Справа № 466/147/17 Головуючий у 1 інстанції: Свірідова В.В.
Провадження № 22-ц/811/3232/19 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар Юзефович Ю.І.,

з участю апелянта ОСОБА_1 , представника апелянта адвоката Куцого С.О., представника позивача ОСОБА_2 , третьої особи ОСОБА_3 та представника третьої особи Львівської міської ради Балюєва С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі - ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22 березня 2019 року, постановлене в складі головуючого судді Свірідової В.В., у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , за участю третіх осіб ОКП ЛОР "БТІ та ЕО", ОСОБА_3 , Львівської міської ради, Інспекції ДАБК у м. Львові про усунення перешкод в користуванні горищем, зобов"язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивачка звернулася в суд із позовом до відповідача до про усунення перешкод в користуванні горищем. Заявою від 17.10.2017 року після проведення судової будівельно-технічної експертизи позивач в порядку ст. 31 ЦПК України (чинного на дату подання) позовні вимоги уточнила та в кінцевому просила усунути перешкоди створені ОСОБА_4 у здійсненні права приватної власності щодо володіння й користування горищем житлового будинку АДРЕСА_1 , зобов`язавши ОСОБА_5 за власні кошти демонтувати провести відповідну перебудову допоміжного нежитлового приміщення шляхом приведення горища в житловому будинку АДРЕСА_1 до попереднього стану, який існував до самовільно проведеної відповідачкою реконструкції горища, для чого: демонтувати огороджуючи конструкції (перегородки) коридору під літ. 2-6; житлових кімнат під літ. 2-8 і 2-9 з демонтажем всіх дверних коробок; демонтувати покриття підлог у зазначених приміщеннях; демонтувати підшивку стель; демонтувати дахові вікна; демонтувати частину електропроводки в мансардних приміщеннях. Зобов`язати ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_4 перешкод у здійсненні права приватної власності, надавати постійний, безперешкодний доступ до приміщення горища буд. АДРЕСА_1 , зокрема шляхом влаштування ОСОБА_4 окремого входу з горища житлової прибудови належної ОСОБА_4 на горище основного будинку АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх позовних вимог, в тому числі й уточнених, позивачка ОСОБА_4 покликалась на те, що відповідач ОСОБА_5 самовільно, без її згоди, як співвласника будинку АДРЕСА_1 , без отримання та реєстрації дозволу на виконання будівельних робіт провела реконструкцію будинку АДРЕСА_1 шляхом облаштування в просторі горища 2-х житлових кімнат, санвузла та коридору, самовільно демонтувала сходову клітку спільного користування, через яку ОСОБА_4 мала можливість проходу до приміщення горища, на місці якої влаштувала коридор,площею 6,0 кв.м. та санвузол,площею 2,4 кв.м. та використовує вказані приміщення як свою приватну власність. Крім цього, до того, як ОСОБА_5 здійснила самочинну реконструкцію будинку, у конструкції горища спірного будинку було слухове вікно (люкарна), через яке позивачка за потреби користувалася входом на горище (приставляла драбину зі своєї прибудови), яке однак, після самовільної реконструкції було знищене та встановлено мансардне вікно, що веде безпосередньо у житло ОСОБА_5 . Тобто, відповідачка по справі унеможливила і цей доступ співвласнику ОСОБА_4 до горища, який був раніше, і не надала можливість користуватись їй сходами.

Окрім того, зазначає, що відповідачка ОСОБА_5 створила небезпечні умови проживання у будинку АДРЕСА_1 , адже встановлюючи в просторі горищі житлові кімнати, не виготовила необхідної документації на користування опалювальними і сантехнічними приладами.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 22 березня 2019 року позов задоволено.

