КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2020 рокуКиївський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Мараєвої Н.Є., Рубан С.М.

при секретарі - Діденко А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 13 серпня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», третя особа: ОСОБА_2 про визнання юридичної особи такою, що не набула права вимоги по іпотечному договору,-

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2019 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ТОВ «Росвен Інвест Україна», третя особа: ОСОБА_2 про визнання юридичної особи такою, що не набула права вимоги по іпотечному договору.

В обґрунтування позову зазначала, що 11 жовтня 2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Фінанси та кредит» був укладений кредитний договір № 26-07-ил/10 на суму 198 000, 00 доларів США строком до 10 жовтня 2022 року. Забезпеченням виконання зобов`язань за кредитним договором є трикімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та належить їй на праві приватної власності й передана нею в іпотеку.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 09 червня 2010 року було стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором, яка станом на 18 грудня 2009 року була встановлена у розмірі 2 222 081, 84 грн., та складалась із: 194 27, 98 доларів США, що за курсом НБУ становило 1 548 395, 34 гр. - заборгованості по основній сумі кредиту; 30 349, 80 дол. США, що за курсом НБУ становило 241 887, 91 гр. - заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами; 431 798, 59 гр. - пені за несвоєчасне погашення кредиту.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 31 січня 2012 року був частково задоволений позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» права на продаж будь-якій особі - покупцеві наступного предмету іпотеки: квартири АДРЕСА_2 за початковою ціною у розмірі 906 488, 02 гр. з наданням ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» усіх повноважень продавця, необхідних для здійснення продажу.

Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом надання ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі - покупцю, з дотриманням процедури, зазначеної в ст.38 Закону України «Про іпотеку».

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17 липня 2012 року рішення Оболонського районного суду м. Києва залишено без змін.

Вказувала, що незважаючи на існуюче рішення суду, у 2015 році ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Центральне регіональне управління» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до неї про звернення стягнення на предмет іпотеки. Під час розгляду даної справи представник позивача подав до суду заяву, в якій проінформував суд про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 26-07-ил/Ю від 11 жовтня 2007 року новому кредитору - ТОВ « Росвен Інвест Україна».

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 02 квітня 2019 року позов був залишений без розгляду. При цьому, залишаючи позовну заяву без розгляду, судом першої інстанції було зазначено, що судом не знайдено підстав для залучення правонаступника сторони позивача ТОВ «Росвен Інвест Україна», оскільки ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит» просив звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2 відповідно до умов Іпотечного договору від 11 жовтня 2007 року, в той час, коли ТОВ «Росвен Інвест Україна» не набув права вимоги по даному Іпотечному договору.

Крім того, п.1.1. Договору про відступлення прав вимоги від 22 березня 2019 року, укладеного між ПАТ «Банк « Фінанси і Кредит» та ТОВ «Росвен Інвест Україна», сторони домовились, що відступлення банком новому кредитору прав вимоги за іпотечними договорами, договорами застави, що були укладені в забезпечення виконання зобов`язань боржників за основними договорами та були посвідчені нотаріально, відбувається за окремими договорами, які укладаються між сторонами одночасно з цим Договором та підлягають нотаріальному посвідченню.

Посилаючись на те, що договір про відступлення прав вимоги від 22 березня 2019 року, укладений між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Росвен Інвест Україна», є договором факторингу, а тому його предметом може бути лише право грошової вимоги, просила задовольнити позов.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13 серпня 2020 року у задоволенні позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та постановити нове, яким повністю задовольнити її позовні вимоги.

У поданому відзиві представник відповідача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник третьої особи в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Третя особа ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 подану апеляційну скаргу підтримали з підстав та доводів, викладених в ній.

Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив, вважаючи рішення суду законним.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з необґрунтованості позовних вимог ОСОБА_2 .

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що 11 жовтня 2007 року між ВАТ «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 26-07-ил/10, за умовами якого йому був наданий кредит у сумі 198 000, 00 доларів США строком до 10 жовтня 2022 року.

В цей же день між позивачкою та ВАТ «Фінанси та Кредит» був укладений Іпотечний договір, а також Додатковий Договір № 1 від 15 травня 2008 року до цього договору, які посвідчені приватним нотаріусом КМНО Скляром О.Л.

За умовами вказаних договорів позивачка передала в забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору квартиру АДРЕСА_2 (а.с.72-76).

З матеріалів справи також слідує, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 09 червня 2010 року було стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором, яка станом на 18 грудня 2009 року була встановлена у розмірі 2 222 081, 84 грн., та складалась із: 194 27, 98 доларів США, що за курсом НБУ становило 1 548 395, 34 гр. - заборгованості по основній сумі кредиту; 30 349, 80 доларів США, що за курсом НБУ становило 241 887, 91 гр. - заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами; 431 798, 59 гр. - пені за несвоєчасне погашення кредиту.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 31 січня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17 липня 2012 року, був частково задоволений позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» права на продаж будь-якій особі - покупцеві наступного предмету іпотеки: квартири АДРЕСА_2 за початковою ціною у розмірі 906 488, 02 гр. з наданням ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» усіх повноважень продавця, необхідних для здійснення продажу.

Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом надання ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі - покупцю, з дотриманням процедури, визначеної ст.38 Закону України «Про іпотеку».

Судом також встановлено, що 22 березня 2019 року між ПАТ «Банк» Фінанси та Кредит» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» був укладений Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого банк відступив ТОВ «Росвен Інвест Україна», зокрема, право вимоги заборгованості за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 2-07-Ил/10 від 11 жовтня 2007 року, укладеним між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 .

