РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №766/13824/19

Пров. №2/766/408/20

24 грудня 2020 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі: головуючого судді Ус О.В., секретар судового засідання Двіняніна А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань міського суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Семенихіна Вікторія Іларіонівна про визнання договору довічного утримання (догляду) недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

11.07.2019 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним договір довічного утримання, укладений між її матір`ю ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідченим приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Семеніхіною В.І., стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Посилається на ч.1 ст. 229 ЦПК України та вказує на те, що ОСОБА_2 належним чином не виконував договір, приховав зі своєю матір`ю третьою особою ОСОБА_3 про укладення договору, оскільки, якщо б вона знала про його укладення, то витрачала б на утримання та догляд за матір`ю іншу частини коштів та часу, про що повідомила би матір. Вказувала на те, що її мати стверджувала, що склала заповіт на неї з сестрою в рівних частках, а тому вона помилялася відносно наслідків вчиненого правочину. Померла не була одинокою людиною та довічного утримання не потребувала.

Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 12 липня 2019 року частково задоволена заява ОСОБА_1 про забезпечення позову накладено арешт на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Провадження у справі відкрите ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 29 липня 2020 року в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання, витребувано докази.

17.09.2020 року надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_2 , в якому він просив відмовити у задоволенні позову та стягнути на його користь судові витрати. Вказував, що умови договору довічного утримання виконував, а бабуся ніколи не хворіла на будь-які психічні захворювання, її хвороби не впливали на психічний стан, він передавав кошти на її поховання тощо.

27.11.2019 р. до суду разом з повноваженнями представника відповідача адвоката Мальцева Я.М. подана заява про стягнення судових витрат (правова допомога), до якої доданий звіт про надання правової допомоги на суму 8400,00 грн.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 27.11.2019 р. закрите підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду, вирішено питання про виклик свідків.

В судовому засіданні 13.04.2020 р. позивачка та її представник підтримали позов в повному обсязі та дали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Позивачка вказала, що мати не повідомляла її про укладений договір довічного утримання, якщо б вона знала про його існування, то витрачала б іншу частину грошових коштів та менше б приділяла їй часу. Вона поховала матір, а про спірний договір дізналася через сорок днів після її смерті. Мати хворіла на аритмію, їй потрібно було розріджувати кров, нирки у неї не хворі, косметикою вона не користувалася. Мати ніколи не проживала з відповідачем. Вона проживала літом у неї, потім їхала до ОСОБА_5 , а потім поверталася до неї. Швидку допомогу викликала матері у 2017 році 2-3 рази, возила її на обстження, лікарня повністю була на ній. Сестра викликала лікарів та казала, що її не хочуть забирати. Сестра їй віддала материні гроші на обрамування могили, на поховання грошей не давалаи. Вона телефунувала ОСОБА_6 для того, щоб він дав гроші (материну пенсію) на облаштування могили. Вона робила усе, оскільки мати залишала їй квартиру. Мати казала, що вона не хоче жити, а хоче померти, вона не могла не сказати про укладення нею спірного договору. Диспансер кардіологічний приймає людей за місцем проживання, повідомили, що мати живе у м. Каховці, чому у картці невірно зазначена дата народження їй невідомо. ЇЇ чоловік священник, в сім`ї всі знали про лікування матері. Відповідач взагалі не виконував умови спірного договору, не допомагав матері, не утримував, грошей не давав.

Відповідач та його представник в судовому засіданні 13.04.2020 року позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач вказав, що весь час він проживав разом з бабусею, вона його любила, просила, що б він жив з нею у неї в квартирі. Бабуся відправила його жити до своєї квартири, він там і мешкав. Потім, приїхала тітка ОСОБА_7 та сказала, що потрібно житло для її одруженого сина. Він прийшов додому та розповів все бабусі. Вона сказала, що свекруха зробила договір довічного утримання на свого онука, сказала що давай зробимо на мене. Вони взяли атомобіль приїхали до нотаріуса та уклали спірний договір. Бабуся жила у них та померла там же. Тітка ОСОБА_8 та хрещений сказали, що це їх бізнес та вони поховають, а вони віддали їм гроші черед ОСОБА_9 з бабусиної картки та їх гроші додатково. Він не казав ОСОБА_10 про укладений з бабкоюю договір, оскільки баба не мала бажання з нею сваритися.На сороковини повідомили позивачку про укладений з бабою договір. Він повністю забезпечував бабу, купував ліки, гроші їй давав.

