КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2020 року

м. Київ

справа № 761/22605/18

провадження № 22-ц/824/2388/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Осінчук Н.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Київ від 15 серпня 2019 року по справі за позовом Національної академії образотворчого мистецтва і архітектури до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача - Виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департамент комунальної власності м. Києва, Київський науково-методичний центр по охороні, реставрації та використанню пам`яток історії, культури та заповідних територій про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням та виселення, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року Національна академія образотворчого мистецтва і архітектури звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи на стороні позивача: Виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департамент комунальної власності м. Києва, Київський науково-методичний центр по охороні, реставрації та використанню пам`яток історії, культури та заповідних територій про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням та виселення.

В обґрунтування доводів позову зазначала, що приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , було надане Національною академією образотворчого мистецтва і архітектури ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у якості службового приміщення, проте, наразі у відповідачів відсутні правові підстави для користування спірним приміщенням, оскільки вказаний будинок є пам`яткою архітектури, а відповідачі неодноразово намагалися приватизувати надане їм приміщення, що суперечить чинному законодавству. Крім того, будинок передано для використання під учбові приміщення, тоді як ОСОБА_1 та ОСОБА_2 використовуються надане їм приміщення у якості житла. Займана відповідачами частина будинку знаходиться у незадовільному санітарному та технічному стані, при цьому, відповідачі встановили свої замки та тим самим позбавили позивача доступу до спірного приміщення, що унеможливлює здійснення останнім свого обов`язку по утриманню будинку, здійсненню поточного та капітального ремонтів. Поряд із тим, відповідачі не здійснюють оплату житлово-комунальних послуг, договорів між ними та надавачами таких послуг не укладено, а позивач, як бюджетна установа, позбавлений права здійснювати оплату спожитих іншими особами послуг. Вищенаведені дії відповідачів створюють перешкоди у здійснені законних прав володільця, яким є позивач, а відтак останній звернувся до суду із відповідним позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Київ від 15 серпня 2019 року позовну заяву Національної академії образотворчого мистецтва і архітектури до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача - Виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департамент комунальної власності м. Києва, Київський науково-методичний центр по охороні, реставрації та використанню пам`яток історії, культури та заповідних територій про усунення перешкод у користування нежитловим приміщенням та виселення задоволено у повному обсязі.

Усунуто перешкоди у користуванні нежитловим приміщенням загальною площею 65,8 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звільнити дане нежитлове приміщення шляхом виселення з наданням іншого житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 .

Передано Національній академії образотворчого мистецтва і архітектури нежитлове приміщення загальною площею 65,8 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із указаним рішенням, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із апеляційною скаргою, в якій просили оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги Національної академії образотворчого мистецтва і архітектури залишити без задоволення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначали, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а отже є таким, що підлягає скасуванню.

Указують, що не погоджуються із твердженням суду першої інстанції стосовно того, що виселення відповідачів із отриманої ними в 1990 році службової квартири, яка складається із трьох кімнат, має загальну площу 65,8 кв. м, в якій вони проживають понад 29 років, працюючи у позивача двірниками, не порушує житлових прав відповідачів.

11 жовтня 2019 року до Київського апеляційного суду від представника Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просила у задоволені апеляційної скарги відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Указує, що в будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не передбачалось розміщення будь-яких житлових приміщень, а використання приміщень мало бути виключно за цільовим призначенням.

06 листопада 2019 року до Київського апеляційного суду від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надійшло клопотання про зупинення провадження по справі.

Клопотання обґрунтовано тим, що ухвалою Шевченківського районного суду міста Київ від 03 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Національної академії образотворчого мистецтва і архітектури Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, треті особи: Виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської адміністрації), Департамент комунальної власності м. Києва, Київський науково-методичний центр по охороні праці, реставрації та використанню пам`яток історії та культури, культури та заповідних територій, про зобов`язання забезпечити благоустроєм житло. Наслідки розгляду вказаної справи можуть вплинути на вирішення справи, рішення якої оскаржується.

12 листопада 2019 року у судовому засіданні колегія суддів протокольною ухвалою відмовила у задоволені клопотання відповідачів про зупинення провадження у справі, оскільки об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої не обґрунтована.

Національна академія образотворчого мистецтва і архітектури та Департамент комунальної власності м. Києва, Київський науково-методичний центр по охороні, реставрації та використанню пам`яток історії, культури та заповідних територій не скористались своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

28 січня 2020 року в судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 підтримали доводи викладені у апеляційній скарзі, просили апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Представник Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Департаменту комунальної власності м. Києва, Київський науково-методичний центр по охороні, реставрації та використанню пам`яток історії, культури та заповідних територій Візов О.М. проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник позивача Національної академії образотворчого мистецтва і архітектури у судове засідання не заявився, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання на підставі частини 2 статті 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з`явились у судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що виселення із нежитлового приміщення в житлове, яким є кімната у гуртожитку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . не порушує житлових прав відповідачів. А посилання відповідачів на не співмірність такого житла із займаним спірним приміщенням, є необґрунтованим, оскільки такі вимоги можуть застосовуватись у разі відселення із житлового приміщення, згідно із вимогами статті 113 Житлового кодексу.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Позивач звертаючись до суду обрав спосіб захисту свого порушеного права, передбачений статтею 391 ЦК України.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, негаторний позов, з яким звернувся позивач, - це позов про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження своїм майном. І умовами його пред`явлення є наявність обставин, які свідчать, що позивач є власником речі; поведінка відповідача є протиправною; на момент пред`явлення позову протиправна поведінка має тривати і перешкоджати користуватися майном його власнику.

Перевіряючи указані обставини, зокрема наявність протиправної поведінки відповідачів судом встановлено, що спірна квартири розміщена у приміщенні нежитлового триповерхового з підвалом будинку, який є пам`яткою історії місцевого значення згідно з рішенням Київського міськвиконкому від 21 січня 1986 року за №49, та є власністю територіальної громади міста Києва і перебуває на балансі Київського науково-методичного центру по охороні, реставрації та використанню пам`яток історії, культури та заповідних територій.

30 березня 2012 року на підставі договору позички №01/2012 на користування приміщеннями в нежитловому будинку та згідно з рішенням Київської міської ради «Про передачу в безоплатне користування (в позичку) Національній академії образотворчого мистецтва і архітектури приміщень в будинку на АДРЕСА_3 » від 16 лютого 2012 року №123/7460 указане приміщення було передане в безоплатне користування Національній академії образотворчого мистецтва і архітектури.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2012 року №929, охоронний номер №260061-Н, будинок за адресою: АДРЕСА_4 ) , 20 занесено до державного реєстру нерухомих пам`яток України, якому надано статус пам`ятки історії, архітектури національного значення.

Судом також встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 18 вересня 1978 року №1350 дозволено прописку двірників і інших спеціалістів за рахунок раніше виділеного ліміту на службову площу для обслуговування жител у відомчих будинках.

У 1990 році подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були оформлені на роботу двірниками в Київський державний художній інститут, і разом із двома доньками отримали службову квартиру АДРЕСА_5 , та, продовжуючи працювати в академії двірниками, зареєстровані та проживають у спірній квартирі понад 28 років.

Згідно із наданою до позовної заяви копією довідки від 02 вересня 2002 року №531/40 в.о. ректора Національної академії образотворчого мистецтва і архітектури підтверджено, що згідно із рішенням Виконавчого Комітету Київської міської Ради народних депутатів №1350 від 18 травня 1978 року з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була укладена угода від 25-го грудня 1990 року про надання їм житла загальною площею 65,8 кв. м.

Постановою Ради Міністрів УРСР від 04 лютого 1988 року №37 "Про службові жилі приміщення" двірники були віднесені до категорії робітників, яким може бути надано службові приміщення.

Відповідно до пунктів 21-23 "Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР" затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 року №37, на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане службове жиле приміщення. Ордер дійсний протягом 30 днів, вручається громадянинові, на ім`я якого він виданий та при вселені в надане службове жиле приміщення здається громадянином у житлово-експлуатаційну організацію.

Відповідачі у спірній квартирі зареєстровані, про що надані докази до матеріалів справи.

Отже, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на законних підставах вселилися, зареєстровані та проживають в наданій їм службовій квартирі.

Таким чином, відповідачі не є такими, що самоправно та безпідставно зайняли жиле приміщення.

Тому, указані у позові обставини про незаконне проживання відповідачів у спірному приміщенні позивачем не підтверджені, а відтак підстави для задоволення позовних вимог про усунення перешкод шляхом виселення відповідачів із спірного приміщення відповідно до статті 391 ЦК України, якою позивачем обґрунтовано позовні вимоги, є недоведені.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися "згідно із законом", воно повинне мати "легітимну мету" та бути "необхідним у демократичному суспільстві". Якраз "необхідність у демократичному суспільстві" і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які, у свою чергу мають бути "відповідними і достатніми"; для такого втручання має бути "нагальна суспільна потреба", а втручання - пропорційним законній меті.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, як дотримання "справедливого балансу" між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

У статті 6 Конвенції проголошено принцип справедливого розгляду справи, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Аналогічний принцип закріплено й у національному законодавстві, а саме статті 1 ЦПК України(у редакції, чинній на час розгляду справи в судах), згідно з якою завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Те саме міститься у статті 2 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року, згідно із частиною другою якої суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 4 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій, яка відповідає статті 5 цього Кодексу у редакції від 03 жовтня 2017 року).

Як проголошено у статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачі від початку заселення їх у спірне приміщення проживають тривалий час у службовій квартирі, яка розміщена у нежитловому приміщенні, яке має статус пам`ятки історії та архітектури ще до того, як відповідачі заселені в це приміщення, цільове призначення якого як на момент вселення відповідачів так і на момент розгляду справи було для учбових приміщень. Позивачі заселені до спірного приміщення саме зі згоди органу, який має право розпорядження спірним майном. Позивач, отримавши приміщення у користування знав про проживання відповідачів у спірному приміщенні, тому укладаючи договір позички №01/2012 на користування приміщеннями в нежитловому будинку від 30 березня 2012 року усвідомлював про наявність службового приміщення, яке використовується відповідачами.

А відтак, колегія апеляційного суду не може погодитись, що задоволення вимог позову у обраний позивачем спосіб є втручання у права особи, яке здійснюється "згідно із законом", має "легітимну мету" та є "необхідним у демократичному суспільстві".

На думку колегії є також помилковий висновок суду першої інстанції щодо доведеності обставин про незадовільний санітарний і технічний стан спірного приміщення, як підстави для переселення відповідачів із службової квартири до гуртожитку, оскільки указані обставини не є предметом доведення у даному спорі про усунення перешкод у користуванні майном.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що висновки суду про доведеність підстав для усунення перешкод у праві використання позивачем спірного майна шляхом виселення відповідачів та переселення їх до іншого приміщення є помилковими. Суд першої інстанції, розглядаючи спір не повно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, неправильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволені позову.

Відповідно до частини 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи наведене слід стягнути із позивача на користь відповідачів пропорційно розміру задоволених вимог понесені останніми документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 881, 50 грн.

Отже, Національна академія образотворчого мистецтва і архітектури має сплатити на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1440,75 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Київ від 15 серпня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову Національної академії образотворчого мистецтва і архітектури до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача - Виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департамент комунальної власності м. Києва, Київський науково-методичний центр по охороні, реставрації та використанню пам`яток історії, культури та заповідних територій про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням та виселення відмовити.

Стягнути з Національної академії образотворчого мистецтва і архітектури (04053, м. Київ, вул. Вознесенський узвіз, 20, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) по 1 440 (одна тисяча чотириста сорок) гривень 75 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Т.О. Писана
Судді К.П. Приходько
С.О. Журба