Провадження № 2/344/1099/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

07 лютого 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Ковалюк І.П.,

секретаря Караїм Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів, мотивуючи тим, що 03 лютого 2010 року між ним та ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 укладено договір позики, за яким останні отримали грошові кошти в розмірі 500 євро, а в подальшому 14.04.2010 року отримали грошові кошти в розмірі 4960 євро та зобов`язались їх повернути терміном до одного року, що підтверджується розписками позичальників. Однак ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. Після смерті ОСОБА_4 , відповідач ОСОБА_2 отримав спадщину. У встановлені в розписці строки грошові кошти позивачу повернуті не були. Вважає, що у зв`язку з невиконанням умов договору, з відповідача в його користь підлягає стягненню 74 100,39 гривень.

Позивач у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та щодо заочного рішення не заперечив.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причину неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов договору позики, внаслідок чого позикодавець позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за договором позики з позичальника.

Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Судом витребовувались для огляду матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Згідно матеріалів справи (№0907/7421/2012) встановлено, що оригінали розписок від 14.04.2010 року та 03.02.2010 року містяться в матеріалах цивільної справи №0907/7421/2012, провадження №2/344/1032/13 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення боргу (а.с.47-48). Заочним рішенням суду від 22.04.2013року позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість із урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 % річних за договором позики в сумі 28644,00грн та судові витрати. В решті частини позовних вимог відмовлено.

Судом встановлено, що 03 лютого 2010 року між позивачем та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 укладено договір позики, за якою відповідачі отримали від позивача грошові кошти в сумі 500 євро з терміном на 10 днів.

14 квітня 2010 року між позивачем та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 укладено договір позики, за якою відповідачі отримали кошти від позивача грошові кошти в сумі 4960 євро на термін 1 рік.

Згідно свідоцтва №НОМЕР_2 на право особистої власності гаража від 11.12.2008 року покійна ОСОБА_4 , на підставі розпорядження виконкому Івано-Франківської міської ради народних депутатів №204-р від 14.07.1994 року була власником гаража АДРЕСА_2 на праві особистої власності (а.с.6).

Відповідно до відповіді Облсуговуючого кооперативу №9 від 17.09.2019 року встановлено, що 27.08.2015 року було проведено переоформлення гаража АДРЕСА_2, реєстраційний номер №186 на ОСОБА_2 , який на даний час є власником гаража (а.с.7).

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, в даному випадку - розписками від 03.02.2010 року та 14.04.2010 року.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Так, в постанові Верховного Суду України від 02.07.2014р. у справі №6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання».

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013р. у справі № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей.

Однак у встановлений в договорах строк позичені кошти відповідачем повернуті не були.

Згідно ч.2 ст.524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч.3 ст.533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах встановлених законом.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц зробила висновок, що укладення і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству, тому у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути таку ж суму грошових коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Згідно вимогами позивача, станом на 10 жовтня 2019 року за відповідачем наявна заборгованість за договорами позики в загальній сумі 2750 Євро, що, за курсом НБУ станом на 10 жовтня 2019 року еквівалентно 74 100 гривень 39 копійки.

Будь-яких доказів на спростування проведеного позивачем розрахунку відповідачем суду не надано.

Згідно положень ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, аналогічне визначення міститься також в ст. 81 ЦПК України.

В ст. 13 ЦПК України зазначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527 ч. 1, 625, 1048, 1049, 1050 Цивільного Кодексу України, керуючись ст. ст. 12, 13, 133, 137, 141, 247, 259, 263-265, 268, 273, 280-282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер - невідомий, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , заборгованість за договором позики в розмірі 74 100, 39 гривень.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 12 лютого 2020 року.

Суддя Ковалюк І.П.