на те, що посилання позивача про розірвання трудового договору можливе лише при скороченні чисельності або штату працівників, не відповідає п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, є безпідставним, оскільки розірвання трудового договору може бути проведено власником у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації.

Також, позивач не погоджується з твердженням відповідача щодо істотної зміни функцій відділу адміністративно-господарського забезпечення та вказує на те, що склад тендерного комітету визначається окремим наказом і це не можна вважати змінами функцій відділу. Однак такі твердження позивача вказують на його необізнаність з вимогами законодавства в сфері публічних закупівель. Для виконання зазначеного обсягу робіт Інститутом вимагається наявність вищої економічної освіти та досвід роботи у сфері публічних закупівель, якої у позивача не має.

Крім того, зазначені позивачем вакантні посади у відділі правової та антикорупційної політики, а також державної та громадської безпеки, які не було запропоновано позивачу на підставі ст. 49-2 КЗпП України, відносяться до наукових підрозділів та потребують у кандидата на зайняття вакантної посади відповідного стажу наукової роботи, який також відсутній у позивача (а.с. 136-139).

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, та просив її задовольнити.

Представник відповідача Шутович В.В. заперечував проти поданої апеляційної скарги та просив її відхилити.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 12.06.2017 працював у НІСД на посаді заступника завідуючого адміністративно-господарським відділом.

Указом Президента України № 737/2019 від 07.10.2019 затверджено граничну чисельність працівників НІСД у кількості 234 штатних одиниць та затверджено нову редакцію Статуту НІСД (а.с. 35).

Пунктом 16 розділу ІІІ Статуту НІСД, затвердженого Указом Президента України № 737/2019 від 07.10.2019 передбачено, що граничну чисельність працівників Інституту затверджує Президент України.

Пунктом 17 вищезазначеного Статуту передбачено, що організаційну структуру, штатний розпис і кошторис Інституту затверджує директор НІСД в установленому законодавством порядку (а.с. 36-39).

Наказом № 85 від 27.12.2019 про введення в дію організаційної структури НІСД затверджено та введено в дію з 01.01.2020 організаційну структуру НІСД та визнано такими, що втратили чинність накази директора від 31.10.2018 № 69, від 15.01.2019 № 6, від 22.02.2019 № 21, від 06.09.2019 № 61 (а.с. 40).

Відповідно до вищезазначеного наказу, організаційна структура НІСД з 01.01.2020 складається з трьох розділів: І Дирекція, ІІ Наукові підрозділи та ІІІ Допоміжні підрозділи, в якому 12 пунктом зазначено відділ адміністративно-господарського забезпечення (а.с. 41-42).

Наказом № 350-К від 28.12.2019 про введення в дію штатного розпису з 01.01.2020, у ІІІ розділі Допоміжні підрозділи наявний 12 пункт - відділ адміністративно-господарського забезпечення, яким передбачено такі посади: завідувач відділу; заступник завідувача відділу, дві посади провідного економіста з матеріально-технічного забезпечення, п`ять посад провідного інженера, дванадцять посад прибиральник службових приміщень, три посади прибиральника території, три посади водія автотранспортного засобу, сім посад робітника з комплексного обслуговування й ремонту будинків (а.с. 43-49).

Наказом № 351-К від 28.12.2019 про вивільнення працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, вказано відділу кадрів попередити працівників Інституту, особисто під підпис, про наступне вивільнення з дотриманням відповідних гарантій, правил і порядку, серед яких зазначено ОСОБА_1 (а.с. 50-54).

Попередженням від 28.12.2019 зазначено, що з 01.01.2020 посада заступника завідувача адміністративно-господарського відділу, яку обіймав ОСОБА_1 , скорочена, та його буде звільнено з посади не раніше ніж через 2 місяці від дати ознайомлення з цим попередженням згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. З даним попередженням позивач ознайомився 08.01.2020 (а.с. 55).

Наказом № 3 від 13.01.2020 затверджено новий склад тендерного комітету НІСД та Положення про тендерний комітет НІСД. З додатку № 1 даного наказу вбачається, що до нового складу тендерного комітету включено заступника завідувача відділу адміністративно-господарського забезпечення ОСОБА_3 (а.с. 62).

Наказом № 93-К від 05.03.2020 ОСОБА_1 звільнено з посади згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 56).

Відповідно до п. 1, ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим органом лише у випадках зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкруцтва або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Із змісту наведеної норми убачається, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, зокрема: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників.