Третя особа ОСОБА_11 в судовому засіданні 13.04.2020 року позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову. Вказала, що у ОСОБА_4 був перший інсульт, після якого вона лежала, а ОСОБА_8 відпочивала місяць у м. Київ. Її Мати ( ОСОБА_4 ) уклала з сином договір та вона не мала бажання повідомляти про вказане позивачку, оскільки отець ОСОБА_9 (чоловік позивачки) власна людина, вона не хотіла неприємностей для ОСОБА_8 . Мати бувала у ОСОБА_8 не більше тижня, а останні рази взагалі не більше дня. ОСОБА_8 поміщувала матір до лікарні, у неї боліли нирки. В неї були припливи. Договір був укладений ще у 2016 році, саме матушка ОСОБА_12 сказала, що потрібно укласти договір довічного утримання. Вона чеки не зберігала. Мати працювала до 70 років та завжди казала, що її квартира буде ОСОБА_6 . Вона пропонувала відкупити половину квартири. Останні дні, мати лежала в лікарні, ОСОБА_8 не завжди її відвідувала. Мати не хворіла на психічні хвороби, діяла в своєму розумі, нотаріус перед укладенням договору їй все роз`яснила. Мати ховали вони разом, пам`ятник встановлюють. Чеки зібрала вона тому, що мати наполягала на цьому. Вона не казала позивачці про існування договору, оскільки це справа матері.

Допитана в судовому засіданні, яке відбулося 09.09.2020 року в якості свідка ОСОБА_13 суду пояснила, що позивачка її невістка, ОСОБА_14 . Повідомила, що вона говорила з ОСОБА_15 , та їй казала, що зробила заповіт на ОСОБА_8 та ОСОБА_5 . А також, що ОСОБА_6 збирає гроші та готовий викупити частину ОСОБА_8 . Вона дійсно казала ОСОБА_16 що уклала договір утримання на онука. У ОСОБА_16 боліли ноги, вона казала, що ОСОБА_17 сувора, каже, щоб вона лежала та нічого не робила, поки вони на роботі. А у ОСОБА_8 коли ОСОБА_16 залишалася, то готувала, спілкувалася, там завжди хтось був дома. Вона розмовляла з ОСОБА_16 по телефону, та плакала, що ОСОБА_5 на неї накричала, а вони старенькі дуже образливі. Про існування договору ОСОБА_16 вона дізналася лише тоді, коли почався суд. Про відносини між сестрами ОСОБА_8 та ОСОБА_5 вона нічого не знає. Так, вона казала ОСОБА_16 щоб та укладала договір з онуком.

Допитана в судовому засіданні, яке відбулося 09.09.2020 року в якості свідка ОСОБА_18 суду пояснила, що знає позивачку як мешканку с. Зеленівка та дружину священника, відповідача та третю особу не знає. Повідомила, що ОСОБА_19 звернулася до неї у 2016 році за допомогою у обстеженні в кардіодиспансері матері ОСОБА_16 (у неї був інфаркт), її направили до лікарні Лучанського, потім вони звернулися за лікуванням та призвезли до них, вона допомагала проходити лікарів. Пролежала мати у лікарні до 2017 року. Вона не була її лікарем, просто супроводжувала її, щоб в чергах не стояла. ОСОБА_16 потрібно було постійно приймати ліки.

Допитана в судовому засіданні, яке відбулося 09.09.2020 року в якості свідка ОСОБА_20 суду пояснила, що позивачка дружина її брата. ОСОБА_16 вона знає з 13 років, вона теща її брата. Бачила її у брата, а також у церкві у с. Зеленівка. Де проживає ОСОБА_5 їй не відомо. Тітка ОСОБА_16 казала, що все поділе між дівчатами - доньками; казала її матері, що розділила будинок між дівчатами. Тітка ОСОБА_16 була задоволена життям у ОСОБА_8 , оскільки була при роботі, а коли хотіла відпочити, то їхала до ОСОБА_5 , але там на неї кричали, то не чіпай та не роби. Про те, що укладений договір вона дізналася коли ОСОБА_16 померла. ОСОБА_16 говорила, що ОСОБА_6 збирає гроші та віддасть їх за ОСОБА_8 частку. Вона спілкувалася з тіткою ОСОБА_16 до 2016 року, у відпустках. У 2016 р. вона повернулася до ОСОБА_8 . Брат та ОСОБА_8 казали, що возили ОСОБА_16 на обстеження. Тітка ОСОБА_16 була нормальною, адекватною людиною.

Допитана в судовому засіданні, яке відбулося 09.09.2020 року в якості свідка ОСОБА_21 суду пояснила, що позивачка її мати, відповідачка тітка. ОСОБА_16 її бабця, яка часто бувала у них вдома. Коли вона працювала та була здоровою, проживала у своїй квартирі, часто приїздила до них та до тітки ОСОБА_5 . Потім, вона захворіла, у неї закупорився тромб та за нею потрібен був догляд. Коли бабця була у них, то у неї часто бували приступи, вони викликали швидку допомогу, потім у неї відмовляла нога, також вони викликали швидку. Після виписки, бабця проживала або у них, або у тітки ОСОБА_5 . У квартирі баба не проживала, оскільки там другий поверх. У них вона займалася меншими двома дітьми, готувала їжу або гуляла з маленькими дітьми разом з нею. Баба просила, щоб вона її красила, робила педікюр, манікюр, вона, як онука намагалася у цьому їй допомагати. Вона допомагала грошима на лікування баби. Коли бабуся лежала у лікарні ХБК, телефонувала тітка ОСОБА_5 та вона давала гроші на ліки. Баба казала, що вона не бажає, що б її діти сварилися, вона склала заповіт на маму та тітку ОСОБА_5 . Про те, що вона уклала договір пожиттєвого утримання баба не казала. Баба просила її забрати від тітки ОСОБА_5 , оскільки та має характер керівника та власної людини, все потрібно робити по розкладу. Була ситуація, коли бабуся у тітки ОСОБА_5 упала в туалеті та подзвонила їй, вона всім телефонувала, мати знайшла ОСОБА_6 та він приїхав до будинку. Вона постійно спілкувалася з бабою, та орієнтувалася у всьому, була адекватною людиною. Про існування договору вони дізналися на 9 день після смерті баби. Мати подала до суду після того, як вони перевірили це питання та дізналися, як повернути заповіт. Бабуся один раз лежала у реанімації з інсультом або інфарктом. Після інсульту вона була один раз у відповідача та у них. У тітки ОСОБА_5 у дворі встановлена камера, щоб стежити за бабусею.

Допитана в судовому засіданні, яке відбулося 09.09.2020 року в якості свідка ОСОБА_22 суду пояснила,що відповідач та третя особа її сусіди, а позивачка сестра її сусідки ОСОБА_5 . Їй відомо, що ОСОБА_5 проживає через забор від неї. Вона бачила її матір, сестру ОСОБА_8 разом з чоловіком, донькою та двома малюками - вони гуляли у дворі. Потім вони перестали відвідувати будинок. Відносини ОСОБА_23 з матір`ю були гарними, бачила як приїздила швидка допомога, її чоловік допомагав. Вона спілкувалася з бубою колись на Пасху, баба гарна, добра, не конфліктна, з головою у неї все було в порядку. На Пасху бабця прийшла на кухню, вони сиділи та спілкувалися на українській мові, ОСОБА_16 спитала як оформити квартиру (свідок юрист) на ОСОБА_6 , вона відповила, що краще звернутися до нотаріуса. Потім зайшла тітка ОСОБА_5 та розмова закінчилася. Вона бачила не часто сестру ОСОБА_24 , періодичність назвати не може. Коли баба була жива, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 добре спілкувалися, а в останній рік перед смертю вона ОСОБА_8 не бачила. Конфліктів, бійок не бачила, чула лише як ОСОБА_5 голосно казала матері "Нічого не потрібно, йдіть ляжте". ОСОБА_25 вчителька. ОСОБА_6 ходив на роботу, у баби був телефон, ОСОБА_6 приїздив, камери спочатку не було, але із-за стану здоров`я бабі вони встановили камери.

Допитана в судовому засіданні, яке відбулося 09.09.2020 року в якості свідка ОСОБА_26 суду пояснила, що ОСОБА_25 та ОСОБА_27 її колишні сусіди, ОСОБА_28 не знає. Їй відомо, що вони проживали на одній вулиці. Стефанія ОСОБА_29 розійшласяз чоловіком, придбала квартиру але вони всі проживали у ОСОБА_5 . ОСОБА_30 хворіти почала, вже коли жила у ОСОБА_5 , а ОСОБА_6 потім переїхав до квартири ОСОБА_16 . Стефанію оперували, у неї був інсульт, тому вона віддала свої ОСОБА_31 . ІНФОРМАЦІЯ_1 на день народження ОСОБА_16 , вони приходили до неї у 2019 році на різдво та вітали її. ОСОБА_8 також приїздила на день народження. Стефанія проживала у ОСОБА_23 , а у Галини ОСОБА_6 ніколи не проживала. Стефанія хворіла, 08.03.2019 року вона з нею сиділа на вулиці, розмовляли, за квартиру вона казала, що ОСОБА_6 дорослий йому потрібно одружитися, тому нехай живе у квартирі, вона йому віддасть квартиру. ОСОБА_6 улюблений онук ОСОБА_16 . ОСОБА_16 не скаржилася на життя, вона була окута турботою, ОСОБА_6 її всюди возив.

Допитана в судовому засіданні, яке відбулося 09.09.2020 року в якості свідка ОСОБА_32 суду пояснила, що ОСОБА_16 її хрещена мати. Відносини у всіх були гарні, ОСОБА_16 завжди була у ОСОБА_5 , а у ОСОБА_8 лише гостювала. ОСОБА_6 працював вдома, щоб бути разом з ОСОБА_16 . Хрещена завжди казала, що квартира буде ОСОБА_6 , хоча казала что дівчать не образить. ОСОБА_16 проживала в будинку, часто з нею спілкувалася по телефону. В лікарні у неї була, ОСОБА_16 була в здоровій пам`яті та при розумі завжди.

Допитана в судовому засіданні, яке відбулося 09.09.2020 року в якості свідка ОСОБА_33 суду пояснила, що працювала разом зі ОСОБА_34 , позивачка та третя особа її діти, а відповідач онук. Вона товаришувала зі ОСОБА_16 , ходили один до одного в гості. ОСОБА_16 вирішила, що квартира дістанеться ОСОБА_6 (вона особисто подумала, що та склала на нього заповіт). ОСОБА_35 до 70 років, ходила, ні на що не скаржилася, проживала у ОСОБА_5 .

Допитана в судовому засіданні, яке відбулося 09.09.2020 року в якості свідка ОСОБА_36 суду пояснила, що працювала разом зі ОСОБА_34 , яка завжди добре казала про своїх доньок. ОСОБА_16 купила квартиру, перед звільненням казала, що хоче онуку відписати її. Вона приходила до ОСОБА_16 , яка проживала у ОСОБА_5 , та їй казала, що відписала ОСОБА_6 квартиру. ОСОБА_30 ніколи ні на кого не скаржилася.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсоснької області від 22.09.2020 року поновлено судовий розгляд, витребувано спадкову справу померлої ОСОБА_4 , в судовому засіданні оголошено перерву.

07.10.2020 року з Другої Херсонської державної нотаріальної контори надійшла належним чином засвідчена копія спадкової справи №276/2019 заведеної до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 .

В судове засідання 24.12.2020 року сторони не з`явилися, подали заяви про закінчення розгляду справи у їх відсутність.

Суд, заслухавши пояснення сторін 13.04.2020 р., допитавши 09.09.2020 р. свідків та вивчив письмові докази, встановив наступні обстави та відповідні ним правовідносини.

16 липня 1983 року між ОСОБА_37 та ОСОБА_38 укладено шлюб, внаслідок чого остання змінила прізвище на ОСОБА_39 , що підтверджено свідоцтвом про шлюб виданим повторно серії НОМЕР_1 від 05.06.2019 р. (арк. справи 14).

16 серпня 2016 року між ОСОБА_15 та ОСОБА_2 укладено договір довічного утримання (догляду), за п. 1 якого відчужувач ОСОБА_4 передала у власність набувачеві, а набувач ОСОБА_2 прийняв у відчужувача у власність однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом довічно на умовах, встановлених даним договором.Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Семенихіною В.І., зареєстрований у реєстрі за №486 (арк. справи 76-77).

У відповідності до п. 6 договору, набувач зобов`язаний надавати відчужувачу довічно матеріальне забезпечення, а також усі види догляду (опікування). За згодою сторін, грошова оцінка матеріального забезпечення, яке сплачується відчужувачу набувачем, складає 1000 гривень на місяць. Дана сума повинна сплачуватися набувачем не пізніше двадцятого числа кожного місяця за наступний місяць. Оцінка матеріального забезпечення підлягає індексації в порядку, визначеному законом. Догляд (опікування), що надається Набувачем відчужувачу, включає в себе:

- забезпечення відужувача харчування, необхідним одягом, медикаментами та лікарськими засобами;

- надання медичної допомоги шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників (лікарів, медичних сестер тощо);

- оплату за власний рахунок комунальних послуг, інших платежів, пов`язаних з проживанням в зазначеній квартирі відчужувача;

- надання будь-якої іншої допомоги;

-вчинення всіх необхідних дій щодо забезпечення відчужувача всіма засобами, предметами домашнього вжитку, речами, літературою тощо.

До обов`язків набувача також входить виконання додаткових доручень відчужувача, необхідних для забезпечення останнього належним доглядом. Набувач зобов`язується безкоштовно забезпечувати відчужувача житлом у квартирі, яка йому передана за даним договором, довічно. Для проживання відчужувачу надається вся квартира, яка є предметом даного договору.

Відповідно до виписки №5358 медичної картки стаціонарного хворого від 31.05.2017 р. КЗ "ХМКЛ ім. О.С. Лучанського", ОСОБА_4 госпіталізована 12.05.2017 р., виписана 31.05.2017 р., діагноз: гострий передньо-поперековий, верхушечний, боковий Q інфаркт міокарда ЛЖ (12.05.2017 р.). Постінфарктний кардеосклероз (Q-ИМ 2015 р.). Стенозіруючий атеросклероз коронарних артерій - ЛКА, ПКА. Стентірування ПМЖВ ЛКА - 1ВМS (12.05.2017 р.) (арк. справи 18).

З виписки №550 із медичної картки стаціонарного хворого КЗ "Обласний кардіологічний диспансер" вбачається, що ОСОБА_4 госпіталізована 14.02.2017 р., виписана 21.02.2017 р., діагноз: післяінфарктний кардіосклероз (Не Q - інфаркт міокарду ПСЛШ 19.10.2015 р.). Постійна форма фібриляції передсердь. СН ІІ А ФК ІІІ. Церебральний атеросклероз. Дисциркуляторна енцелопатія ІІ ст. з астено-вегетативним і кохлео-вестибулярним, когнітивним синдромами. Остеохондроз хребта, больовий синдром. Симптоматична артеріальна гіпертензія ІІІ ст. 2 ст. Ризик 4. Ангіопатія сітківки (арк. справи 19).

Згідно епікризу виписного №17252/2017 від 26.05.2017 р. Херсонськоїобласної клінічної лікарні, ОСОБА_4 госпіталізована 02.10.2017 р. та виписана 09.10.2017 р., скарги: на переміщуючу хромоту в правій нижній кінцівці при хотьбі до 10 метрів, біль в спокої в правій стопі (арк. справи 17).

11 липня 2011 року ОСОБА_15 складено заповіт, відповідно до якого, на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: належну їй квартиру АДРЕСА_1 заповіла в рівних частинах своїм донькам: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вказаний заповіт посвідчено приватним нотарісуом Херсонського міського нотаріального округу Драгневич Л.Ю., зареєстрований у реєстрі за №525 (арк. справи 9).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 20.04.2019 року (арк. справи 8).

Згідно договору-замовлення №1077 на організацію та проведення поховання, ОСОБА_1 замовлено організацію та проведення поховання померлого, влаштування місця поховання ОСОБА_4 (арк. справи 22). Відповідно до фіскального чеку № від 20.04.2019 р. сплачено 609,80 грн. за копку могили; ФН № від 20.04.2019 р. сплачено 332,46 грн. за оформлення договору-замовлення, очищення ділянки могили від сміття, оформлення підбору можливого місця здійснення родинного підпо.; ФН № від 20.04.2020 р. сплачено 106,30 грн. за видачу свідоцтва про поховання, надання повідомлення про поховання (арк. справи 22 зворотній бік).

З квитанції до прибуткового касового ордера №17 від 21.05.2019 р. вбачається, що ОСОБА_40 сплачено добровільну пожертву за церковне поховання ОСОБА_15 470,00 грн. (арк. справи 24).

