ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 листопада 2020 року

м. Харків

Справа № 2-4918/09

Провадження № 22-ц/818/4885/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Хорошевського О.М.,

суддів Бурлака І.В., Яцини В.Б.

сторони справи:

позивач - Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі»,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2009 року, постановлене суддею Масловим М.І., у цивільній справі за позовомКомунального підприємства "Харківські теплові мережі" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованності за опалення га гараче водопостачання,

УСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство Харківські теплові мережі звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за опалення та гаряче водопостачання до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 посилаючись на те, що відповідачі добровільно оплату не здійснюють у зв`язку із чим перед позивачем в період з 01.07.2004р. по 31.10.2009р. утворилась заборгованість у розмірі 5661 грн. 88 коп.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2009 року позовні вимоги КП «ХТМ» задоволено. Стягнуто солідарно ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь КП «ХТМ» заборгованість в розмірі 5661,88 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь держави державне мито у розмірі 51 грн. та витрати з інформаційно-технічного забезпечення у розмірі 30 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідачі проживають в квартирі АДРЕСА_1 , зобов`язані своєчасно та в повній мірі вносити плату за послуги по опаленню та гарячому водопостачанню, однак оплату добровільно не здійснюють. Заборгованість згідно розрахунку складає 5661,88 грн., яка утворилася за період з 01.07.2004р. по 31.10.2009р.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що заочне рішення було ухвалене без належного повідомлення відповідача, що порушило його право для надання доказів та заперечень проти позовних вимог.

Крім того, стягувач пред`являє вимоги із 01 липня 2004 року по 31 жовтня 2009 року, тоді як повинен брати до уваги період, що не перевищує три року та враховуючи таку обставину просив застосувати строки позовної давності.

Також, зазначено, що зобов`язанні у споживача виникають лише на підставі укладеного типового письмового договору на надання житлово-комунальних послуг, але такого договору між сторонами укладено не було.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Переглядаючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції скасуванню не підлягає з таких підстав.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що відповідачі проживають в квартирі АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії паспорту ОСОБА_3 зареєстрований за вказаною адресою з 25.04.2006 року.

На підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 23.12.1998 № 1407 КП «ХТМ» є виконавцем послуг з централізованого теплопостачання та підігріву гарячої води в житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова.

Відповідно до абзацу 22 частини першої статті 1 Закону України № 2633-IV від 02.06.2005 "Про теплопостачання", теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Постачання теплової енергії у житловий фонд на потреби опалення, здійснюється на підставі розпоряджень місцевих органів влади про початок та закінчення опалювального сезону, а на потреби гарячого водопостачання протягом року.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до вимог ст. 67 Житлового кодексу Української РСР (надалі ЖК УРСР) плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно з положеннями ст. 68 ЖК УРСР наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Відповідно до вимог п.5 ч.3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 1875-IV від 24.06.2004 року та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з центрального опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів від 21.07.05 року № 630 (надалі Правила), споживач зобов`язаний вчасно вносити плату за комунальні послуги.

Тобто обов`язок плати за отримані комунальні послуги законодавець покладає не лише на власників житла, а й на наймачів житлових приміщень.

Відповідно до положень ст. 526 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, встановленої законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Недодержання письмової форми договору про надання послуг з теплопостачання не має наслідком його недійсність. Відсутність письмового договору про надання послуг з теплопостачання та постачання гарячої води не свідчить про відсутність певних договірних відносин і не звільняє відповідачів від оплати за фактично отримані послуги.

Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду у цивільній справі № 334/2789/15-ц, викладеною у постанові від 27 лютого 2019 року.

Також не доведено відповідачем і те, що КП «ХТМ» послуги теплопостачання за вказаною адресою не надавало. Тому доводи апеляційної скарги в частині відсутності договірних відносин між сторонами на висновки суду першої інстанції не впливають.

Статтями 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно з положеннями ст. 525 ЦК України однобічна відмова від виконання прийнятих зобов`язань не допускаються.

Щодо застосування строку позовної давності, то відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч.ч. 1,5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч.ч. 3,4,5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Судовий наказ відповідно до частини 1 статті 95 ЦПК України (в редакції на час видачі судового наказу) є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора (виконавця послуг) на стягнення грошових коштів можна реалізувати у позовному провадженні та шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором (виконавцем послуг) заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг позовної давності.

Відповідні правові позиції висловлені у постановах Верховного Суду України від 21 січня 2015 року № 6-214 цс 14, № 552/1529/16-ц від 14.02.2018 року.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

КП «ХТМ» заявило до відповідачів вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання за період з 01.07.2004р. по 31.10.2009р.

Доказів на спростування наявності заборгованості за цей період суду не надано.

Також доказів про звернення до суду з позовом з порушенням строків позовної давності ОСОБА_3 не надано.

Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідачів суми заборгованості у розмірі 5661 грн. 88 коп. за період з 01.07.2004р. по 31.10.2009р не спростовано ОСОБА_3 , тому судове рішення відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування розрахунку чи іншого розміру заборгованості апелянтом суду не надано.

Також, ОСОБА_3 не спростовано висновки суду першої інстанції щодо належного повідомлення про дату та місце слухання справи відповідачів і не повідомлення останніх про причини неявки в судове засідання.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Рішенням суду першої інстанції переглянуто в частині позовних вимог, заявлених до ОСОБА_3 , яким подано апеляційну скаргу.

В іншій частині, що стосується інших відповідачів рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2009 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду не підлягає.

Головуючий О.М. Хорошевський

Судді: І.В. Бурлака

В.Б. Яцина

Повне текст постанови складено 06 листопада 2020 року.