В цей же день між ПАТ «Банк» Фінанси та Кредит» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» був укладений Договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Черленюх Л.В. та зареєстрований в реєстрі за № 457, в тому числі і за Іпотечним договором від 11 жовтня 2007 року, укладеним банком з позивачкою.

Відповідно до п. 2.1. Договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, у порядку та на умовах, визначених цим Договором, і у зв`язку з укладенням сторонами 22 березня 2019 року Договору відступлення прав вимоги, предметом якого є відступлення прав вимоги за кредитними договорами, договорами застави та договорами поруки відповідно до підписаного реєстру договорів, первісний іпотекодержатель відступає та передає, а новий іпотекодержатель приймає та набуває всіх прав, належних первісному іпотекодержателю за договорами іпотеки, які забезпечують виконання зобов`язань за Кредитними договорами, переліченими у Додатку №1 до цього Договору (а.с.57-65).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За правилом ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Природа обов`язків доказування, регламентована ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та обов`язку учасників справи подавати усі наявні у них докази, закріпленому у п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України, є різною. Положення ст. 81 ЦПК відбивають приватноправові засади змагальності цивільного процесу, відповідно до чого тягар доказування цілком покладається на сторін. У такому контексті зазначений обов`язок із доказування характеризується специфічністю та виникає тоді, коли особа реалізує своє право на судовий захист. При цьому особа наділена правом самостійно обирати коло доказів, на які вона посилається і які подає до суду, виходячи із своєї процесуальної заінтересованості та позиції у справі.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини які мають значення для справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення ЦПК України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання юридичної особи такою, що не набула права вимоги по іпотечному договору, повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання юридичної особи такою, що не набула права вимоги по договору.

При зверненні позивачки з вказаним позовом до суду нею не наведено належних та достовірних доказів в розумінні ЦПК України на підтвердження того, в чому саме полягає порушене право позивачки з боку відповідача при укладенні правочинів, оскільки відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи за захистом якого вона звернулась, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Окрім того, вказаний Договор про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки є чинним на даний час, не визнаний у встановленому законом порядку недійсним.

Суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував дійсні обставини справи, наданим по справі доказам надав належну правову оцінку та прийшов до правильного висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_2 , обгрунтовано відмовивши у позові.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Рішення суду відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права й не може бути скасованим з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги про те, що укладений між банком та відповідачем договір насправді є не Договором про відступлення прав вимоги, а є Договором факторингу, предметом якого може бути лише право грошової вимоги, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Так, за змістом статей 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до правового висновку Великої палати Верховного Суду, зробленого при розгляді справи №909/968/16 від 11 вересня 2018 року, одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України від 07 грудня 2000 року «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

У статті 1077 ЦК України зазначено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Таким чином, у Цивільному кодексі України, як вбачається зі змісту його статей 512, 1077, проведено розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: правочини з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу.

З аналізу статей 512-518 Цивільного кодексу України можна зробити такий висновок щодо суб`єктного складу правочинів з відступлення права вимоги: відповідно до статті 2 цього Кодексу учасниками цесії можуть бути будь-яка фізична або юридична особа.

Разом з тим, із частини першої статті 1077 Цивільного кодексу України, статті 350 Господарського кодексу України та частини п`ятої статті 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вбачається, що суб`єктний склад у договорі факторингу має три сторони: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності (частина друга статті 1079 Цивільного кодексу України), фактора, яким може бути банк або інша банківська установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (частина третя статті 1079 Цивільного кодексу України) та боржник, тобто набувач послуг чи товарів за первинним договором.

Щодо розмежування за предметом договору, то під час цесії може бути відступлене право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги. Цивільний кодекс України передбачає лише перелік зобов`язань, у яких заміна кредитора не допускається (статті 515 Цивільного кодексу України). Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (стаття 1078 Цивільного кодексу України).

З матеріалів справи слідує, що новий іпотекодержатель сплатив банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором.

Крім того, відомості про нерухоме майно, що є предметом іпотеки за договором іпотеки, права вимоги за яким відступаються за оспорюваним Договором про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, викладено також у Реєстрі договорів, право вимоги за якими відступаються, та іпотекодавців за такими договорами, що є додатком №1 до цього договору.

Є неспроможними й посилання в апеляційній скарзі на відсутність нотаріального посвідчення Додатку №1 до Договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 22 березня 2019 року «Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та іпотекодавців за такими договорами», оскільки даний додаток є невід`ємною частиною договору про відступлення прав вимогами за договорами іпотеки та посвідчений приватним нотаріусом КМНО Черленюх Л.В.

Згідно ч.3 ст. 58 ЦПК України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Пунктом 1 ч.1 ст. 62 ЦПК України визначено, що повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами, в тому числі довіреністю фізичної або юридичної особи.

Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами (ч.3 ст. 62 ЦПК України).

З матеріалів справи слідує, що представництво інтересів ТОВ «Росвен Інвест Україна» здійснювалось представником Порчинським О.І. на підставі довіреності, виданої директором цього Товариства.

За таких обставин посилання в апеляційній скарзі на те, що представник відповідача не мав належних повноважень, не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і на законність судового рішення не впливають.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13 серпня 2020 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів.

Повний текст постанови виготовлений 09 листопада 2020 року.

Головуючий

Судді: