Справа № 627/601/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2020 року смт. Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:

головуючого Вовк Л.В.

з участю секретаря Пушкар І.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Літвінової А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Краснокутськ в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення компенсації вартості автобусу,

встановив :

В червні 2019 р позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення компенсації вартості автобусу.

В позові ОСОБА_1 вказав , що 21 квітня 2010 року він в м.Житомир за свої кошти придбав автобус марки БАЗ моделі А 079.25 д.н.з. НОМЕР_1 , 2007 року випуску за 40 000 грн. По домовленості , автобус зареєстрували за ОСОБА_3 в МРЕВ м.Богодухів ,на підставі договору купівлі-продажу від 21.04.2010 року . Вказаний автобус був відремонтований зусиллями та за власні кошти позивача , однак ОСОБА_3 заволодів транспортним засобом та користується ним по даний час. На думку позивача , відповідач вчинив шахрайські дії , заволодівши його коштами та використавши підроблені документи . За заявою позивача відкрито кримінальне провадження .Тому він прохає стягнути з відповідача вартість автобусу у сумі 355 036, 23 грн., відповідно до висновку експерта.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов , просять задовольнити.

Представник відповідача позов не визнав , просив відмовити, оскільки власником автобусу є відповідач та придбав його на законних підставах.

Суд , заслухавши пояснення сторін , дослідивши докази по справі , матеріали цивільної справи №627/238/13-ц, матеріали кримінального провадження №0000030, допитавши свідків , дійшов до наступних висновків .

Питання набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав регулюють норми глави 83 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Отже, предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і яке не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину, або інших підстав, передбачених статтею 11ЦК України).

Відповідно до ст.1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі .У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість ,яка визначається на момент розглядом судом справи про повернення майна .

Матеріалами справи встановлено , що на підставі біржового договору купівлі-продажу транспортного засобу від 21 квітня 2010 року реєстраційний номер 200571 , ОСОБА_3 в цей же день на товарній біржі « Альянс» придбав автобус БАЗ моделі А 079.25 д.н.з. НОМЕР_1 , 2007 року випуску .

Вказаний транспортний засіб ОСОБА_3 зареєстрував в МРЕВ м.Богодухів , про що свідчить свідоцтво про реєстрацію САА № 532380.

Згідно п.15 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою КМУ від 7 вересня 1998 р. № 1388 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 р. № 1371) (далі - Порядок) під час проведення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортні засоби, крім випадків вибракування їх у цілому, підлягають огляду та дослідженню з метою звірення ідентифікаційних номерів їх складових частин з номерами, зазначеними у поданих власником для реєстрації документах, визначення їх справжності та проведення перевірки за Єдиним державним реєстром Державтоінспекції та автоматизованою базою даних про розшукувані транспортні засоби, встановлення відповідності конструкції і технічного стану транспортних засобів обов`язковим вимогам правил, нормативів і стандартів України. Огляд проводиться уповноваженими працівниками підрозділів Державтоінспекції за місцем реєстрації транспортних засобів, а дослідження фахівцями експертної служби МВС або іншими спеціалістами, що мають свідоцтво про право проведення відповідного виду експертних досліджень і внесені до Реєстру атестованих судових експертів. За результатами огляду в документах, які подаються для державної реєстрації, уповноважений працівник підрозділу Державтоінспекції робить відповідну відмітку або складає акт технічного огляду. До зазначених документів додається відповідний висновок фахівця.

Таким чином державна реєстрація 28 квітня 2010 року автобусу марки БАЗ А079.23, 2007 р. підтверджує його відповідність технічного стану транспортного засобу обов`язковим вимогам правил, нормативів і стандартів України.

21 липня 2010 року між відповідачем та ТОВ «Вікінг-Авто», де працює відповідач, було укладено договір оренди спірного автобусу.

Позивач в обгрунтування позовних вимог послався на те, що він уклав з відповідачем договір про спільну діяльність , предметом якого був ремонт автобусу за спільні кошти та подальша його експлуатація .

Однак в ході судового розгляду судом встановлено , що будь-яких письмових договорів відповідно до вимог ст. 1131 ЦК України про спільну діяльність сторони не укладали .

Згідно наданих рахунків - фактури закупівлі запасних частин до автобусу на суму 61 467 ,82 грн. здійснено відповідачем ОСОБА_4 .

Вказані обставини встановлені рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 07.02.2014 року по справі №627/238/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих коштів та відшкодування моральної шкоди , залишеним без змін ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 13.05.2014 року , та доказуванню не підлягають при розгляді справи.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України ,обставини ,встановлені рішенням суду у господарській ,цивільній або адміністративній справі , що набрало законної сили , не доказуються при розгляді іншої справи , у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини ,якщо інше не встановлено законом.

Допитаний по справі свідок ОСОБА_5 пояснив , що дійсно бачив на подвір ї домоволодіння ОСОБА_1 пошкоджений автобус, який ремонтували . Пізніше вказаним автобусом став керувати ОСОБА_3 . Однак, свідку не відомо, хто саме є власником автобусу та за чиї кошти був придбаний транспортний засіб.

Свідок ОСОБА_6 пояснив ,що він проводив зварювальні роботи автобусу та йому ,зі слів ОСОБА_1 відомо , що придбав пошкоджений автобус позивач , яким після ремонту заволодів та керує ОСОБА_3 .

Надана позивачем довідка ТОВ « Баранівкатранс «від 24.07.2013 р. про те, що гроші від гр-на ОСОБА_3 за спірний автобус товариство не отримувало ; квитанції до прибуткового касового ордера №13 , рахунок-фактура № СФ-0000228 від 21.04.2010 року , рахунок №14389 від 25.05.2010 року , що ОСОБА_1 придбав запчастини , не є підставою для задоволення позову.

За заявою ОСОБА_1 заведено кримінальне провадження №0000030 за ч.1 ст.190, ч.ч.1,4 ст.358 КК України , щодо , на його думку шахрайських дій ОСОБА_3 та використання підроблених документів. Однак , судом встановлено , що підозра жодній особі по кримінальній справі не пред`явлена , остаточне рішення не прийнято, вироком суду винність чи невинність ОСОБА_3 не доведена .

Тому посилання позивача , що на його думку , матеріалами кримінального провадженням доведено шахрайські дії ОСОБА_3 щодо оформлення автобусу та використання ним підроблених документів , передчасні та доказами не підтверджені.

Пояснення в судовому засіданні позивача , що автобус використовується незаконним шляхом , що є докази , що ОСОБА_3 не сплачував кошти за купівлю автобусу , що рахунок-фактура не відповідає дійсності та є підроблений підлягають перевірці під час досудового розслідування в кримінальному провадженні .

Висновок судово автоварознавчої експертизи № 24909 від 20.11.2018 року, проведеної в рамках кримінального провадження про те, що середня ринкова вартість автобуса БАЗ А 079.25 н.з. 06 НОМЕР_2 , 2007 року випуску складає 355 036.23 грн. не є підставою для стягнення з відповідача вказаної суми.

Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Позивач не надав суду належних та допустимих доказів , які б підтверджували безпідставне набуття ОСОБА_3 автобусу , тому підстав для задоволення позову не має.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.1212,1213 ЦК України , ст.ст. 10, 12,13,81,263-265,354 ЦПК України , суд

ухвалив :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення компенсації вартості автобусу залишити без задоволення .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення викладений 14 лютого 2020 року.

Суддя Вовк Л. В.