Провадження № 2-о/752/71/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 лютого 2020 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.,

за участі секретаря судового засідання Рєзнік В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду справу за заявою подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04.07.2003 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заявники звернулися в суд з заявою про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що між ними припинені шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть, переконані, що відновлення подружніх відносин неможливе, а їх спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам.

Повідомили суд, що спори з приводу поділу їх спільного майна відсутні, досягнуто згоди що їх син після розірвання шлюбу буде проживати з матір`ю.

Просили їх шлюб розірвати.

У судовому засіданні заявники відсутні, подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, повідомили суду, що заявлені вимоги підтримують.

Правилами ч.3 ст. 293 ЦПК України визначено можливість вирішення судом у порядку окремого провадження питання про розірванню шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей.

Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, або інтересам дитини що мають істотне значення.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу підлягає задоволенню судом у порядку передбаченому ч. 3 ст. 293 ЦПК України, оскільки останні припинили подружні стосунки, проживають окремо, на виконання вимог ст.. 109 СК України вирішили у добровільному порядку питання про розподіл спільного майна, уклали договір щодо визначення місця проживання їх неповнолітнього сина, участь кожного із них в його матеріальному забезпеченні та вихованні.

Відповідно до правил статті 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем, або відновити своє дошлюбне прізвище.

З огляду на те, що заявниця, при реєстрації шлюбу змінила своє прізвище, звертаючись до суду з заявою про розірвання шлюбу просила відновити їй її ж дошлюбне прізвище, а суд за результатами розгляду справи за заявою подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 приходить до висновку и про наявність підстав для розірвання їх шлюбу, відповідно підлягає задоволенню і заява ОСОБА_2 щодо відновлення її дошлюбного прізвища, що передбачено правилами статті 113 СК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 21,24,10,105,109,112,113 СК України, ч. 3 ст. 293 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

заяву подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 04 липня 2003 року відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис - №507, розірвати.

Відновити ОСОБА_2 дошлюбне прізвище - « ОСОБА_2 ».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано , набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя К.Г. Плахотнюк