Єдиний унікальний номер судової справи: № 489/1194/20
Номер провадження № 22-ц/812/1636/20 Суддя-доповідач апеляційного суду - Крамаренко Т.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2020 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1 його представника - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Коваленка І.В., в приміщенні того ж суду по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (надалі (АТ «Українська залізниця») про скасування наказів про дисциплінарне стягнення та наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а :

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до АТ «Українська залізниця», в якому просив визнати незаконними та скасувати накази про дисциплінарне стягнення № НОРК4-52/07 від 28 січня 2020 року, № НОРК4-52/08 від 29 січня 2020 року, НОРЗК-08/53 від 18 листопада 2019 року та наказ про звільнення №29-ос від 10 лютого 2020 року, поновити його на роботі та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Позивач зазначав, що наказом №36/ос від 18 травня 2017 року його було прийнято на посаду стрільця виробничого підрозділу «Херсонський загін воєнізованої охорони регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця».

Наказом №29/ос від 10 лютого 2020 року його звільнено з вказаної посади за систематичне невиконання трудових обов`язків без поважних причинна підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України.

Наказами № НОРЗК-08/53 від 18 листопада 2019 року, № НОРК4-52/07 від 28 січня 2020 року та № НОРК4-52/08 від 29 січня 2020 року нього було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани за порушення трудової дисципліни, а саме самовільне залишення охорону вантажів на станціях, Горіховка, Грейгове та Н-Полтавка.

На думку позивача вказані накази є незаконними, оскільки роботодавцем були порушення умови щодо забезпечення безпечних умов праці та зазначені обставини не відповідають дійсності. Крім того, вказані накази винесені під час його тимчасової непрацездатності, оскільки 27 січня 2020 року йому стало зле у зв`язку з чим з 29 січня 2020 року по 07 лютого 2020 року він знаходився на лікарняному. До того ж звільнення відбулось з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки його не було повідомлено про засідання профспілкового комітету.

Посилаючись на викладене позивач просив про задоволення позову.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2010 року позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано накази Виробничого підрозділу служби воєнізованої охорони «Херсонський загін воєнізованої охорони» № НОРК4-52/07 від 28 січня 2020 року, № НОРК4-52/08 від 29 січня 2020 року та НОР3К-08/53 від 18 листопада 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності. Визнано незаконним та скасувано наказ Виробничого підрозділу служби воєнізованої охорони «Херсонський загін воєнізованої охорони» №29/ос від 10 лютого 2020 року про звільнення ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді стрільця Виробничого підрозділу «Херсонського загону воєнізованої охорони» регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця». Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 40348,00 грн. без утримання податків та загальнообов`язкових платежів. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач є членом профспілкової організації і був таким на час застосування до нього дисциплінарних стягнень, відповідач реалізувати своє право на притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності міг лише за наявності попередньої згоди виборного профспілкового органу, чого не зробив, при прийнятті рішення щодо накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення, відповідач до профспілкового комітету, не звертався, а отже і рішення профспілкового комітету щодо надання згоди (чи відмові у наданні згоди) щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності в матеріалах справи відсутнє.

Крім того, притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності наказом №НОРК4-52/08 від 29 січня 2020 року було здійснено під час перебування останнього на лікарняному, а відтак накази № НОРК4-52/07 від 28 січня 2020 року, № НОРК4-52/08 від 29 січня 2020 року та НОР3К-08/53 від 18 листопада 2019 року є протиправними та підлягають скасуванню. Що стосується звільнення позивача то суд виходив з того, що було порушено порядок розгляду подання про звільнення позивача, оскільки він здійснювався за відсутності останнього та відсутності письмової заяви про розгляд подання на профспілковому комітеті за його відсутності. Крім того, згідно положень статті 43 КЗпП України, у зв`язку з неявкою позивача на засідання, розгляд подання повинен був бути відкладений.

Також в наказі (розпорядженні) про звільнення позивача від 10 лютого 2020 року не вказано, в чому саме полягало систематичне невиконання без поважних причин трудових обов`язків, та чим ці обов`язки передбачені, відповідач обмежився лише загальним посиланням на пункт 3 частини першої статті 40 КЗпП України, при застосуванні такого крайнього заходу як звільнення. У наказі не наведені конкретні факти невиконання позивачем обов`язків, не зазначено, коли вони мали місце та який саме проступок вчинив позивач після застосування до нього стягнень, що стало приводом до звільнення. Суду не надано доказів також щодо того чи була у позивача об`єктивна можливість виконати покладені на нього обов`язки в конкретному випадку, що має суттєве значення для вирішення питання про правомірність притягнення працівника до відповідальності за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України, а відтак наказ про звільнення позивача є протиправним та підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі, АТ «Укрзалізниця» посилаючись на те, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені позову ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд в порушення ч.9 ст. 43 КЗпП України не зупинив провадження у справі та не запитав згоди профспілкового комітету на звільнення позивача. Крім того, судом не враховано пропуск строку позивача до суду з вимогою про скасування наказу від 18 листопада 2019 року.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції сторони подали заяву про затвердження мирової угоди укладеної між ними 22 жовтня 2020 року та закриття провадження у справі, надавши суду письмову заяву.

Згідно з умовами мирової угоди від 22 жовтня 2020 року ОСОБА_1 та АТ «Українська залізниця» досягли згоди про наступне:

1. Відповідач визнає незаконність наказів Виробничого підрозділу служби воєнізованої охорони « Херсонський загін воєнізованої охорони » № НОРК4-52/07 від 28.01.2020 р., № НОРК4-52/08 від 29.01.2020 р. та НОРЗК-08/53 від 18.11.2019р. про притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності та зобов`язується скасувати зазначені накази протягом 15 робочих днів з моменту затвердження даної мирової угоди Миколаївським апеляційним судом.

2. Відповідач визнає незаконність наказу Виробничого підрозділу служби воєнізованої охорони «Херсонський загін воєнізованої охорони» № 29/ос від 10.02.2020 про звільнення Позивача з роботи, який відповідно до наказу від 07.08.2020 №70/ос Відповідачем скасований, а Позивач поновлений на роботі на посаді стрільця Виробничого підрозділу «Херсонського загону воєнізованої охорони» регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця».

3. Позивач підтверджує отримання на виконання рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 21.07.2020 у справі № 489/1194/2002 загальної суми 47 409,27 грн., а саме: 7061,27 гри. від Відповідача у серпні 2020 року та 40 348 грн. від Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за виконавчим провадженням № 62922221.

4. Відповідач та Позивач узгодили розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 11.02.2020 р. по 21.07.2020 р. у загальній сумі 40 259,96 грн. (без утримання податків та загальнообов`язкових платежів), з яких:

- 8 771,76 грн. Відповідач нарахував Позивачу, утримав податки, загальнообов`язкові платежі та у серпні 2020 року сплатив Позивачу шляхом перерахування 7061,27 грн. на картковий рахунок Позивача.

- 31 488, 20 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу Відповідач зобов`язується нарахувати Позивачу та утримати податки, загальнообов`язкові платежі протягом 15 робочих днів з моменту затвердження даної мирової угоди Миколаївським апеляційним судом.

5. Позивач зобов`язується повернути Відповідачу 15 000 грн., отриманих на виконання рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 21.07.2020 р. у справі №489/1194/2002, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця», № НОМЕР_1 , відкритий у Одеському обласному управлінні АТ «Ощадбанк», МФО 328845 до 31 грудня 2020 року з моменту затвердження даної мирової угоди Миколаївським апеляційним судом.

6. Позивач заявляє, що з моменту підписання цієї мирової угоди він не має будь - яких майнових вимог до Відповідача, пов`язаних з предметом спору у справі № 489/1194/20.

7. Відповідач та Позивач підтверджують, що їм відомі підстави та наслідки укладення мирової угоди.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, які підтримали заяву про затвердження мирової угоди та просили її задовольнити, дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить висновку про можливість затвердження мирової угоди враховуючи наступне.

Відповідно до частини 7 статті 49 ЦПК України, сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії. Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом.

За правилами статті 373 ЦПК України в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.

Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що наведені умови мирової угоди направлені на врегулювання спору на підставі взаємних поступок сторін, стосуються прав та обов`язків сторін за трудовим договором.

Отже, є підстави для визнання укладеної між сторонами мирової угоди та закриття провадження у справі.

Сторонам роз`яснені наслідки укладання мирової угоди, затвердження її судом та закриття провадження у справі, відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги.

Таким чином, враховуючи укладення сторонами мирової угоди, з державного бюджету підлягає поверненню на користь АТ «Українська залізниця» 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні апеляційної скарги в розмірі 1 891, 80 грн.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про наявність передбачених процесуальним законом підстав для затвердження мирової угоди, визнання нечинним оскаржуваного рішення суду та закриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 142, 207, 255, 373 - 374, ч.2 ст. 381 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Заяву ОСОБА_1 та Акціонерного товариства «Українська залізниця» про затвердження мирової угоди задовольнити.

Затвердити мирову угоду, укладену 22 жовтня 2020 року між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Українська залізниця», відповідно до умов якої:

1. Відповідач визнає незаконність наказів Виробничого підрозділу служби воєнізованої охорони « Херсонський загін воєнізованої охорони » № НОРК4-52/07 від 28.01.2020 р., № НОРК4-52/08 від 29.01.2020 р. та НОРЗК-08/53 від 18.11.2019р. про притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності та зобов`язується скасувати зазначені накази протягом 15 робочих днів з моменту затвердження даної мирової угоди Миколаївським апеляційним судом.

2. Відповідач визнає незаконність наказу Виробничого підрозділу служби воєнізованої охорони «Херсонський загін воєнізованої охорони» № 29/ос від 10.02.2020 про звільнення Позивача з роботи, який відповідно до наказу від 07.08.2020 №70/ос Відповідачем скасований, а Позивач поновлений на роботі на посаді стрільця Виробничого підрозділу «Херсонського загону воєнізованої охорони» регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця».

3. Позивач підтверджує отримання на виконання рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 21.07.2020 у справі № 489/1194/2002 загальної суми 47 409,27 грн., а саме: 7061,27 гри. від Відповідача у серпні 2020 року та 40 348 грн. від Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за виконавчим провадженням № 62922221.

4. Відповідач та Позивач узгодили розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 11.02.2020 р. по 21.07.2020 р. у загальній сумі 40 259,96 грн. (без утримання податків та загальнообов`язкових платежів), з яких:

- 8 771,76 грн. Відповідач нарахував Позивачу, утримав податки, загальнообов`язкові платежі та у серпні 2020 року сплатив Позивачу шляхом перерахування 7061,27 грн. на картковий рахунок Позивача.

- 31 488, 20 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу Відповідач зобов`язується нарахувати Позивачу та утримати податки, загальнообов`язкові платежі протягом 15 робочих днів з моменту затвердження даної мирової угоди Миколаївським апеляційним судом.

5. Позивач зобов`язується повернути Відповідачу 15 000 грн., отриманих на виконання рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 21.07.2020 р. у справі №489/1194/2002, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця», № НОМЕР_1 , відкритий у Одеському обласному управлінні АТ «Ощадбанк», МФО 328845 до 31 грудня 2020 року з моменту затвердження даної мирової угоди Миколаївським апеляційним судом.

6. Позивач заявляє, що з моменту підписання цієї мирової угоди він не має будь - яких майнових вимог до Відповідача, пов`язаних з предметом спору у справі № 489/1194/20.

7. Відповідач та Позивач підтверджують, що їм відомі підстави та наслідки укладення мирової угоди.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2020 року, ухвалене у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про скасування наказів про дисциплінарне стягнення та наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу визнати не чинним.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про скасування наказів про дисциплінарне стягнення та наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу закрити.

Повернути Акціонерному товариству « Українська залізниця » ( , місцезнаходження: 03150 м. Київ, вул. Тверська, 5) з державного бюджету 50 % сплаченого судового збору за подачу ним апеляційної скарги за платіжним дорученням № 3003810 від 01 вересня 2020 року, що складає 1 891 (одна тисяча вісімсот дев`яносто одна гривня) 80 коп.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст ухвали складено 05 листопада 2020 року.