ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/192/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., П`єнти І.В.,

секретар судового засідання Садік Н.Д.,

з участю: відповідача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/20441/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 жовтня 2019 року (суддя Стефанишин С.Л., повне судове рішення складено 29 жовтня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

31 липня 2019 року ОСОБА_3 (тепер ОСОБА_3 ), звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначала, що до 26 жовтня 2018 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, мають двоє дітей - сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньку ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 березня 2018 року з ОСОБА_1 на її користь стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі по 930 грн на кожну дитину щомісячно. Від виконання рішення суду відповідач ухилявся, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 26960 грн.

Тому, позивачка просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 01 лютого 2018 року по 31 березня 2019 року в сумі 8146 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 жовтня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 8146 грн. Вирішено питання про судовий збір.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи. Суд не врахував те, що він у період з 01 грудня 2017 року до 01 квітня 2019 року перебував за кордоном, змінювалось його зареєстроване місце проживання. Про рішення суду про стягнення аліментів і відкриття виконавчого провадження не був повідомлений. У зазначений період дітей утримував, передавав кошти та надсилав на банківський рахунок сина, загальна сума близько 30000 грн. Про наявність заборгованості за аліментами дізнався після приїзду в Україну у квітні 2019 року та сплатив її. Вважає, що його вини в невиконанні рішення суду немає.

У засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав. Представник позивачки визнала її необґрунтованою у повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з п. 1, п. 3 і п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

При задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, поданий позивачкою розрахунок неустойки за прострочення сплати аліментів є правильним, а тому порушене право підлягає захисту.

Однак, з таким рішенням суду погодитись не можна, оскільки воно прийняте внаслідок допущеної неповноти з`ясування обставин справи, що призвело до невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та неправильного вирішення спору.

Встановлено, що заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 березня 2018 року частково задоволений позов і стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 930 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з 02 лютого 2018 року і до повноліття дітей.

На виконання судового рішення 06 вересня 2018 року Хмельницьким міськрайонним судом виданий виконавчий лист №686/2622/18.

10 вересня 2018 року позивачка пред`явила виконавчий лист до виконання в Перший відділ ДВС м. Хмельницький і за її заявою державним виконавцем відкриті виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_1 аліментів у зазначеному розмірі на утримання сина ОСОБА_5 ВП№57166430 (а.с.45) і на утримання доньки ОСОБА_6 ВП№57165988 (а.с.46).

Постановою державного виконавця від 23 жовтня 2018 року виконавчі провадження об`єднані у зведене виконавче провадження (а.с.47).

Згідно з довідкою державного виконавця №25405/14.19-30 від 25 квітня 2019 року (а.с.8) у період з лютого 2018 року по березень 2019 року виплати від ОСОБА_1 по сплаті аліментів на користь стягувача у виконавчому провадженні не надходили.

Станом на 01 березня 2019 року розмір заборгованості за аліментами становить 13480 грн.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Згідно зі ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Як роз`яснено у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки /пені/ настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд відповідно повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки.

Відсутність хоча б одного з вищевказаних елементів, на підставі яких у одержувача виникає право, а у платника аліментів - обов`язок сплати неустойки, виключає можливість її стягнення.

При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, не пов`язується з дотриманням державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження», а правомірність розрахунку заборгованості за аліментами безумовно не свідчить про наявність підстав для її стягнення.

На підставі ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Із оглянутої у засіданні апеляційного суду цивільної справи №686/2622/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів вбачається, що у встановленому законом порядку відповідач про розгляд справи повідомлений не був. Надіслані йому судові повістки про виклик у судове засідання та копія заочного рішення суду повернулися до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого строку зберігання».

Відповідно до постанов державного виконавця від 10 вересня 2018 року про відкриття виконавчого провадження та від 23 жовтня 2018 про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей адресою боржника є АДРЕСА_1 .