Положеннями ч. 2 ст. 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Так, згідно Посадової інструкції заступника завідувача відділу адміністративно-господарського забезпечення на нього покладено обов`язки щодо участі у розрахунках річних та перспективних планів видатків, річного кошторису Інституту щодо забезпечення матеріальними ресурсами потреб Інституту, готує розрахунки та обґрунтування до них; участі у підготовці проектів наказів, інструкцій, кошторисів та інших документів, пов`язаних з діяльністю відділу; забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для потреб Інституту шляхом створення конкурентного середовища відповідно до законодавства у сфері публічних закупівель; складання та затвердження річного плану закупівель Інституту, здійснення вибору закупівлі, проведення спрощених процедур і тендерів за технічним завданням структурних підрозділів, що ініціюють закупівлю; забезпечення рівних умов для всіх учасників, розробки недискримінаційних кваліфікаційних вимог до виробників/постачальників, здійснення об`єктивний та чесний вибір переможця; забезпечення складання, затвердження та зберігання відповідних документів з питань публічних закупівель, визначених законодавством.

Тобто, з наданих посадових обов`язків вбачається, що нова посада заступника завідувача відділу адміністративно-господарського забезпечення передбачає більш розширений і конкретизований обсяг робіт з проведення тендерів згідно процедури, передбаченої Законом України «Про публічні закупівлі», здійснення економічно-фінансових розрахунків з підготовки річних та перспективних планів видатків, річного кошторису Інституту, складання та затвердження річного плану закупівель Інституту. Для виконання зазначеного обсягу робіт Інститутом вимагається наявність вищої економічної освіти та досвід роботи у сфері публічних закупівель, в той час таким вимогам ОСОБА_1 не відповідає.

Отже, в Інституті відбулися істотні зміни в організації виробництва і праці на підставі чого було проведено вивільнення працівників у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, та змінено організаційну структуру, посадові обов`язки щодо вакантних місць, тому не було можливим запропонування іншої роботи позивачу на тому ж підприємстві, в установі, організації на виконання вимог ст. 492 КЗпП України, за наявними вакантними посадами у відділі адміністративно-господарського забезпечення, в зв`язку з невідповідністю кваліфікаційних вимог позивача.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст.49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Під час розгляду документів про освіту, досвід роботи кандидатури на заміщення вакантної посади заступника завідувача відділу адміністративно-господарського забезпечення були взяті до уваги: кваліфікаційний рівень, що підтверджує необхідний досвід роботи в сфері публічних закупівель кандидата ОСОБА_3 , а саме: вища економічна освіта відповідного професійного спрямування за освітньо-кваліфікаційним рівнем магістра, спеціаліста, досвід роботи за фахом не менше 5 років та досвід роботи в сфері публічних закупівель не менше 3 років, та що було підтверджено свідоцтвом, сертифікатами про підвищення кваліфікації з державних закупівель.

В той же час, Інститутом не було запропоновано працівникові ОСОБА_1 іншої роботи на тому ж підприємстві, в установі, організації у зв`язку з невідповідністю позивача жодним з вакансіям, у новоствореному відділі, за кваліфікаційними вимогами. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що до дати звільнення позивача у зв`язку із скороченням займаної ним посади, у відповідача були відсутні вакантні посади, які могли бути запропоновані відповідно до його кваліфікації та освітнього рівня.

Основний досвід роботи позивача за юридичною спеціалізацією (за трудовою книжкою з 01.1999 року) відповідав лише одній посаді провідного юрисконсульта Інституту, яка на момент реорганізації і по даний час вакантною не була.

Щодо вакантних посад у відділі правової та антикорупційної політики, а також державної та громадської безпеки, то такі вакансії знаходяться в відділах, віднесених згідно штатного розпису до наукових підрозділів та потребують у кандидата на зайняття вакантної посади відповідного стажу наукової роботи, який відсутній у позивача.

Таким чином, процедура звільнення позивача була здійсненна у повній відповідності до трудового законодавства, тому заявлені позивачем вимоги про визнання наказу № 93-к від 05.03.2020 про звільнення незаконним та поновлення його на посаді заступника завідуючого відділу адміністративно-господарського забезпечення НІСД з 10.03.2020 є безпідставними та не підтвердженими матеріалами справи.

З тих же підстав є відхиляються доводи апеляційної скарги. Наведені у скарзі доводи не спростовуються висновків суду першої інстанції щодо правомірності звільнення позивач із займаної посади.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 19 серпня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Національного інституту стратегічних досліджень про поновлення на роботі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови виготовлено 09 грудня 2020 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Р.В. Березовенко

Є.М. Суханова