ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/419/17 Номер провадження 22-ц/814/158/20Головуючий у 1-й інстанції Куц Т. О. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Карпушина Г.Л., Панченка О.О.,

при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника громадської організації «Товариство №2 по експлуатації індивідуальних гаражів» - Кириченко Галини Володимирівни на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 03 червня2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до громадської організації «Товариство №2 по експлуатації індивідуальних гаражів» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, посилаючись на те, що з 02.09.2010 він був прийняти на посаду охоронника громадської організації «Товариство № 2 по експлуатації індивідуальних гаражів» (далі ГО «Гаражне товариство № 2»), 19.01.2017 прийшов на робоче місце і побачив, що замки змінені та в нього фактично відсутня можливість приступити до роботи, голова товариства на дзвінки не відповідає; 25.01.2017 голова товариства йому повідомив, що його звільнено; 11.02.2017 йому було видано наказ про припинення трудового договору, з якого вбачається, що його звільнено 15.12.2016 за згодою сторін.

У позові просив поновити його на посаді охоронника ГО «Гаражне товариство № 2» та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у розмірі 20 000 грн, оскільки в зв`язку зі звільненням він втратив душевний спокій, постійно перебував у роздратованому стані, не має засобів для забезпечення належного рівня життя, не зміг допомогти своїй дочці, яка потребувала його допомоги в зв`язку лікуванням .

07.07.2017 від позивача до суду надійшли уточнені позовні вимоги, згідно яких просив скасувати наказ (розпорядження) № 3 про припинення трудового договору (контракту) від 15.12.2016; поновити його на посаді охоронника ГО «Гаражне товариство № 2» та стягнути із відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 9 781 грн 66 коп. та моральну шкоду у розмірі 80 000 грн, а також понесені судові витрати у розмірі 120 грн.

Рух справи в суді першої інстанції

13.07.2017 у справі було ухвалено заочне рішення, яким вимоги позивача задоволено.

22.08.2017 надійшла заява від ГО «Гаражне товариство № 2» про перегляд вказаного рішення.

02.11.2017 ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області заяву задоволено, заочне рішення від 13.07.2017 було скасовано і призначено справу до розгляду в загальному порядку (т.1 а.с. 210-211).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ № 3 від 15.12.2016 виданий головою правління ГО «Гаражне товариство № 2» про звільнення ОСОБА_1

Поновлено ОСОБА_1 на посаді охоронника ГО «Гаражне товариство № 2».

Стягнуто з ГО «Гаражне товариство № 2» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 9781 грн 66 коп.

Стягнуто з ГО «Гаражне товариство № 2» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2000 грн .

Стягнуто з ГО «Гаражне товариство № 2» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 137,62 грн .

Стягнуто з ГО «Гаражне товариство № 2» на користь держави судовий збір в сумі 1280 грн .

Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 1450 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду його в апеляційному порядку оскаржила представник ГО «Гаражне товариство № 2» - Кириченко Г.В.

Просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким закрити провадження в частині вимог позивача про поновлення його на посаді охоронника в Гаражному товаристві № 2, в іншій частині відмовити в позові.

Позиція сторін

Доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує на те, що між сторонами відсутній предмет спору, посилаючись зокрема на те, що постановою Верховного Суду від 22.05.2019 у справі № 534/1678/17-ц скасовано постанову Полтавського апеляційного суду від 28.01.2019 та додаткову постанову Полтавського апеляційного суду від 11.02.2019 та ухвалено нове рішення, згідно з яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ГО «Гаражне товариство № 2»про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації моральної шкоди відмовлено.

Крім того, 29.01.2019 ОСОБА_1 поновлено на роботі на посаді охоронника ГО «Гаражне товариство № 2», а 17.03.2019 позивач звільнений з посади охоронника за власним бажанням на підставі заяви останнього.

Представник відповідача також вказує на те, що частина коштів у зв`язку із вимушеним прогулом позивача була йому виплачена.

Крім того, у апеляційній скарзі представник відповідача просить долучити докази, які не були надані суду першої інстанції з поважних причин.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Щодо явки в судове засідання

Сторони та їх представники в судове засідання не з`явилися будучи належним чином повідомлені про час та розгляд справи.

Від представника відповідача надійшла заява із проханням розглядати справу без його участі.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач працював в ГО «Гаражне товариство № 2» з 02.09.2010 на посаді охоронника, згідно трудової книжки ( т.1 а.с.15).

Згідно наказу (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) №3 від 15.12.2016 ОСОБА_1 було звільнено з посади охоронника на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін.

Позивач не був ознайомлений з даним наказом до 11.02.2017, про що свідчить відсутність його підпису на наказі і копія зазначеного наказу, згідно пояснень позивача, була отримана лише 11.02.2017.

Крім того, суд першої інстанції вірно зазначив та підтверджується матеріалами справи, що представником позивача на підтвердження своїх заперечень надано такі докази: наказ № 2 ГО «Гаражне товариство № 2» про призначення голови правління Подзорова П.В., (т.2 а.с. 38); наказ № 6 «Про поновлення на роботі» від 21.08.2017, згідно якого ОСОБА_1 було поновлено на роботі на посаді охоронника ГО «Гаражне товариство № 2» на виконання рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 19.07.2017 у справі № 534/419/17 (т.2 а.с.137); наказ № 7 від 28.08.2017 «Про скорочення штату працівників», відповідно до якого посаду охоронника ГО «Гаражне товариство № 2» скорочено ( т.2 а.с. 137); акт від 29.08.2017 складений про те, що ОСОБА_1 29.08.2017 не з`явився на роботу ГО «Гаражне товариство № 2» з 08 год до 10 год 06 хв, о 10 год 06 хв він з`явився і отримав наказ про поновлення на роботі ( т.2 а.с. 47); акт від 30.08.2017, згідно якого ОСОБА_1 30.08.2017 на роботу не з`явився, до роботи не приступав, отримав лише заробітну плату та копію наказу ( т.2 а.с. 48); акт від 31.08.2017 відповідно до якого ОСОБА_1 на роботу не з`явився ( т. 2 а.с. 50); аналогічні акти про неявку на роботу ОСОБА_1 від 01.09.2017, 04.09.2017 ,05.09.2017, 06.09.2017 ,07.09.2017, 08.09.2017 ( т. 2 а.с. 51-56), наказ № 8 про звільнення від 08.09.2017 ( т. 2 а.с. 57).

Правильним є висновок суду першої інстанції, що позивачем ОСОБА_1 не було надано гаражному товариству № 2 заяви про звільнення за угодою сторін .

Крім того, судом вірно встановлено, що згідно статуту ГО «Гаражне товариство № 2» правління товариства обирається не менше дев`яти чоловік, строком на 2 роки, згідно п. 26 вказаного статуту в обов`язки правління входить прийом на роботу, звільнення з роботи обслуговуючого персоналу, в той час як, згідно наказу про звільнення ОСОБА_1 було звільнено за підписом одного голови правління (т. 1 а.с.16, 39-43).

Норми права, що підлягають застосуванню

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України, підстави розірвання трудового договору з ініціативи працівника статтями 38 і 39 цього Кодексу, підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу статтями 40, 41, 43, 431 і підстави розірвання трудового договору з керівником на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) статтею 45 цього Кодексу.

Однією з підстав припинення трудового договору, зокрема, є угода сторін (пункт 1 частини 1 статті 36 КЗпП України).

У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 частини1 статті 36 КЗпП України (угода сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами.

Анулювання такої домовленості може відбутися лише тоді, коли власник або уповноважений ним орган і працівник дійшли взаємної згоди.

Припинення трудового договору за пунктом 1 частини 1 статті 36 КЗпП України застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, але пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за пунктом 1 частини 1 статті 36 КЗпП України не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою.

Пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 частини1 статті 36 КЗпП України можуть бути укладені як в письмовій так і в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт 1 частини 1 статті 36 КЗпП України і раніше домовлена дата звільнення.

Виходячи із викладеного, розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 частини 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін), слід з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін.

Позиція апеляційного суду

Щодо доказів наданих в суд апеляційної інстанції

До апеляційної скарги відповідачем надано: копію постанови Верховного Суду від 22.05.2019 в справі № 534/1678/17-ц; копію постанови Полтавського апеляційного суду від 28.01.2019 справа № 534/1678/17; копію наказу ГО «Гаражне товариство № 2» № 01 від 29.01.2019; графік робочого часу охоронника гаражного товариства на лютий 2019 року; акт від 01.02.2019; інструкцію чергового (охоронника) гаражного товариства № 2; копію доповідної записки; наказ про звільнення від 17.03.2019; заява про звільнення від 17.03.2019; висновок про результати медичного огляду; платіжні доручення.

Вказані докази відповідач просить долучити до участі у справі, посилаючись як на поважну причину неподання доказів до суду першої інстанції на те, що звільнення ОСОБА_1 згідно наказу № 01 від 08.09.2017, № 07 від 17.03.2019 та його поновлення згідно наказу № 01 від 29.01.2019 не входили до предмету доказування у даній справі, ці письмові докази набули ознак належності, оскільки містять інформацію, яка має значення для правильного вирішення даної справи.

За приписами статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч.2).

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч.4).

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (ч.5).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч.8).

Статтею 131 ЦПК України (яка була чинна на час подання позовної заяви) було передбачено, що сторони зобов`язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті (ч. 1).

У частині 2 даної статті зазначено наслідки неподання доказів у строк. Аналогічне положення міститься у чинному ЦПК України.

Частиною 3 статті 367 ЦПК України визначено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Підстави позову це ті фактичні обставини, на яких позивач обґрунтовує свої вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що предметом даного позову було визнання незаконним та скасування наказу № 3 від 15.12.2016, виданого головою правління ГО «Гаражне товариство № 2» про звільнення ОСОБА_1 , поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Як підставу позову позивач, зокрема, вказував, що заяви про звільнення за пунктом 1 частини 1 статті 36 КЗпП України не подавав і заперечував факт домовленості щодо звільнення за вказаною підставою.

При розгляді справи предмет позову не змінювався, суд розглянув спір в межах заявлених вимог та доказів наданих сторонами.

При цьому слід зазначити, що оцінка судом доказів, наданих при розгляді справи, з якою незгода одна із сторін, не являється підставою для прийняття нових доказів у суді апеляційної інстанції, оскільки самі сторони при розгляді справі визначаються, у межах строків подачі докази, які докази надавати для підтвердження своїх вимог чи заперечень, а які не надавати.

За вказаних обставин у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для прийняття долучених до апеляційної скарги доказів.

Щодо висновків суді першої інстанції

Враховуючи надані суду першої інстанції докази, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем не надано доказів на підтвердження дотримання роботодавцем указаних вимог при звільненні позивача, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що звільнення позивача з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 36 КЗпП України, було проведено всупереч вимогам чинного трудового законодавства, наказ про його звільнення є незаконним, а позивач підлягає поновленню на роботі на раніше займаній посаді із стягненням на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу та коштів на відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів звертає увагу, що доводи, недоведені в апеляційній скарзі не оспорюють висновки суду щодо незаконності звільнення позивача за пунктом 1 частини 1 статті 36 КЗпП України.

Щодо доводів, наведених в апеляційній скарзі

Щодо відсутності предмету спору

Посилання в апеляційній скарзі про те, що на день ухвалення судом першої інстанції рішення був відсутній предмет спору в частині позовних вимог, не підтверджується матеріалами справи.

Як уже зазначалося, предметом даного позову було визнання незаконним та скасування наказу № 3 від 15.12.2016, виданого головою правління ГО «Гаражне товариство № 2» про звільнення ОСОБА_1 , поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

На час ухвалення рішення суду першої інстанції по даній справі вказаний спір розглянутий не був, наказ про звільнення не скасований, заочне рішення по даній справі було скасовано судом першої інстанції, докази які б підтверджували доводи наведені в апеляційній скарзі суду першої інстанції надані не були, а у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для їх прийняття із вищенаведених мотивів.

Колегія суддів при цьому звертає увагу, що предметом позову, щодо якого ухвалена постанова Верховного Суду від 22 травня 2019 року № 534/1678/17-ц є інший предмет позову, а саме, поновлення відповідача на роботі, у якому він оскаржував наказ № 8 від 08 вересня 2017 року про його звільнення з ГО «Гаражне товариство № 2»

При цьому, в суді першої інстанції відповідач не повідомив суд про вказану постанову та не надав суду її копію.

Відносно посилань на те, що 29.01.2019 ОСОБА_1 поновлено на роботі на посаді охоронника ГО «Гаражне товариство № 2», а 17.03.2019 позивач звільнений з посади охоронника за власним бажанням на підставі заяви останнього то докази у підтвердження цих обставин не були надані суду першої інстанції, а у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для їх прийняття.

Щодо розміру стягнутого середнього заробітку за час вимушеного прогулу

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що частина заробітку була виплачена позивачу, але доказів у підтвердження даної обставини також суду першої інстанції надано не було, поважні причини неподання доказів суду першої інстанції відсутні.

Отже, вказані доводи представника позивача не ставлять під сумнів правильність рішення суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Як вбачається з частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, із дотриманням норм процесуального права, вірно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та ухвалив рішення, яке відповідає закону, підстави для зміни чи скасування рішення суду відсутні.

Щодо судових витрат

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстави для стягнення чи зміни розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника громадської організації «Товариство №2 по експлуатації індивідуальних гаражів» - Кириченко Галини Володимирівни залишити без задоволення.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 03 червня2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текс постанови виготовлено 06 лютого 2020 року

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Г.Л. Карпушин

О.О. Панченко