Справа №442/8188/19
Провадження №2/442/232/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2020 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючої - судді Павлів З.С.

з участю секретаря судового засідання - Півала І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю, -

з участю: представника позивача - адвоката Ференц О.І.,

встановив:

27.11.2019 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження належним йому майном шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування даним житловим будинком та зняття його з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . У вказаному будинку зареєстровано місце проживання відповідача. Однак, ОСОБА_2 не є членом його сім`ї. Він неодноразово звертався до відповідача з вимогою добровільно знятись з реєстрації, але той ігнорує його та добровільно з реєстрації не знімається. Таким чином, відповідач порушує його право, як власника, розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд.

Ухвалою судді від 29.12.2019 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачам встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення.

24.12.2019 підготовче судове засідання відкладено за клопотанням відповідача на 20.01.2020.

20.01.2020 підготовче провадження у даній справі закрито, призначено справу до судового розгляду на 11.02.2020.

10.02.2020 відповідачем подано до суд відзив на позовну заяву. У відзиві покликається на те, що у 1958 році його мамі ОСОБА_3 надано дозвіл на спорудження нового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , після чого він почав будівництво будинку для себе та для своєї сім`ї за власні кошти, будівництво якого було завершено у 1990 році, в якому і відбулося його весілля. До січня 1997 року він разом із сім`єю постійно проживав у с.Лужку, а коли син пішов до шкоди, дружина переїхала в м.Дрогобич, був вимушений щотижнево приїжджати до батьків, вести спільне господарство. З 2002 року його дружина захворіла і він був вимушений більше часу проводити зі сім`єю, оскільки неповнолітні діти і хвора дружина потребували більше догляду. Скориставшись такою ситуацією, позивач самовільно вселився до його будинку АДРЕСА_1 , а він, будучи зайнятим вищевказаними клопотами, погодився на тимчасове проживання племінника в будинку. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Будинок був подарований позивачу ще у 2003 році, а із вимогою про зняття з реєстрації він звернувся лише в жовтні 2019. Просить в задоволенні позову відмовити.

11.02.2020 розгляд справи відкладено на 26.02.2020.

Ухвалою суду від 26.02.2020 провадження в справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі №442/1037/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користування житловим примішенням.

Постановою Львівського апеляційного суду від 29.07.2020 вищевказану ухвалу суд про зупинення провадження в справі скасовано, справу повернуто для продовження розгляду. Розгляд справи призначено на 24.09.2020.

24.09.2020 розгляд справи відкладено на 13.10.2020 через неявку відповідача.

12.10.2020 адвокат відповідача ОСОБА_4 подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із участю в іншій справі. На підставі зазначено клопотання розгляд справи відкладено на 03.11.2020.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, покликаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просить позов задоволити.

Відповідач і його представник в судове засіданні вкотре н ез`явилися.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 4 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами.

Згідно ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Особи, що беруть участь в справі, не мають прямого юридичного обов`язку сприяти суду в правильному і своєчасному розгляді і вирішенні цивільної справи, проте зобов`язані утримуватися від дій, здатних перешкоджати досягненню названих завдань.

Ефективність судового захисту залежить не тільки від досконалості процедури розгляду судами справ, а й від поведінки осіб, які беруть участь у справі, сумлінного здійснення ними своїх процесуальних прав і обов`язків.

Проблеми, пов`язані із недобросовісним виконання своїх процесуальних обов`язків та зловживанням процесуальним правом, можуть ущемити право кожного на судовий розгляд протягом розумного строку, що захищається гарантіями статті 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р.

Відповідно до п.11 ч.3 ст.2 ЦПК України неприпустимість зловживання процесуальними правами визнана однією з засад (принципів) цивільного судочинства. Роль суду у реалізації принципу змагальності сторін полягає, зокрема, у запобіганні зловживанню учасниками судового процесу їх правами.

Добросовісне здійснення цивільних процесуальних прав потребує від осіб, котрі беруть участь у справі, такої реалізації прав, яка відповідала б їхньому призначенню та здійснювалась у спосіб, визначений цивільним процесуальним законом, не завдавала б шкоди правам інших учасників цивільного процесу.

Критеріями добросовісної поведінки учасників процесуальних правовідносин є здійснення прав і обов`язків у відповідності до норм процесуального законодавства; усвідомлення сутності процесуальних правовідносин як відносин, що виникли з метою здійснення правосуддя у цивільній справі; відмова від реалізації своїх процесуальних прав та обов`язків з метою зловживання ними.

Зважаючи на встановлені законодавцем строки розгляду цивільних справ, відкладень судових засідань з тих чи інших причин, зокрема за клопотаннями відповідача, те, що суд вирішив здійснити розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, здійснивши розгляд справи у відсутності відповідача та його представника, розцінюючи таке як зловживання стороною процесуальними правами та обов`язками, оскільки останні були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не повідомили суду причини неявки.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступного:

Встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування житлового будинку від 13.03.2003 належить житловий будинок АДРЕСА_1 . (а.с.5)

Як вбачається з довідки Виконкому Долішньолужецької сільської ради від 14.11.2019 №328 ОСОБА_2 зареєстрований, але не проживає по АДРЕСА_1 . (а.с.6) Даний факт не заперечується й відповідачем.

17.10.2019 ОСОБА_1 звертався до ОСОБА_2 з вимогою добровільно знятись з реєстрації протягом 10 календарних днів з моменту отримання такої вимоги. Проте, відповідач добровільно з реєстрації не знявся.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод було гарантовано захист права власності. Згідно з нею кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Права власника житлового будинку визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ч.4 ст.156 ЦК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст.64 цього Кодексу. Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки.

Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 465/8613/13-ц (провадження № 61-16222св18).

Згідно ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

З роз`яснень, які містяться у п.11 Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вбачається, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Разом з тим, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК України; ст.405 ЦК України). Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 (справа №6-57цс11).

Враховуючи вищенаведене, зокрема те, що відповідач понад 1 рік не проживає у спірному помешканні, не користується ним, не несе витрат по його утриманню, місце реєстрація місця проживання є лише фактом підтверджуючим місце знаходження особи і жодним чином не впливає на володіння нерухомістю, право на яку документально підтверджено у встановленому законом порядку, а також те, що позивач, як власник житла, має право вільно володіти, користуватися, та розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд, в тому числі й має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним помешканням, суд вважає позов підставним і такий слід задоволити.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 264, 430 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов задоволити.

Усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження належним ОСОБА_1 майном шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування даним житловим будинком та зняття ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення оголошено 05.11.2020 о 12.00 год.

Суддя Павлів З.С.