22-ц/804/3118/20
221/2171/20

П О С Т А Н О В А

Іменем України

Єдиний унікальний номер 221/2171/20

Номер провадження 22-ц/804/3118/20

04 листопада 2020 року місто Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Лопатіної М.Ю.

суддів Гаврилової Г.Л., Мальцевої Є.Є.,

за участю секретаря Грішко С.В.,

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 13 серпня 2020 року, ухвалене у складі судді Безрук Т.В., повний текст якого складено 18 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації, визнання поширеної інформації недостовірною та спростування такої інформації,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обгрунтування якого зазначив, що він є народним депутатом України, обраний по одномандатному мажоритарному округу №60, до складу якого входять Бойківський, Волноваський, Мангушський, Нікольський і Новоазовський райони та частина Лівобережного району міста Маріуполя, займає посаду голови Комітету Верховної Ради України з питань прав людини, деокупації та реінтеграції тимчасово окупованих територій у Донецькій, Луганській областях та Автономної Республіки Крим, міста Севастополя, національних меншин і міжнаціональних відносин. Крім того, він обіймає посаду члена Тимчасової спеціальної комісії Верховної Ради України з питань формування і реалізації державної політики щодо відновлення територіальної цілісності та забезпечення суверенітету України, посаду члена Постійної делегації у Парламентській асамблеї Ради Європи, посаду співголови групи з міжпарламентських зв`язків з Грецькою Республікою, посаду члена групи з міжпарламентських зв`язків з Об`єднаними Арабськими Еміратами, посаду члена групи з міжпарламентських зв`язків з Республікою Словенія, посаду члена групи з міжпарламентських зв`язків з Республікою Чилі, посаду члена групи з міжпарламентських зв`язків з Грузією, посаду члена групи з міжпарламентських зв`язків з Естонською Республікою, посаду члена групи з міжпарламентських зв`язків з Королівством Бельгія.

У січні 2020 року відповідач поширив недостовірну інформацію щодо нього у статті під заголовком «Лубінецька народна республіка», яка була опублікована на першій сторінці номеру 1 (1) 2020 рік, друкованого засобу масової інформації «Народовладдя про всіх і про все», свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_1 від 13 березня 2019 року, видане Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, а саме зазначив, що «вже майже п`ять років, як на території Волноваського виборчого округу №60 з центром у місті Волноваха (Бойківський, Волноваський Магушський, Нікольський, Новоазовський райони, частина Лівобережного району міста Маріуполь) створена і продовжує діяти так звана ЛНР - Лубінецька народна республіка. Так звана Лубінецька народна республіка - є злочинним угрупуванням, яке діє при повній підтримці екс-президента України ОСОБА_3 та його опричника ОСОБА_4 , екс-голови депутатської фракції блока Порошенка «Солідарність» у Верховній Раді України минулого скликання, а нині - співголови парламентської депутатської фракції політичної партії «Європейська солідарність». В керівні органи цього злочинного угрупування входять: ОСОБА_1 депутат Верховної Ради України...», «...40% державних коштів у Волноваському районі безкарно розкрадаються і лягають в кишені вищеназваних злочинців. Основні створені злочинні схеми: придбання для шкіл району (52 школи) неякісного вугілля за завищеними цінами та незаконне списання його після опалювального сезону. Незаконна виплата коштів підприємствам наперед у вересні за виконані роботи по опаленню шкіл, які вони не виконують; Незаконна вирубка у Великоанадольському лісі та в захисних лісосмугах зеленого дуба... Незаконне тіньове використання земель запасу міських селищних і сільських рад; Незаконний видобуток, продаж за безцінь та вивіз через порт Маріуполя каоліну... Незаконне створення та будівництво у Волновасі опорної школи, на будівництво якої спочатку було заплановано 15 мільйонів гривень, а закінчили будівництво на 67 мільйонах гривень, що в 4,5 рази більше запланованого. А це державні кошти, покладені в кишені злочинців...», «...Міський селянський ринок, який приносив прибуток Волноваській міській громаді та земля, на якій він розташований, були незаконно передані та продані підприємцю ОСОБА_5 . Мільйони гривень незаконно пішли по бандитським кишеням.», «...Бариші від «кришування» незаконної торгівлі йдуть в кишені злочинців...».

Позивач зазначив, що така інформація стосується безпосередньо його, про що свідчить зображення у статті його обличчя та обличчя його батька та брата, містить пряму вказівку на його прізвище та посаду, та є шкідливою для нього, адже створює негативні наслідки у вигляді недовіри з боку виборців, ставить під сумнів дотримання ним законодавства України та моральних принципів, може сформувати враження, що він причетний до вчинення злочинів, завдавання шкоди інтересам суспільства та держави. Твердження відповідача, про те що позивач входить до складу керівних органів злочинного угрупування, назва якого походить від його прізвища, фактично є звинуваченням його у вчиненні протиправних дій, передбачених Кримінальним кодексом України та в організації об`єднання осіб з метою вчинення таких злочинів.

Разом з тим, усупереч принципу презумпції невинуватості поширена інформація не містить жодного посилання на вирок суду, яким встановлена вина позивача та який набрав законної сили. Позивач жодного разу не вчиняв злочинів, не притягувався до кримінальної відповідальності, до будь-яких злочинних угрупувань відношення не має, а тому розповсюджена відповідачем інформація є недостовірною та порушує особисті немайнові права позивача. Інформація, розповсюджена відповідачем, створює хибне уявлення у виборців про невідповідність позивача займаній посаді та порушення ним депутатської етики і присяги, що завдає шкоди його діловій репутації та є образливим для нього особисто. Розповсюдження недостовірної інформації зі звинуваченнями позивача у вчиненні злочинів ганьбить його ім`я та ставить під загрозу можливість виконання ним своїх повноважень, як представника Українського народу у Верховній Раді України, оскільки репутація злочинця знижує рівень довіри до нього серед виборців та інших народних депутатів України, членів Постійної делегації у Парламентській асамблеї Ради Європи та членів комітету Верховної Ради України, головою якого позивач є на теперішній час, а також ставить під сумнів законність його намірів, в тому числі під час його виступів на засіданнях Верховної Ради України, подання ним законопроектів та направлення органам державної влади, місцевого самоврядування депутатських звернень та запитів.

Внаслідок недостовірності факту причетності позивача до будь-яких злочинних угрупувань, інформація про те, що «так звана Лубінецька народна республіка - є злочинним угрупуванням, яке діє при повній підтримці екс-президента України ОСОБА_3 та його опричника ОСОБА_4 , екс-голови депутатської фракції блока Порошенка «Солідарність» у Верховній Раді України минулого скликання, а нині - співголови парламентської депутатської фракції політичної партії «Європейська солідарність» також є недостовірною. Фактичні твердження відповідача про повну підтримку «злочинної» діяльності позивача з боку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 компрометують та знижують рівень довіри до позивача з боку його колег, інших членів депутатської групи «За майбутнє», а також вводять в оману громадян України, які втрачають розуміння, до якої саме політичної сили належить позивач, що завдає істотної шкоди його законним інтересам.

Посилаючись на зазначені обставини позивач просив суд визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію інформацію стосовно його, ОСОБА_1 , поширену у статті під заголовком «Лубінецька народна республіка», яка була опублікована на першій сторінці номеру 1 (1) 2020 рік, друкованого засобу масової інформації «Народовладдя про всіх і про все», свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_1 від 13 березня 2019 року, видане Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, а саме: «вже майже п`ять років, як на території Волноваського виборчого округу № 60 з центром у місті Волноваха (Бойківський, Волноваський Магушський, Нікольський, Новоазовський райони, частина Лівобережного району міста Маріуполь) створена і продовжує діяти так звана ЛНР - Лубінецька народна республіка. Так звана Лубінецька народна республіка - є злочинним угрупуванням, яке діє при повній підтримці екс-президента України ОСОБА_3 та його опричника ОСОБА_4 , екс-голови депутатської фракції блока Порошенка «Солідарність» у Верховній Раді України минулого скликання, а нині - співголови парламентської депутатської фракції політичної партії «Європейська солідарність». В керівні органи цього злочинного угрупування входять: ОСОБА_1 депутат Верховної Ради України...», «...40% державних коштів у Волноваському районі безкарно розкрадаються і лягають в кишені вищеназваних злочинців. Основні створені злочинні схеми: придбання для шкіл району (52 школи) неякісного вугілля за завищеними цінами та незаконне списання його після опалювального сезону. Незаконна виплата коштів підприємствам наперед у вересні за виконані роботи по опаленню шкіл, які вони не виконують; Незаконна вирубка у Великоанадольському лісі та в захисних лісосмугах зеленого дуба... Незаконне тіньове використання земель запасу міських селищних і сільських рад; Незаконний видобуток, продаж за безцінь та вивіз через порт Маріуполя каоліну... Незаконне створення та будівництво у Волновасі опорної школи, на будівництво якої спочатку було заплановано 15 мільйонів гривень, а закінчили будівництво на 67 мільйонах гривень, що в 4,5 рази більше запланованого. А це державні кошти, покладені в кишені злочинців...», «...Міський селянський ринок, який приносив прибуток Волноваській міській громаді та земля, на якій він розташований, були незаконно передані та продані підприємцю ОСОБА_5 . Мільйони гривень незаконно пішли по бандитським кишеням.», «...Бариші від «кришування» незаконної торгівлі йдуть в кишені злочинців...» та зобов`язати відповідача спростувати інформацію стосовно ОСОБА_1 , поширену у статті під заголовком «Лубінецька народна республіка», яка була опублікована на першій сторінці у номері 1 (1) 2020 рік друкованого засобу масової інформації « ІНФОРМАЦІЯ_1 », свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_1 від 13 березня 2019 року, видане Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація, а саме у наступному з дня набрання рішенням законної сили випуску газети «Народовладдя про всіх і про все» на першій сторінці опублікувати статтю, в якій спростувати інформацію по кожному окремому випадку стосовно ОСОБА_1 , поширену у статті під заголовком «Лубінецька народна республіка», яка була опублікована на першій сторінці у номері 1 (1) 2020 рік друкованого засобу масової інформації « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 13 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації, визнання поширеної інформації недостовірною та спростування такої інформації задоволено. Визнано недостовірною та такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію інформацію стосовно ОСОБА_1 , поширену у статті під заголовком «Лубінецька народна республіка», яка була опублікована на першій сторінці номеру 1 (1) 2020 рік, друкованого засобу масової інформації «Народовладдя про всіх і про все», свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_1 від 13 березня 2019 року, видане Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, а саме: «вже майже п`ять років, як на території Волноваського виборчого округу № 60 з центром у місті Волноваха (Бойківський, Волноваський Магушський, Нікольський, Новоазовський райони, частина Лівобережного району міста Маріуполь) створена і продовжує діяти так звана ЛНР - Лубінецька народна республіка. Так звана Лубінецька народна республіка - є злочинним угрупуванням, яке діє при повній підтримці екс-президента України ОСОБА_3 та його опричника ОСОБА_4 , екс-голови депутатської фракції блока Порошенка «Солідарність» у Верховній Раді України минулого скликання, а нині - співголови парламентської депутатської фракції політичної партії «Європейська солідарність». В керівні органи цього злочинного угрупування входять: ОСОБА_1 депутат Верховної Ради України...», «...40% державних коштів у Волноваському районі безкарно розкрадаються і лягають в кишені вищеназваних злочинців. Основні створені злочинні схеми: придбання для шкіл району (52 школи) неякісного вугілля за завищеними цінами та незаконне списання його після опалювального сезону. Незаконна виплата коштів підприємствам наперед у вересні за виконані роботи по опаленню шкіл, які вони не виконують; Незаконна вирубка у Великоанадольському лісі та в захисних лісосмугах зеленого дуба... Незаконне тіньове використання земель запасу міських селищних і сільських рад; Незаконний видобуток, продаж за безцінь та вивіз через порт Маріуполя каоліну... Незаконне створення та будівництво у Волновасі опорної школи, на будівництво якої спочатку було заплановано 15 мільйонів гривень, а закінчили будівництво на 67 мільйонах гривень, що в 4,5 рази більше запланованого. А це державні кошти, покладені в кишені злочинців...», «...Міський селянський ринок, який приносив прибуток Волноваській міській громаді та земля, на якій він розташований, були незаконно передані та продані підприємцю ОСОБА_5 . Мільйони гривень незаконно пішли по бандитським кишеням.», «...Бариші від «кришування» незаконної торгівлі йдуть в кишені злочинців...». Зобов`язано ОСОБА_2 спростувати інформацію стосовно ОСОБА_1 , поширену у статті під заголовком «Лубінецька народна республіка», яка була опублікована на першій сторінці у номері 1 (1) 2020 рік друкованого засобу масової інформації « ІНФОРМАЦІЯ_1 », свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_1 від 13 березня 2019 року, видане Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація, а саме у наступному з дня набрання рішенням законної сили випуску газети «Народовладдя про всіх і про все» на першій сторінці опублікувати статтю, в якій спростувати інформацію по кожному окремому випадку стосовно ОСОБА_1 , поширену у статті під заголовком «Лубінецька народна республіка», яка була опублікована на першій сторінці у номері 1 (1) 2020 рік друкованого засобу масової інформації «Народовладдя про всіх і про все».