Усунуто перешкоди створені ОСОБА_4 у здійсненні права приватної власності володіння й користування горищем житлового будинку АДРЕСА_1 , зобов`язавши ОСОБА_5 за власні кошти провести відповідну перебудову допоміжного нежитлового приміщення шляхом приведення горища в житловому будинку АДРЕСА_1 до попереднього стану, який існував до самовільно проведеної відповідачкою реконструкції горища, для чого: демонтувати огороджуючі конструкції (перегородки) коридору під літ. 2-6; житлових кімнат під літ. 2-8 і 2-8 з демонтажем всіх дверних коробок; демонтувати покриття підлог в вищезазначених приміщеннях; демонтувати підшивку стель; демонтувати дахові вікна; демонтувати частину електропроводки в мансардних приміщеннях.

Зобов`язано ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_4 перешкод у здійсненні права приватної власності володіння й користування горищем житлового будинку АДРЕСА_1 , а саме надавати постійний, безперешкодний доступ до приміщення горища будинку АДРЕСА_1 , зокрема й шляхом влаштування ОСОБА_4 окремого входу з горища житлової прибудови належної ОСОБА_4 на горище основного будинку АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 понесені судові витрати у вигляді: судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1 102, 42 грн. (одна тисяча сто дві гривні 42 копійки); витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 5 000 грн. 00 коп. (п`ять тисяч шістсот гривень 00 коп.); витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 31 500 грн. 00 коп. (тридцять одна тисяча п`ятсот гривень 00 коп. ), а всього судових витрат у розмірі 37 602 грн. 42 коп. (тридцять сім тисяч шістсот дві гривні 42 коп.).

Рішення суду оскаржила особа, яка не брала участі у даній справі ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначає, що всупереч вимогам законодавства її не було залучено до участі у справі в якості третьої особи. Вирішуючи даний спір, суд приймав рішення, яке породжувало права та обов`язки як для неї, так і для її неповнолітніх дітей, оскільки спірне горище влаштоване під житлову площу, в якій вони проживають.

Зазначає, що у самому приміщенні влаштовано покращення, які підпадають під визначення «мансардний поверх», воно придатне для проживання та не несе загрози для цілісності конструкції будинку, згідно висновку експерта по результатах проведення будівельно-технічного дослідження № 02/18, складеного 23.01.2018 року ці покращення не є причиною неможливості доступу до горища співвласниці будинку. Навпаки, сам вхід до приміщення перероблений і з метою безпеки та зручності встановлено сходи з коридору, перешкод у доступі туди немає.

Вважає, що даний спір повинен був вирішуватись із залученням до участі в справі органу опіки та піклування, оскільки в спірному приміщенні проживають діти, а саме рішення впливає на їхні права. Так, згідно Акту обстеження умов проживання, який свідчить про сам факт проживання дітей у спірному приміщенні від 29.07.2019 року умови проживання задовільні. Крім того, згідно Інформаційної довідки Львівського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 13.08.2019 № 31, зміна місця та умов проживання ОСОБА_6 (доньки апелянта) може сильно позначитись на її психологічному стані, оскільки дитина потребує спокою та стабільності.

Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22 березня 2019 року та постановити нове про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Кожан-Юрдига О.Я. зазначила, що апеляційна скарга є безпідставна, наведені у ній твердження скаржника є надуманими, необґрунтованими, а подані вимоги скарги є такими, що не підлягають до задоволення.

Зазначає, що з поданих суду ОСОБА_1 доказів не вбачалось жодних підстав для залучення її до участі у справі третьою особою, жодних доказів того, що рішення може вплинути на її права та обов`язки не було подано. Згідно відмітки у паспорті ОСОБА_1 зареєстрованим її місцем проживання з 09 липня 1996 року є АДРЕСА_2 (особняк). Більше того, спір розглядався по суті, сторони по справі надавали суду свої пояснення щодо предмета спору. Залучення ОСОБА_1 як третьої особи на стадії розгляду справи по суті, було б порушенням вимог ст. 53 ЦПК України.

Мотиви скарги про облаштування мансардного поверху спростовуються Актом перевірки дотримання вимог законодавства в сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил складеного Інспекцією ДАБК у м. Львові 18.05.2017 року, яким встановлено, що проведена ОСОБА_5 у травні-червні 2014 року реконструкція індивідуального житлового будинку АДРЕСА_1 з облаштуванням двох житлових кімнат в просторі горища є самочинною, а ОСОБА_5 в результаті самочинного будівництва порушено п. 1 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». ОСОБА_5 власноручно надала пояснення, що самовільну реконструкцію будинку проведено нею, а не будь-якими іншими її членами сім`ї.

Факт відсутності доступу ОСОБА_4 до горища підтверджується Висновком експерта № 03/17 судової будівельно-технічної експертизи від 19.09.2017 року, в якому зазначається що вона не має доступу до горища житлового будинку АДРЕСА_1 , до конструкції даху і покрівель, до інженерно-технічного обладнання. Факт відсутності доступу до горища у позивачки ОСОБА_4 визнав у поданій заяві представник відповідачки ОСОБА_7 .

Звертає увагу на те, що апелянт штучно створює видимість порушень житлових прав дітей, оскільки станом на час подання позову до суду про усунення перешкод в користуванні власністю таких обставин не існувало. А та обставина, що апелянт проживає у просторі горища не може вказувати на те, що рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22.03.2019 року може вплинути на її права та обов`язки.

Зазначає, що дії працівників відділу Служби у справах дітей Шевченківського району щодо складання і надання ОСОБА_1 акту обстеження житлових умов є таким, що суперечить чинному законодавству та є перевищенням службових повноважень, оскільки складати такого роду акти вони можуть лише у випадках, передбачених законом.

Зазначає, що суд першої інстанції не міг та не мав жодної можливості дослідити Інформаційну довідку № 31 від 13.08.2019 року та Акт обстеження умов проживання від 29.07.2019 року, оскільки ці письмові докази були складені через 4 місяці після ухвалення судом першої інстанції судового рішення.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, дана справа розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» створено Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам закону відповідає.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 є власником 63/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.03.2009 року № 22161739

Відповідач ОСОБА_5 є власником 19/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.06.2009 року № 22900294.

Право власності на 18/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , належної ОСОБА_8 правонаступником якої є ОСОБА_3 , підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.03.2009 року № 22161800.

Як вбачається із відповіді за № 29-1323-0.2-3960/2-16 Відділу Держгеокадастру у м. Львові від 18.08.2016: «відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, інформація про державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер :03:004:0008 за адресою: АДРЕСА_1 у Відділі відсутня, державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 202412 державної реєстрації не проходив».

Згідно Довідки ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» № 1/2073 від 07.03.2017р. техніком ОКП ЛОР БТІ та ЕО здійснено вихід за адресою АДРЕСА_1 і встановлено наступне: «Сходові марші, що розташовували в приміщеннях, позначених на плані І/9,0 кв.м. та IV/8,8 кв.м. демонтовано. Натомість, встановлено перекриття між першим і другим поверхом, а сходові марші та другий поверх і горище влаштовані ззовні, в торцевій стіні будинку. На проведену реконструкцію буд АДРЕСА_1 ОСОБА_5 документів не подано».

Згідно Технічного паспорту ЛОКП ЛОР «БТІ БО» № 747 від 03.05.2017 року розділу «Особливі відмітки» міститься штамп «Вибудувано самовільно» - тамбур «а»-1, 1-5; мансарда «Мс» 2-6; 2-7;2-8;2-9.

Як вбачається із відповіді Інспекції ДАБК у м. Львові № 10006-2456 від 23.05.2017р. «..гр. ОСОБА_5 в травні червні 2014 року проведено реконструкцію індивідуального житлового будинку АДРЕСА_1 та облаштовано дві житлові кімнати в просторі горища, які експлуатуються ОСОБА_5 та її сім`єю. Будь-яких дозвільних документів та проектних рішень на проведену реконструкцію приміщень в просторі горища в житловому будинку АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_5 не надано»; «За результатами проведеної позапланової перевірки, проведеної за адресою: АДРЕСА_1 , складено Акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, Протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_5 за вчинення самочинного будівництва та видано останній Припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з метою усунути порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності шляхом приведення об`єкта самочинного будівництва до вимог чинного законодавства. З результатами перевірки гр. ОСОБА_5 погодилась».

Актом перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил складеного Інспекцією ДАБК у м. Львові 18.05.2017 року встановлено, що проведена ОСОБА_5 у травні-червні 2014 року реконструкція індивідуального житлового будинку АДРЕСА_1 з облаштуванням двох житлових кімнат в просторі горища є самочинною. ОСОБА_5 в результаті самочинного будівництва порушено п.1 ч.1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Як вбачається із Протоколу про адміністративне правопорушення, складеного Інспекцією ДАБК у м. Львові 18.05.2017 року, в розділі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності», ОСОБА_5 власноручно пояснила: «Дана реконструкція мною була здійснена травень-червень 2014 року з метою покращення житлових умов».

Як вбачається із Припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил складеного Інспекцією ДАБК у м. Львові 18.05.2017 року ОСОБА_5 зобов`язано усунути порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності шляхом приведення об`єкта самочинного будівництва до вимог чинного законодавства в шестимісячний термін з дня отримання даного припису.

Згідно Постанови № 0006-вих-2642/102 від 01 червня 2017 року, складеної Інспекцією ДАБК у м. Львові ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 96 КУпАП та накладено на неї стягнення у вигляді штрафу у розмірі 4 250 грн.00 коп. Як вбачається із долученої третьою особою Інспекцією АБК у м. Львові до Постанови № 0006-вих-2642/102 від 01.06.2017 року квитанції Приватбанку від 06 липня 2017 року, ОСОБА_5 сплачено штраф у розмірі 4 250 грн. 00 коп.

Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі (частина п`ята статті 319 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення, що передбачено пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України.

Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК України).

За приписами частини четвертої цієї статті Кодексу, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України від 20 травня 1999 року № 687-ХІV «Про архітектурну діяльність» (далі - Закон № 687-ХІV) для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об`єктів архітектури додержання суб`єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд.

Частиною третьою статті 6 Закону України від 17 лютого 2011 року № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон № 3038-VI) визначені органи архітектурно-будівельного контролю, до яких належать, зокрема, виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад.

За змістом статті 41 Закону № 3038-VI державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється на об`єктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом. Позаплановою перевіркою вважається перевірка, що не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю. Підставами для проведення позапланової перевірки є, зокрема, виявлення факту самочинного будівництва об`єкта.

Згідно із частиною першою статті 38 Закону № 3038-VI у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

Статтею 34 цього Закону визначено, що замовник має право на виконання будівельних робіт, після закінчення яких об`єкт підлягає прийняттю в експлуатацію, лише після отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

Встановивши, що саме відповідачем проведено реконструкцію у просторі горища, і така реконструкціє, з урахуванням наведеним вище норм матеріального права, є самовільним будівництвом, що порушує права позивача, як співвласника будинку, зокрема, унеможливлює її доступ до горища будинку, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про підставність та доведеність позову, обґрунтовано задовольнивши такий.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що розгляд відбувся без участі органу опіки та піклування, які не надали обґрунтованого висновку щодо можливості виселення з мансарди дітей особи, яка подала апеляційну скаргу, адже для них це є єдиним житлом, колегія суддів такі відхиляє, адже така реконструкція горища не введена в експлуатацію, а відтак не можна стверджувати, що вона має статус житла, а не допоміжного приміщення, співвласниками якого є усі співвласники будинку. Доводи апеляційної скарги про придатність цього приміщення для проживання не спростовують вищенаведених висновків суду, які ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права. Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений 14 лютого 2020 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.