Згідно з відмітками у паспорті громадянина України (а.с.41-42) ОСОБА_1 з 30 червня 1988 року по 10 травня 2018 року був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 . У період з 10 травня 2018 року до 17 вересня 2018 року адресою реєстрації місця проживання був будинок АДРЕСА_2 . З 17 вересня 2018 року по 07 травня 2019 року відсутні відомості про реєстрацію місця проживання позивача.

Інших доказів поінформованості про ухвалене відносно ОСОБА_1 судове рішення про стягнення аліментів і відкриття виконавчого провадження матеріали справи не містять.

Із наявної у матеріалах справи копії паспорта ОСОБА_1 для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 (а.с.42-44) вбачається наявність відміток про перебування у період з 01 грудня 2017 року до 29 квітня 2018 року і з 11 травня 2018 року до 01 квітня 2019 року за межами України.

Як вбачається з долучених до апеляційної скарги виписок з карткового рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 АТ КБ «Приватбанк» (а.с.59-63), відповідач здійснив у період з жовтня 2018 року по березень 2019 року шістнадцять переказів на рахунок сина ОСОБА_5 на загальну суму 27200 грн з коментарем до кожного платежу «аліменти».

Судовим рішенням у справі №686/2622/18 встановлено, що 09 квітня 2019 року державним виконавцем надані розрахунки заборгованості зі сплати аліментів у виконавчих провадженнях №57166430 і № 57165988, відповідно до яких кошти в сумі 12310 грн, що сплачені ОСОБА_1 , були зараховані як аліменти на утримання сина ОСОБА_5 .

Відповідно до розрахунків заборгованості зі сплати аліментів у боржника виникла заборгованість за аліментами на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 1170 грн і та на утримання доньки ОСОБА_6 в розмірі 13480 грн

09 квітня 2019 року ОСОБА_1 сплатив зазначену заборгованість за аліментами, що підтверджується квитанціями №105 і №106.

23 квітня 2019 року державним виконавцем виданий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні №57166430 (про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_5 ), відповідно до якого кошти в сумі 12310 грн не враховані як сплата аліментів.

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, проведеним державним виконавцем, станом на 11 жовтня 2019 року суму заборгованості в розмірі 13480 грн ОСОБА_1 сплатив.

Крім того, у засіданні апеляційного суду встановлено, що постановами державного виконавця від 23 квітня 2019 року у виконавчих провадженнях №57166430 і № 57165988 з ОСОБА_1 на підставі ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» стягнуто штраф на користь стягувача за не сплату аліментів понад один рік у розмірі по 20% у сумі по 2696 грн у кожному провадженні, який сплачений боржником на підставі квитанцій №ПН1956 і №ПН2082 від 16 липня 2019 року.

Проте, при ухваленні рішення про стягнення пені суд першої інстанції зазначені обставини не з`ясував і не врахував. Як не врахував і причини виникнення заборгованості за аліментами.

Отже, суд не звернув уваги на те, що нас час ухвалення рішення суду про стягнення аліментів, пред`явлення виконавчого листа до виконання, відкриття виконавчого провадження і протягом розрахункового періоду заборгованості за аліментами ОСОБА_1 перебував за межами України, доказів належного його повідомлення про ухвалене відносно нього рішення про стягнення аліментів і про наявність виконавчого провадження немає.

Позивач регулярно перераховував кошти дітям, що свідчить про відсутність умислу ухилятися від обов`язку з їх утримання.

Тому, відсутні підстави вважати, що заборгованість за аліментами виникла з вини ОСОБА_1 і наявні правові підстави для стягнення неустойки за прострочення їх сплати.

У зв`язку з наведеним, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в позові.

На підставі ч. 7 і ч. 13 ст. 141 ЦПК України документально підтверджені витрати позивача по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1152,60 грн необхідно компенсувати за рахунок держави в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів відмовити.

Судові витрати ОСОБА_1 по оплаті судового збору в

сумі 1152 грн 60 коп (одна тисяча сто п`ятдесят дві грн 60 коп) компенсувати за рахунок держави в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач О.І. Талалай

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта