Справа №359/7520/17
Провадження №2/359/70/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2020 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

за участю секретаря судового засідання Коробова О.П.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства Бориспільської районної ради Київської області та Бориспільської міської ради Київської області «Бориспільська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 , про визнання незаконною обробку персональних даних, а також знеособлення та знищення персональних даних,

встановив:

1. Короткий виклад вимог пред`явленого позову.

1.1. У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом та просила визнати незаконним приховування Бориспільською ЦРЛ інформацію про обробку персональних даних позивача, що містяться в акті судово-психіатричного експерта №664 від 12 серпня 2014 року; визнання незаконними збирання, накопичення і зберігання, використання Бориспільською ЦРЛ персональних даних позивача, що містяться в акті судово-психіатричного експерта №664 від 12 серпня 2014 року; визнання незаконною передачу Бориспільською ЦРЛ персональних даних позивача, що містяться в акті судово-психіатричного експерта №664 від 12 серпня 2014 року, Бориспільському міському голові Федорчуку А.С. , генеральному директору КЗ КОБ «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання» Зільберблату Г.М. та до Бориспільського міськрайонного суду у справах №359/4902/15-ц, №359/4552/15-ц, №359/9110/15-ц, №359/673/16-ц, №359/674/16-ц, №359/2164/16-ц; а також вилучити з Бориспільської ЦРЛ та знищити оригінал, всі копії акту судово-психіатричного експерта №664 від 12 серпня 2014 року.

1.2. В подальшому ОСОБА_1 подала заяву про збільшення і уточнення позовних вимог, в якій вона також просить визнати незаконною передачу Бориспільською ЦРЛ персональних даних позивача, що містяться в акті судово-психіатричного експерта №664 від 12 серпня 2014 року, до Бориспільського міськрайонного суду у справах №359/7584/15-ц, №359/673/16-ц, №359/674/16-ц, №359/2164/16-ц, до Апеляційного суду Київської області у справах №359/4902/15-ц, №359/9110/15-ц; визнати незаконною передачу юрисконсультом Бориспільської ЦРЛ Шубенко І.І. персональних даних позивача, що містяться в акті судово-психіатричного експерта №664 від 12 серпня 2014 року, до Апеляційного суду Київської області у справі №359/4552/15-ц.

2. Ставлення учасників судового процесу до пред`явленого позову.

2.1. У судовому засіданні ОСОБА_1 , її представник ОСОБА_4 підтримали позов та наполягали на його задоволенні.

2.2. Представник відповідача Яцюта А.І. не визнав позов та просив суд відмовити в його задоволенні.

2.3. ОСОБА_2 не з`явилась у судове засідання та подала заяву, в якій вона просила суд розглянути цивільну справу в її відсутності.

3. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

3.1. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 2 грудня 2009 року (а.с.106 т.1) було встановлено опіку над ОСОБА_6 , її опікуном було призначено її дочку ОСОБА_1 .

3.2. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23 січня 2014 року було призначено комплексну судово-психіатричну експертизу, в результаті проведення якої був складений акт судово-психіатричного експерта №664 від 12 серпня 2014 року (а.с.21-28 т.1, а.с.179-186 т.2). Зі змісту цього документа вбачається, що наявне у ОСОБА_1 загальне захворювання (цукровий діабет) не впливало на виявлене у неї психічне порушення у формі шизотипового розладу. Вона орієнтувалась у часі і просторі. ОСОБА_1 виявляла характерні для шизотипового розладу порушення мислення, а саме: паралогічність, аморфність, амбівалентність; та характерні для шизотипового розладу емоційні порушення, а саме: емоційну згладженість, холодність, відчуженість, відгородженість. Вона не виявляла розладів свідомості та інтелекту. Її поведінка визначалась лише психічними порушеннями та була обумовлена наявними у неї ознаками шизотипового розладу. Не зважаючи на те, що ознак гіпоманіакального синдрому не було виявлено, ОСОБА_1 за своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Наявний у неї шизотиповий розлад був ендогенним захворюванням і не був викликаний подіями, що стались 1 лютого 2012 року та 30 липня 2013 року. ОСОБА_1 виявляла достатній рівень розвитку когнітивних процесів у поєднанні з особливостями їх протікання (дисоциативні порушення мислення, які впливали у тому числі на запам`ятовування інформації), визначались порушення емоційно-вольової та мотиваційної сфери особистості, відсутність критики до своєї поведінки, що загалом обумовлювалась наявним психічним розладом. Виявлені у ОСОБА_1 психічні особливості (порушення) мали виражений характер та визначальним чином впливали на її поведінку, у тому числі на загальну мотивацію її діяльності.