Згідно накладної №8 від 20.04.2019 р. ОСОБА_1 сплачено ФОП ОСОБА_41 9980,00 грн. ритуальної атрибутики; за квитанцією №000353 від 20.04.2019 р. сплачено ФОП ОСОБА_42 за катафалк 1470,00 грн.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №169610191 від 07.06.2019 року право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 16.08.2016 року на підставі договору довічного утримання (догляду) зареєстровано за ОСОБА_2 (арк. справи 16).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №0 від 14.06.2019 р., 23 квітня 1958 року між ОСОБА_43 та ОСОБА_15 зареєстровано шлюб, внаслідок чого змінила прізвище на ОСОБА_44 , а 23.11.1989 року зареєстровано розірвання вказаного шлюбу (арк. справи 15).

Відповідно до листа КЗ "Обласний територіальний центр екстренної медичної допомоги та медицини катастроф" Херсонської обласної ради №888/01-10 від 07.08.2019 р., згідно з електронною базою даних центральної оперативної диспетчерської до ОСОБА_4 надходили виклики: 02.10.2017 (заявка №143) за адресою: АДРЕСА_3 та 12.05.2017 (заявка №110) за адресою: АДРЕСА_3 (арк. справи 58).

Згідно долучених ОСОБА_2 до відзиву квитанцій (арк. справи 83-115) придбавались ліки та сплачувалися комунальні послуги від імені ОСОБА_4 .

Відповідно до листа КЗ "Обласний територіальний центр екстренної медичної допомоги та медицини катастроф" Херсонської обласної ради №112/01-08/20 від 12.09.2019 р., згідно з електронною базою даних центральної оперативної диспетчерської до ОСОБА_4 надходили виклики за адресою: АДРЕСА_4 : 01.10.2017 (заявка №288), 11.11.2018 р. (заявка №266), 02.04.2019 р. (заявка №378), 19.04.2019 р. (заявка №297) (арк. справи 118).

За матеріалами спадкової справи №276/2019 заведеної Другою Херсонською державною нотаріальною конторою до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 встановлено, що 04.06.2019 року із заявою про прийняття спадщини звернулася донька померлої ОСОБА_1 (арк. справи 199 зворотній бік).

Відповідно до обставин, що обґрунтовували вимоги і заперечення учасників справи, розглянуто між сторонами правовідносини, врегульовані частиною 1 статті 203, частинами 1,3 статті 215, частиною 1 статті 229 ЦК України (правові наслідки правочину, який вчинено під впливом помилки).

ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги про визнання недійсним укладеного з ОСОБА_4 договору довічного утримання обґрунтовано наявністю помилки (ч.1 ст.229 ЦК України).

Суд розглядає справу із застосуванням до спірних правовідносин правової норми частини 1 статті 229 ЦК України, яка передбачає правові наслідки правочину, який вчинено під впливом помилки, відтак, розглядаючи справу суд виходить з частини 1 статті 229 ЦК України як правової норми заявлених вимог про визнання правочину (договору довічного утримання) недійсним.

Так, частиною 1 статті 229 ЦК України визначено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Правочини, вчинені внаслідок помилки належать до категорії правочинів, в яких внутрішня воля співпадає з волевиявленням та дійсно спрямована на досягнення мети правочину, але формування такої волі відбулося під впливом обставин, які спотворили справжню волю особи. Помилка це неправильне сприйняття особою фактичних обставин, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Для визнання правочину недійсним як укладеного під впливом помилки необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Під помилкою, що має істотне значення, розуміється помилка щодо, зокрема, природи правочину, прав та обов`язків сторін. Правочин, укладений внаслідок помилки, належить до оспорюваних правочинів. Як правило, позивачем виступає особа, яка діяла під впливом помилки. Основним наслідком визнання недійсним правочину, вчиненого внаслідок помилки, є двостороння реституція повернення сторін до первісного стану.

В даному випадку позивачка ОСОБА_45 є спадкоємицею померлої ОСОБА_4 , оскільки звернулася у встановлений законом строк після її смерті з заявою про прийняття спадщини, про що свідчать матеріали спадкової справи (арк. справи 199-207).

Спірним є дійсність договору довічного утримання. Визнання договору недійсним може вплинути на обсяг спадкового майна.

У сенсі положень статті 744 ЦК України договір довічного утримання є одностороннім, за цим договором лише одна особа набувач наділена обов`язками, а відчужував лише правами. Цей договір є оплатним, оскільки набувач набуває за цим договором майно у власність, а відчужувач необхідне утримання у вигляді певних матеріальних благ та послуг, при цьому вартість переданого відчужувачем майна, як правило, не може бути еквівалентною вартості переданого відчужувачу утримання. Договір довічного утримання не має визначеного строку дії, тому розмір утримання залежить від тривалості життя відчужувача, якщо договір не буде розірвано з інших підстав, передбачених законом. Майно, що відчужується, може бути нерухомим або рухомим, що має значну цінність.

