Справа № 490/2063/20
н/п 2/490/2688/2020
Центральний районний суд м. Миколаєва
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2020 року суддя Центрального районного суду м. Миколаєва, яка діє від імені суду (ч. 1 ст. 34 ЦПК України), розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування, третя особа - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Помазан Яна Валеріївна,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідача, третьої особи, в якому просила визнати недійсним з моменту укладення договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та посвідчений 14.02.2019 року за реєстровим номером 243, 244 приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Помазан Я.В.

Одночасно з пред`явленням позову позивач просила забезпечити позов шляхом накладення арешту та заборони відповідачу вчиняти будь-які дії, спрямовані на укладення договорів, вчинення інших правочинів щодо належного відповідачу нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 ; а також заборонити іншим особам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо цього майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Заяву отримано суддею Черенковою Н.П. 16.04.2020 року.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.150 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобовязання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

За змістом частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав, про захист яких просить заявник, та інтересів інших учасників судового процесу.

У пунктах 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Аналізуючи наведені процесуальні норми, обставини справи, вбачається, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

14.02.2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Помазан Я.В. за реєстровим номером №243,244.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

Враховуючи, що предметом позову є визнання недійсним договору дарування від 14.02.2019 року, а саме: квартири АДРЕСА_1 , є доцільним накладення арешту на вказане нерухоме майно, оскільки зазначені позивачем заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими вимогами.

При цьому, вимоги ОСОБА_1 щодо заборони іншим особам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо цього майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , задоволенню не підлягають, оскільки дані вимоги є похідними від накладення арешту на вказане вище нерухоме майно.

Виписане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній в постанові від 11.12.2019 року у справі №483/478/19 (провадження № 61-11623св19).

На підставі вище наведеного та керуючись ст. ст.149-153, 260 ЦПК України, суддя,-

У Х В А Л И В:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування, третя особа - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Помазан Яна Валеріївна- задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

У задоволенні вимог ОСОБА_1 щодо заборони іншим особам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо квартири АДРЕСА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно- відмовити.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

СУДДЯ Н.П. Черенкова