3.3. У зв`язку з тим, що у ОСОБА_1 був виявлений діагноз «шизотиповий розлад», її було взято на консультативний облік у психіатричному кабінеті Бориспільської ЦРЛ.

3.4. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 12 серпня 2015 року (а.с.99-100 т.1), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 21 жовтня 2015 року (а.с.101-103 т.1) та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 січня 2016 року (а.с.104-105 т.1) було відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову про зняття її з консультативного обліку та передачі її амбулаторної картки з психіатричного кабінету до архіву лікарні.

3.5. 2 вересня 2015 року головний лікар Бориспільської ЦРЛ ОСОБА_7 надіслав Бориспільському міському голові Федорчуку А.С. лист №165 (а.с.12 т.1, а.с.163 т.2), в якому він повідомив про те, що починаючи з 2014 року ОСОБА_1 знаходилась на обліку у лікаря-психіатра з діагнозом «шизотиповий розлад». Вона не була здатною усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тим більше бути опікуном своєї психічнохворої матері. Тому головний лікар Бориспільської ЦРЛ ОСОБА_7 просив розглянути питання про припинення подальшого виконання ОСОБА_1 повноважень опікуна над психічнохворою недієздатною матір`ю ОСОБА_6 , а також звернутись до суду з заявою про визнання ОСОБА_1 недієздатною. До вказаного листа були приєднані копії рішення суду, акта судово-психіатричного експерта №664 від 12 серпня 2014 року, виписки КЗ КОР «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання», консультативного висновку, листа КЗ КОР «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання» та листа ГУ МВС України в Київській області.

3.6. Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про інформацію» та Законом України «Про захист персональних даних».

4. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору.

4.1. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.11 Закону України «Про інформацію» інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.

4.2. Згідно з ч.1, п.6 ч.2 ст.7 Закону України «Про захист персональних даних» забороняється обробка персональних даних про расове або етнічне походження, політичні, релігійні або світоглядні переконання, членство в політичних партіях та професійних спілках, засудження до кримінального покарання, а також даних, що стосуються здоров`я, статевого життя, біометричних та генетичних даних. Це положення не застосовується, якщо обробка персональних даних необхідна в цілях охорони здоров`я, встановлення медичного діагнозу, для забезпечення піклування чи лікування або надання медичних послуг, функціонування електронної системи охорони здоров`я за умови, що такі обробляються медичним працівником або іншою особою закладу охорони здоров`я чи фізичною особою - підприємцем, яка одержала ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, та її працівниками, на яких накладено обов`язки щодо забезпечення захисту персональних даних та на яких поширюється дія законодавства про лікарську таємницю, працівниками центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення, на яких покладено обов`язки щодо забезпечення захисту персональних даних.

4.3. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.14 Закону України «Про захист персональних даних» поширення персональних даних передбачає дії щодо передачі відомостей про фізичну особу за згодою суб`єкта персональних даних. Поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

4.4. Згідно з ч.1 ст.25 Закону України «Про захист персональних даних» обмеження дії статей 6, 7 і 8 цього Закону може здійснюватись у випадках, передбачених законом, наскільки це необхідно у демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, економічного добробуту або захисту прав і свобод суб`єктів персональних даних чи інших осіб.

4.5. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України сторони повинні довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

4.6. Згідно з ч.1, ч.2 ст.77 та ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

5. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.

5.1. Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показав, що він працює головним лікарем КНП БРР Київської області та БМР Київської області «Бориспільська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування». Цей заклад охорони здоров`я є правонаступником Бориспільської ЦРЛ. Свідок ОСОБА_7 показав, що ОСОБА_1 була опікуном її матері. Однак в 2014 році вона була взята на консультативний облік лікарем-психіатром Бориспільської ЦРЛ. Тому свідок ОСОБА_7 був вимушений звернутись до Бориспільської міської ради для того, щоб вирішити питання про припинення повноважень ОСОБА_1 як опікуна. Саме з цією метою він надіслав до органу місцевого само-врядування акт судово-психіатричного експерта №664 від 12 серпня 2014 року. Свідок ОСОБА_7 стверджує, що він не перебуває в неприязних відносинах з ОСОБА_1 .

5.2. Дійсно, починаючи з 2014 року ОСОБА_1 перебувала на консультативному обліку у лікаря-психіатра в Бориспільській ЦРЛ. Рішенням Бориспільського міськрайон-ного суду від 12 серпня 2015 року було відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову про зняття її з консультативного обліку. Тому звернення головного лікаря Бориспільської ЦРЛ ОСОБА_7 до Бориспільського міського голови Федорчука А.С. та направлення йому акту судово-психіатричного експерта №664 від 12 серпня 2014 року було спрямовано виключно на захист прав недієздатної ОСОБА_6 . Ці обставини переконливо свідчать про те, що дії головного лікаря Бориспільської ЦРЛ повністю кореспондуються з ч.2 ст.11 Закону України «Про інформацію» та п.6 ч.2 ст.7, ч.2 ст.14, ч.1 ст.25 Закону України «Про захист персональних даних». Крім того, направлення посадовими особами Бориспільської ЦРЛ копій акту судово-психіатричного експерта №664 від 12 серпня 2014 року до Бориспіль-ського міськрайонного суду та Апеляційного суду Київської області є способом виконання процесуального обов`язку з подання доказів, а не незаконною обробкою та поширенням персональних даних ОСОБА_1 .

5.3. 12 листопада 2015 року генеральний директор КЗ КОР «Обласне психіатрично-наркологічне об`єднання» Зільберблат Г.М. надіслав головному лікарю Бориспільської ЦРЛ ОСОБА_7 лист (а.с.19 т.1), в якому він просив надіслати копію акту судово-психіатрич-ного експерта №664 від 12 серпня 2014 року. Однак в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що головний лікар Бориспільської ЦРЛ ОСОБА_7 надіслав генеральному директору КЗ КОР «Обласне психіатрично-наркологічне об`єднання» Зільберблату Г.М. копію вказаного акту. Крім того, допитана у судовому засіданні ОСОБА_1 показала, що вона не надавала посадовим особам Бориспільської ЦРЛ згоду на обробку та поширення її персональних даних, що містяться в акті судово-психіатричного експерта №664 від 12 серпня 2014 року. Водночас, за правилом ч.2 ст.11 Закону України «Про інформацію» та п.6 ч.2 ст.7, ч.2 ст.14, ч.1 ст.25 Закону України «Про захист персональних даних» потреба в отриманні від позивача такої згоди була відсутньою. Тому показання ОСОБА_1 є неналежним доказом в розумінні ст.77 ЦПК України.

5.4. З огляду на це суд вважає, що підстави для визнання незаконною обробку та поширення Бориспільською ЦРЛ персональних даних ОСОБА_1 , а також для знеособлення та знищення її персональних даних відсутні. Тому у задоволенні пред`явленого нею позову належить відмовити.

6. Розгляд заяви про постановлення окремої ухвали.

6.1. ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаною заявою (а.с.1-3, 16-26 т.2) та просить постановити окрему ухвалу, якою покласти на Бориспільський ВП ГУ НП в Київській області зобов`язання усунути причин та умови здійснення посадовими особами КНП БРР Київської області та БМР Київської області «Бориспільська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» (ОСОБА_7, ОСОБА_2 , ОСОБА_8 ) погроз, психологічного тиску відносно позивача та незаконного переслідування його.

6.2. Відповідно до ч.1 ст.262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

6.3. Згідно з ч.11 ст.262 ЦПК України окрема ухвала стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, надсилається прокурору або органу досудового розслідування, які повинні надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк.

6.4. В результаті розгляду цивільної справи судом не встановлено ознак проти-правності в діях посадових осіб КНП БРР Київської області та БМР Київської області «Бориспільська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування». Ця обставина свідчить про відсутність підстав для постановлення окремої ухвали. Крім того, на підставі ч.1 ст.214 КПК України ОСОБА_1 має право самостійно звернутись до Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області з заявою про внесення відомостей про кримінальні правопорушення до ЄРДР, якщо вона вважає, що в діях посадових осіб КНП БРР Київської області та БМР Київської області «Бориспільська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» наявні ознаки службових злочинів.

6.5. З огляду на це суд вважає, що підстави для постановлення окремої ухвали відсутні. Тому у задоволенні поданої заяви ОСОБА_1 належить відмовити.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.258, абз.1 ч.6 ст.259, ст.ст.263-265, ч.6 ст.268 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства Бориспільської районної ради Київської області та Бориспільської міської ради Київської області «Бориспільська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 , про визнання незаконною обробку персональних даних, а також знеособлення та знищення персональних даних відмовити.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали відмовити.

Повний текст рішення суду складений 9 листопада 2020 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду Є.О. Борець