Відповідно до визначеної статтю 745 ЦК України форми договору договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Особливістю договору довічного утримання (догляду) є припинення договору довічного утримання (догляду) з підстав: 1) розірвання договору за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; чи на вимогу набувача; 2) зі смертю відчужувача.

Зібрані в справі докази, в тому числі покази свідків у їх сукупності, вказують на те, що ОСОБА_4 проживала у своєї доньки ОСОБА_3 , але при цьому гостювала та ночувала у будинку доньки ОСОБА_1 , жодні зі свідків не вказали на те, що ОСОБА_4 проживала на момент укладення договору довічного утримання за місцем своєї реєстрації, тобто у квартирі, яка є предметом договору довічного утримання.

ОСОБА_4 не вперше була у нотаріуса у 2011 році вона склала заповіт на своїх дочок ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_46 підтвердила, що вона розповідала ОСОБА_4 про те, що уклала договір довічного утримання на свого онука, але зазначає що ОСОБА_4 за півроку до смерті їй говорила, що вона писала заповіт.

Усі свідки зі сторони позивачки, які є її близькими родичами стверджують про те що ОСОБА_4 не говорила про укладення договору довічного утримання, а стверджувала, що майно вона залишає своїм донькам.

В той же час свідки зі сторони відповідача, які є співробітницями ОСОБА_4 , стверджують, що ОСОБА_4 завжди говорила, що її квартира відійде онуку ОСОБА_2 .

Свідки та сторони стверджували, що ОСОБА_4 була до смерті у ясному розумі та при пам`яті.

З пояснень сторін в судовому засіданні відслідковується, що між позивачкою ОСОБА_1 та третьою особою ОСОБА_3 (матір`ю відповідача ОСОБА_2 ), які є рідними сестрами та доньками ОСОБА_4 склалися неприязні відносини.

За таких обставин суд вважає, що ОСОБА_4 приховувала від доньки ОСОБА_1 факт укладення договору довічного утримання для того, щоб її доньки не сварилися з цього приводу.

За договором довічного утримання від 16.08.2016 р. (арк. справи 76-77) відчужувач ОСОБА_47 передала у власність набувачу ОСОБА_2 , який прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1 , взамін чого набувач зобов`язався забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом матеріальним забезпеченням 1000,00 грн. на місяць з індексацією, забезпеченням харчами, одягом, медикаментами, лікарськими засобами; наданням медичної допомоги шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників, оплату комунальних та інших послуг, пов`язаних з проживанням в квартирі відчужувача, надання будь-якої іншої допомоги, забезпечення всіма предметами домашнього вжитку, речами, літературою тощо

Договір довічного утримання містить пункт 11, за яким нотаріусам роз`яснено сторонам чинного законодавства щодо порядку укладення договорів довічного утримання, підстав та порядку визнання їх недійсними тощо. За пунктом 12 сторони підтвердили, що договір відповідає їх намірам і не носить характеру фіктивного або удаваного правочину та укладається ними у відповідності зі справжньою волею без будь-якого застосування фізичного або психологічного тиску та на вигідних для них умовах і не є результатом впливу тяжких обставин, договір укладається без застосування обману чи приховування фактів, які мають істотне значення, сторони однаково розуміють значення, умови договору, його природу і правові наслідки, що створюються даним договором. Сторони засвідчили визначення в договорі усіх істотних умов своїми підписами.

За таких обставин, посилання на те, що внутрішня воля ОСОБА_4 при укладенні договору довічного утримання співпадала з волевиявленням та була спрямована на досягнення мети правочину, але формування такої волі відбулося під впливом обставин, які спотворили справжню волю особи, з огляду на наявні факти в їх сукупності не може бути прийнято судом як доведене.

Помилка це неправильне сприйняття особою фактичних обставин, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. ОСОБА_1 ж не обґрунтувала, які ж саме фактичні обставини були її матір`ю ОСОБА_4 особисто неправильно сприйняті, що вплинуло на її волевиявлення укласти договір довічного утримання.

