Справа № 368/1611/19
Провадження № 2/368/196/20
Рішення

Іменем України

(Заочне)

"12" лютого 2020 р. Кагарлицький районного суду Київської області в складі:

головуючого судді Іванюти Т.Є.

при секретарі Вареник О.Л.

під час підготовчого засідання розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби ГТУ юстиції у Київській області (м.Кагарлик, вул. Кооперативна, 19) про зняття арешту з майна, -

встановив :

Позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що він згідно договору дарування домоволодіння від 20.07.2007 р. є власником житлового будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1 . Також, згідно договору дарування земельної ділянки від 20.07.2007 р. є власником земельної ділянки площею 0,2465 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:072:0009.

З метою відчуження житлового будинку та земельної ділянки ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Кагарлицького районного нотаріального округу Руденка A.B. проте, йому було відмовлено у вчинені нотаріальних дій щодо відчуження житлового будинку та земельної ділянки, оскільки відповідно до Єдиного реєстру заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна містяться відомості про арешт всього нерухомого майна позивача.

У зв`язку з не знятим арештом на майно, позивач звернувся до Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби ГТУ юстиції у Київській області із вимогою про зняття арешту майна оскільки він не має заборгованості по аліментах, однак, йому повідомили, що арешт все одно не буде знятий аж до досягнення дитиною повноліття.

Оскільки позивач в іншій спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту захистити своє порушене право не може, то просить суд зняти арешт на все його нерухоме майно.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали та просили суд його задоволити.

Представник відповідачка в судове засідання не з`явився будучи належним чином про день, час і місце розгляду справи, а тому на підставі ст. 280 ЦПК України та зі згоди представника позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення.

Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

Відповідно положень до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантовано ст.124 Конституції України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).

Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками справи, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань з приводу забезпечення доказів

Так в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 , згідно договору дарування домоволодіння від 20.07.2007 р. посвідченого приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу Кулініченком М.Г. та зареєстроване за №1627, є власником житлового будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Також, ОСОБА_1 , згідно договору дарування земельної ділянки від 20.07.2007 р. посвідченого приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу Кулініченком М.Г. та зареєстроване за №1630 та державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №412812 від 11.04.2008 р. є власником земельної ділянки площею 0,2465 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:072:0009.

З метою відчуження житлового будинку та земельної ділянки ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Кагарлицького районного нотаріального округу Руденка A.B.

Проте, ОСОБА_1 було відмовлено у вчинені нотаріальних дій щодо відчуження житлового будинку та земельної ділянки, оскільки відповідно до Єдиного реєстру заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна містяться відомості про:

- арешт всього нерухомого майна, Реєстраційний номер обтяження 22501422, зареєстрований 25.09.2017 р., реєстратором Кагарлицьким районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Київської області, підстава обтяження постанова про арешт майна головного державного виконавця Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Київської області Качанюк О.В. від 25.09.2017 р. №54775670.

У зв`язку з не знятим арештом на майно, ОСОБА_1 звернувся до Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби ГТУ юстиції у Київській області із вимогою про зняття арешту майна. У відповідь на звернення у Кагарлицькому районному відділі ДВС повідомили, що арешт був накладений державним виконавцем у зв`язку з тим, що у ОСОБА_1 виникла заборгованість по сплаті аліментів.

ОСОБА_1 повідомив державного виконавця Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Київської області, що ним погашена повністю заборгованість по сплаті аліментів, а тому підстав для залишення арешту не має. Однак, йому повідомили, що арешт все одно не буде знятий аж до досягнення дитиною повноліття.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року.

Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно ч.ч.1-4ст. 57 зазначеного Закону, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Згідно ч. 1 ст. 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб єктів права власності.

Виходячи з вказаних положень Конституції України та Цивільного кодексу України позивач як власник майна має права безперешкодно користуватись та розпоряджатися своєю власністю, таке право гарантується державою. Тобто, у разі порушення права власника держава, в особі судів, забезпечує захист права власності від порушень з боку іншої особи.

Згідно ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть поруиіити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до положень Цивільного кодексу України у разі створення перешкод у користуванні власністю Позивач може звернутися до суду д вимогою про вчинення дій необхідних для відновлення порушеного права власності, а саме усунення перешкод в розпорядженні майном та зняття арешту.

Необхідно зазначити, що арешт накладений Кагарлицьким районним відділом державної виконавчої служби, порушує право власності позивача, оскільки за відсутності заборгованості за виконавчим провадження залишається обмеженим у своєму праві накладеним арештом.

Згідно ч. 2 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості із стати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника.

Виходячи з ч. 2 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно Позивача у виконавчому провадження про стягнення аліментів, в тому числі і накладений арешт, можуть бути застосовані тільки у тому разі, якщо є заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці. За відсутності такої заборгованості стягнення на майно, в тому числі і арешт не застосовуються, а разі його застосування знімаються.

Отже, на даний час право підстава для арешту нерухомого майна ОСОБА_1 відпала та арешт повинен бути знятий.

Згідно ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діє на час подачі позову) у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Наявність накладеного арешту на нерухоме майно ОСОБА_1 , в тому числі і будинок та земельну ділянку площею, порушує право власності позивача, а саме право безперешкодного володіння та розпорядження.

Давне встановлено на підставі копії договору дарування, державного акту, витягу з автоматизованої системи виконавчих проваджень, інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного Реєстру заборон. Звіту про здійснення відрахувань та виплат відносно ОСОБА_1 .

Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини та враховуючи наявність накладеного арешту на майно позивача, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в іншій спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту, а відтак і про задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. ст. 10, 89, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, 316, 317, 319, 386, 391 ЦК України, ст. ст. 11, 59, 71 ЗУ «Про виконавче провадження», суд,-

в и р і ш и в :

Позов задоволити

Зняти арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в тому числі з житлового будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , земельної ділянки площею 0,2465 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:072:0009, зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 22501422, зареєстрований 25.09.2017 р., реєстратором Кагарлицьким районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Київської області, підстава обтяження постанова про арешт майна головного державного виконавця Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Київської області Качанюк Ольги Володимирівни від 25.09.2017 р. №54775670.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 289 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлено 14.02.2020 року.

Суддя : Т.Є. Іванюта.