Дата документу 06.02.2020
Справа № 334/7020/19
Провадження № 2/334/1331/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді Козлової Н.Ю.,

при секретарі Манюхіні О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Олександрівського районного у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, Дніпровського районного у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, Запорізького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради про визнання шлюбу недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що вона змінила прізвище та ім`я з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 24 вересня 2015 року.

ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2 уклали шлюб, який зареєстрований Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 211.

Спільних дітей подружжя не має.

Після укладення шлюбу ОСОБА_1 стала помічати дивності у поведінці чоловіка, які до одруження він приховував. Згодом вона зрозуміла, що у чоловіка мають місце порушення психічної діяльності, які позначалися у втраті пам`яті, зайвої балакучості, неадекватної поведінки відносно неї, а саме чоловік почав піднімати руку. Проявилась ігроманія із-за якої він витрачав всі зароблені гроші на ігрові автомати. В шлюбі подружжя перебувало 3 роки, але прожили разом 2 роки. Впродовж сімейного життя ОСОБА_1 з`ясувала, що чоловік приховав свою алкогольну залежність, котра з роками збільшувалась.

У зв`язку з тим, що відповідач та його батьки до одруження та при реєстрації шлюбу приховали від ОСОБА_1 таку важливу інформацію, як серйозне психічне захворювання, такий шлюб на її думку повинен бути визнаний недійсним.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала вимоги позовної заяви, пояснила суду, що штамп про реєстрацію її шлюбу з ОСОБА_2 який стоїть у неї в паспорті їй заважає. В зв`язку з цим просить суд визнати даний шлюб недійсним. Крім того, пояснила, що відповідач приховав від неї інформацію про його психічне захворювання.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. З заявою про відкладення розгляду справи до суду не звертався. Відзиву на позовну заяву не надано.

Представник Олександрівського районного у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області у судовому засіданні пояснила суду, що вони не є учасниками спірних матеріальних правовідносин, то і не повинні бути відповідачем за позовом.

Представники відповідач 3 та відповідача 4 в судове засідання не з`явилися надіслали на адресу суду відзиви в яких просять суд, залучити їх в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору. В зв`язку з тим, що вони не є учасниками спірних матеріальних правовідносин.

Оцінивши подані докази та дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У відповідності до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

В ході судового розгляду було доведено та підтверджено належними доказами, що позивач змінила прізвище та ім`я з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про зміну імені НОМЕР_1 від 24 вересня 2015 року, виданого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції (а.с.5).

Позивач та Відповідач 1 уклали шлюб, який зареєстрований Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 211 (а.с.3).

Від даного шлюбу подружжя спільних дітей не має.

Як встановлено ст. 3 СК України, сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Частиною першою ст. 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

В силу ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один пере одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (ст. 55 СК).

Сімейний Кодекс України містить вичерпний перелік обставин, які слугують підставами для визнання шлюбу недійсним. Аналіз їх дозволяє дійти висновку, що недійсним визнається шлюб, зареєстрований в державному органі РАЦС за відсутності хоча б однієї з позитивних умов його укладення, або, навпаки, за наявності хоча б однієї з негативних умов укладення. Таким чином, недійсність шлюбу пов`язується з порушенням умов укладення шлюбу.

Абсолютно недійсними вважаються шлюби, які укладені всупереч встановленим законом перешкодам до їх укладення. Стаття 39 СК України містить перелік підстав абсолютної недійсності шлюбу, встановлення таких шлюбів недійсними у судовому порядку не вимагається.

Статтями 40, 41 СК України визначені підстави визнання шлюбу недійсним за рішенням суду.

Як роз`яснено в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з СК шлюб може бути визнано недійсним за рішенням суду або за заявою заінтересованої особи до органу РАЦС.

При розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов`язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним.

За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (ст. 40 СК). Шлюб не може бути визнано недійсним, якщо на момент розгляду справи відпали обставини, які засвідчують відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім`ю.

У випадках, передбачених ст. 41 СК , шлюб за рішенням суду може бути визнаний недійсним. У даному разі вирішення цього питання залежить від встановлених судом обставин. СК вказує на підстави, за яких шлюб може бути визнано недійсним, зокрема коли шлюб було укладено між усиновлювачем і усиновленою дитиною; двоюрідними братом і сестрою чи іншими родичами; з особою, яка не досягла шлюбного віку, тощо. Разом з тим, наявності одного із вказаних фактів недостатньо для визнання шлюбу недійсним. Таким чином, вирішуючи справу, судам слід брати до уваги те, наскільки цим шлюбом порушено права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Наявність рішення суду про розірвання шлюбу є перешкодою для визнання цього шлюбу недійсним.

Як встановлено в судовому засіданні шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 125 від 06.09.2008 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 (а.с.4).

Жодного із передбаченого ст. ст.76-80 ЦПК України доказів, які б підтверджували те, що ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 укладаючи шлюб не мали наміру створити сім`ю, до суду не подано.

Належних та допустимих доказів, про приховування відповідачем під час укладення шлюбу тяжкої хвороби, позивачем надано не було.

Клопотання позивача про витребування доказів, суд до уваги не прийняв, оскільки воно не обґрунтоване в частині неможливості самостійно отримати затребувану інформацію. Не надано жодного доказу про намагання позивача отримати затребувану інформацію самостійно.

Враховуючи вищевикладене, у суду немає підстав вважати, що шлюб між сторонами був фіктивним, тобто укладений без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя. А також, що відповідач на час укладення шлюбу приховав від позивача тяжку хворобу.

Положеннями ч.1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання шлюбу недійсним є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-80, 81, 89, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 3, 21, 24, 39, 40, 41 Сімейного кодексу України, суд,-

у х в а л и в:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання шлюбу укладеного 10 вересня 2005 року та зареєстрованого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 211 недійсним, відмовити повністю.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 06 лютого 2020 року.

Суддя: Козлова Н. Ю.