Для визнання правочину недійсним як укладеного під впливом помилки необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Під помилкою, що має істотне значення, розуміється помилка щодо, зокрема, природи правочину, прав та обов`язків сторін. Обставини (факти), якими ОСОБА_1 обґрунтовує помилку, не доводять помилку ОСОБА_4 щодо природи правочину довічного утримання, прав ОСОБА_4 та обов`язків ОСОБА_2 за цим договором.

В справі відсутні докази на спростування направленості волевиявлення ОСОБА_4 на укладення саме договору довічного утримання з відчуженням конкретного нерухомого майна як то однокімнатної квартири, якою ОСОБА_2 за згоди ОСОБА_4 користувався.

ОСОБА_1 не обґрунтовує недійсність договору недотриманням нотаріусом вимог порядку вчинення нотаріальних дій, відтак, слід виходити з того, що все прописане в договорі було прочитано, зрозуміло ОСОБА_4 та бажано на час посвідчення договору.

ОСОБА_1 не зазначає, які ж саме фактичні обставини неправильно були сприйняті ОСОБА_4 , що спотворило її справжню волю, за відсутності яких обставин можна було б вважати, що правочин довічного утримання не був би вчинений.

Бажання, яке було висловлено ОСОБА_4 раніше по іншому розпорядитися квартирою (заповіт) не є підставою для визнання правочину недійсним, оскільки це не є помилкою у розумінні частини 1 статті 229 ЦК України щодо обставин, які мають істотне значення, а саме помилкою щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін тощо, помилка щодо мотивів правочину істотного значення не має.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_1 не довела обставини недійсності укладеного ОСОБА_4 договору довічного утримання.

Посилання в судовому засіданні на неналежне виконання ОСОБА_2 договору не є підставою для визнання правочину недійсним.

Оцінка зібраних у справі доказів вказує на відсутність підстав для визнання договору довічного утримання вчиненим під впливом помилки, внаслідок чого суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).

Згідно з положенням пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Такого клопотання стороною позивача не завлено.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару успіху, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

За правилами частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З огляду на зазначене, положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19.

За п. 2 Угоди про надання правової допомоги від 09.08.2019 року, укладеної між ОСОБА_2 та адвокатом Мальцевим А.П. клієнт сплачує адвокату гонорар за домовленістю. Угода не містить чітко визначеного гонорару, плату за участь в судових засіданнях тощо.

Згідно звіту від 09.09.2019 р., копію якого отримав ОСОБА_2 та який є фактично розрахунком наданих послуг адвоката, вартість правової допомоги 8400,00 грн. (арк. справи 136).

За квитанцією від 09.09.2019 р. адвокатом Мальцевим Я.М. прийнято за послуги надання юридичних послуг 8400,00 грн. (арк. справи 133а), враховуючи, що вказана квитанція додана ОСОБА_2 до заяви про стягнення правової допомоги, суд дійшов висновку, що вказана квитанція видана адвокатом Мальцевим Я.М. саме ОСОБА_2 при прийнятті від нього гонорару за виконану правову допомогу за договором від 09.09.2019 р. згідно розрахунку від 09.09.2019 р.

Стороною позивача клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не заявлялося, не співмірність витрат не доводилася.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Постанова Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказує, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

За таких обставин заява підлягає задоволенню, а судові витрати відповідача покладенню на позивача на підставі п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України в загальній сумі 8400,00 грн.

За приписами ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

З огляду вказане, заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 12 липня 2019 року у вигляді арешту 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 .

На підставі ч.10 ст. 158 ЦПК України заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Підстави для негайного виконання рішення відсутні.

Рішення в повному обсязі складене 30 грудня 2020 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 76, 81, 90, 235, 258, 263-265, 268, 273, 353, 354ЦПК України, суд

В И Р І Ш И І В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_3 , виданий Новокаховським МВ УМВС України в Херсонській області 18.07.1997 року, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 ), треті особи: ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_5 ), приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Семенихіна Вікторія Іларіонівна (місцезнаходження: м.Херсон, вул. Преображенська, 32) про визнання договору довічного утримання (догляду) недійсним в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_3 , виданий Новокаховським МВ УМВС України в Херсонській області 18.07.1997 року, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 ) судові витрати на правничу допомогу в розмірі 8400,00 грн. (вісім тисяч чотириста грн. 00 коп.).

Заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 12 липня 2019 року у вигляді арешту 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 - скасувати.

Роз`яснити, що на підставі ч.10 ст. 158 ЦПК України заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Херсонського апеляційного суду безпосередньо або через Херсонський міський суд Херсонської області з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяО. В. Ус