Справа № 344/9648/19
Провадження № 22-ц/4808/1167/20
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Горейко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Девляшевського В.А., Максюти І.О.

секретаря Маслей А.М.

з участю апелянта ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду, постановлену у складі судді Пастернак І.А. 03 грудня 2019 року в м. Івано-Франківську, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інкомбуд» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу майна, що буде створене в майбутньому,

в с т а н о в и в:

30.05.2019 року ТОВ «Інкомбуд» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу майна, що буде створене в майбутньому.

Позов мотивовано тим, що 13.12.2017 року між ТОВ «Інкомбуд» та ОСОБА_3 укладено договір №4/10/5 купівлі-продажу майна, що буде створене в майбутньому, предметом якого було придбання відповідачем квартири АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 . Вартість вказаної квартири згідно п. 1.2 договору становить 149 000 грн. Відповідно до п. 6.1.1 договору вказана сума підлягала сплаті покупцем протягом трьох днів з моменту укладення даного договору. Після введення об`єкта в експлуатацію продавець повідомив покупця про завершення будівництва та надав документи, необхідні для реєстрації права власності, передбачені п. 2.5 договору. Таким чином, ТОВ «Інкомбуд» виконало свої обов`язки, передбачені договором, натомість ОСОБА_3 не виконав обов`язок, передбачений п. 6.1.1 договору, та не оплатив вартість квартири. Незважаючи на невиконання обов`язку щодо оплати вартості квартири, відповідач 22.12.2017 року зареєстрував право власності на неї, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Посилаючись на наведене, позивач просив стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 149 000 грн., суму штрафних санкцій відповідно до п. 7.1 договору в розмірі 29 800 грн., 3% річних в розмірі 1 457,34 грн., а також 2 703,86 грн. судового збору.

03.12.2019 року сторони звернулися в суд із заявою, в якій просили затвердити укладену між ними мирову угоду та зазначали, що всі викладені умови цієї мирової угоди відповідають їх волевиявленню і породжують настання наслідків, які відповідають їх дійсним інтересам.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 03.12.2019 року затверджено укладену між сторонами мирову угоду, за умовами якої:

1. Предметом даної мирової угоди є домовленість між ТОВ «Інкомбуд» та ОСОБА_3 про добровільне врегулювання спору про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Інкомбуд» заборгованості по договору купівлі-продажу майна, що буде створене в майбутньому №4/10/5 від 13.12.2017 року, який виник між сторонами та перебуває в провадженні Івано-Франківського міського суду.

2. ОСОБА_3 визнає, що його заборгованість перед ТОВ «Інкомбуд» по договору купівлі-продажу майна, що буде створене в майбутньому №4/10/5 від 13.12.2017 року на момент укладення цієї мирової угоди становить 149 000 грн.

3. За даною мировою угодою ОСОБА_3 повертає ТОВ «Інкомбуд» у власність квартиру АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 107).

4. Після затвердження судом цієї мирової угоди, ОСОБА_3 втрачає право власності на квартиру АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 107).

5. Після затвердження судом цієї мирової угоди, за ТОВ «Інкомбуд» визнається право власності на квартиру АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 107).

6. За даною мировою угодою ТОВ «Інкомбуд» відмовляється від позову до ОСОБА_3 та будь-яких претензій майнового та немайнового характеру на квартиру АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 107).

7. Судові витрати по даній справі покласти на ТОВ Інкомбуд.

8. Протягом трьох днів з дня підписання даної угоди сторони подають її на затвердження до Івано-Франківського міського суду і мирова угода набуває чинності після її затвердження.

9. Мирова угода є обов`язковою для виконання. Одностороння відмова від даної Мирової угоди не допускається.

10. Сторони ознайомлені з умовами даної мирової угоди, будь-яких заперечень, а також непорозумінь в її положеннях не мають.

11. Сторони підтверджують, що вищевикладені умови відповідають їх волевиявленню і породжують настання бажаних наслідків, які відповідають дійсним інтересам.

12. В усьому, що не передбачено умовами цієї мирової угоди, її сторони керуються чинним законодавством.

13. Ця угода укладена українською мовою в трьох оригінальних примірниках, по одному для кожної із сторін та для суду.

14. Затверджена судом мирова угода, є правовстановлюючим документом, на підставі якої проводиться реєстрація в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності за ТОВ «Інкомбуд».

У зв`язку із затвердженням мирової угоди провадження у справі закрито.

Не погодившись із ухвалою суду, ОСОБА_1 , яка не брала участі у справі, подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема вказує, що 29.12.2007 року між нею та ОСОБА_3 був укладений шлюб, від якого у них народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Івано-Франківського міського суду від 05.12.2019 року шлюб між нею та ОСОБА_3 розірвано та стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини. 19.06.2020 року нею подано позов про поділ спільного майна подружжя, який перебуває на розгляді в Івано-Франківському міському суді, справа №344/7777/20. Одним із об`єктів поділу спільного майна подружжя є двокімнатна квартира загальною площею 69,9 кв.м, житловою площею 34 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 . Дана квартира є спільною сумісною власністю подружжя.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про затвердження мирової угоди, суд першої інстанції не залучив її до участі у справі як дружину відповідача та не врахував, що вищевказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя її та ОСОБА_3 , так як набута відповідачем 22.12.2017 року під час шлюбу, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_3 №212527144 від 15.06.2020 року.

Таким чином, оскаржувана ухвала безпосередньо впливає на її права та інтереси, адже цієї ухвалою вирішено питання щодо передачі ТОВ «Інкомбуд» у власність квартири, в результаті чого втрачено право власності на цю квартиру, яка є об`єктом права спільної сумісною власності подружжя її та ОСОБА_3 .

З наведених підстав просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

В засіданні апеляційного суду апелянт та її представник доводи апеляційної скарги підтримали, з наведених у ній мотивів.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Причину неявки суду не повідомили.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення апелянта та її представника, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно вимог ч.ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Затверджуючи мирову угоду, суд першої інстанції виходив з того, що укладена між сторонами мирова угода не суперечить вимогам закону та не порушує нічиїх прав і охоронюваних законом інтересів.

Однак, погодитися з таким висновком суду не можна.

Встановлено, що 13.12.2017 року між ТОВ «Інкомбуд», як продавцем, та ОСОБА_3 , як покупцем, укладено договір №4/10/5 купівлі-продажу майна, що буде створене в майбутньому, відповідно до п. 1.1 якого покупець вносить кошти за придбання квартири АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 .

Вартість квартири на дату укладення договору становить 149 000 грн. та визначається виходячи з проектного розміру загальної площі квартири, зазначеної в п. 1.1 цього договору, при цьому вартість 1 кв.м на момент укладення договору становить 2 200 грн. (п. 1.2 договору).

В п. 6.1.1 договору сторони погодили, що внесок у розмірі 149 000 грн. підлягає сплаті протягом трьох днів з моменту укладення даного договору (а.с. 5-10).

Згідно позовної заяви ТОВ «Інкомбуд», ОСОБА_3 не виконав обов`язок, передбачений п. 6.1.1 договору, та не оплатив вартість квартири, у зв`язку з чим позивач і звернувся в суд з даним позовом.

Разом з тим, з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №168439691 від 29.05.2019 року та №212527144 від 15.06.2020 року (а.с. 11-12, 74-77) вбачається, що 22.12.2017 року за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на двокімнатну квартиру загальною площею 69,9 кв.м, житловою площею 34 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

Отже, 22.12.2017 року ОСОБА_3 набув право власності на спірну квартиру.

Відповідно до ч. 7 ст. 49 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

Підставами для постановлення ухвали про відмову у затвердженні мирової угоди і продовження судового розгляду відповідно до ч. 5 цієї ж статті є: 1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або 2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Аналіз вищезазначених норм у сукупності із наявними в матеріалах справи доказами свідчить про те, що висновок суду першої інстанції про затвердження мирової угоди не відповідає вимогам закону та порушує права третіх осіб.

Так, встановлено, що 29.12.2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 57).

Від даного шлюбу у ОСОБА_3 та ОСОБА_1 народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 58).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 05.12.2019 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано. Цим же рішенням з ОСОБА_3 стягнуто аліменти в користь ОСОБА_1 на утримання дочки в розмірі 1 500 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 59-60).

Таким чином встановлено, що на момент придбання ОСОБА_3 спірної квартири, він перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_1 .

Положеннями ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що затвердження мирової угоди у справі є прямим порушенням судом першої інстанції майнових прав ОСОБА_1 , яка не була залучена до участі у справі.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, зазначивши, що укладена між сторонами мирова угода не порушує нічиїх прав і охоронюваних законом інтересів, оскільки не перевірив хто насправді є власником спірного майна.

За таких обставин, оскільки умови мирової угоди не відповідають засадам справедливості, добросовісності та розумності, апеляційний суд в силу вимог ст. 379 ЦПК України приходить до висновку, що ухвала Івано-Франківського міського суду від 03.12.2019 року підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 03 грудня 2019 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча М.Д. Горейко

Судді: В.А. Девляшевський

І.О. Максюта

Повний текст постанови складено 05 листопада 2020 року