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Скарга мотивована тим, що місцевим судом не було досліджено жодного факту опублікованої ним інформації на предмет достовірності, та не винесено окремої ухвали щодо розслідування наведених у публікації фактів кримінальних правопорушень позивача. Також судом не враховано жодного із вже існуючих кримінальних проваджень відносно позивача, суд не дочекався рішень з цього приводу, в результаті чого виніс передчасне рішення, яке не ґрунтується на вимогах Закону. Вважає, що визнання судом інформації недостовірною не відповідає вимогам Закону, так як недостовірною інформацією є інформація, яка не відповідає дійсності, або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності. На порушення вимог ст.212-214,303,316 ЦПК України, місцевий суд не забезпечив повного та всебічного розгляду справи, формально й узагальнюючи вказав, що поширена інформація не є оціночним судженням автора статті про позивача та містить у собі констатацію фактів. Окрім цього, суд не дав окремо кожному із висловлювань, які просив спростувати позивач, а також у їх взаємозв`язку належної правової оцінки, не зазначив, якими доказами, поданими позивачем, ці обставини підтверджуються, якими доказами відповідача вони спростовуються, не встановив чи наведені в інформації обставини існували взагалі, не проаналізував чи можливо їх перевірити на предмет відповідності дійсності та чи є вони фактичними твердженнями. Також, зазначаючи, що позивачем заявлено вимоги стосовно спростування недостовірної інформації яка стосується його особисто та членів його сім`ї батька, рідного брата, не залучив зазначених осіб до участі у справі, а тому дослідження інформації оприлюдненої в газеті є неповною та не відображає повної оцінки оприлюднених фактів без участі всіх фігурантів, зазначених у статті. Крім того, до участі у справі безпідставно не було залучено голову Донецької ОДА - Куця О.І., з огляду на те, що він був первинним поширювачем інформації про позивача при виконанні своїх службових обов`язків. Враховуючи той факт, що первинний поширювач інформації, на яку посилається він у своїй статті, є юридичною особою Донецька ОДА, тому спір про захист честі, гідності, ділової репутації, визнання поширеної інформації недостовірною та спростування такої інформації, помилково вирішений в порядку цивільного судочинства, оскільки мав вирішуватись в порядку господарського судочинства. Крім того скаржник зазначив, що всі факти, викладені ним у статті, ґрунтуються на рішеннях органів влади, місцевого самоврядування, силових структур, що підтверджується зазначенням суду першої інстанції у описовій частині рішення про 55 кримінальних правопорушень, які в судовому засіданні не досліджувались, а всі клопотання з цього приводу судом неправомірно відхилялись та до уваги не брались, про що виносились відповідні ухвали.

Позивач своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що у січні 2020 року відповідач ОСОБА_2 розмістив інформацію щодо позивача у статті під заголовком «Лубінецька народна республіка», яка була опублікована на першій сторінці номеру 1 (1) 2020 рік, друкованого засобу масової інформації «Народовладдя про всіх і про все», свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_1 від 13 березня 2019 року, видане Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, а саме зазначив, що «вже майже п`ять років, як на території Волноваського виборчого округу №60 з центром у місті Волноваха (Бойківський, Волноваський Магушський, Нікольський, Новоазовський райони, частина Лівобережного району міста Маріуполь) створена і продовжує діяти так звана ЛНР - Лубінецька народна республіка. Так звана Лубінецька народна республіка - є злочинним угрупуванням, яке діє при повній підтримці екс-президента України ОСОБА_3 та його опричника ОСОБА_4 , екс-голови депутатської фракції блока Порошенка «Солідарність» у Верховній Раді України минулого скликання, а нині - співголови парламентської депутатської фракції політичної партії «Європейська солідарність». В керівні органи цього злочинного угрупування входять: ОСОБА_1 депутат Верховної Ради України...», «...40% державних коштів у Волноваському районі безкарно розкрадаються і лягають в кишені вищеназваних злочинців. Основні створені злочинні схеми: придбання для шкіл району (52 школи) неякісного вугілля за завищеними цінами та незаконне списання його після опалювального сезону. Незаконна виплата коштів підприємствам наперед у вересні за виконані роботи по опаленню шкіл, які вони не виконують; Незаконна вирубка у Великоанадольському лісі та в захисних лісосмугах зеленого дуба... Незаконне тіньове використання земель запасу міських селищних і сільських рад; Незаконний видобуток, продаж за безцінь та вивіз через порт Маріуполя каоліну... Незаконне створення та будівництво у Волновасі опорної школи, на будівництво якої спочатку було заплановано 15 мільйонів гривень, а закінчили будівництво на 67 мільйонах гривень, що в 4,5 рази більше запланованого. А це державні кошти, покладені в кишені злочинців...», «...Міський селянський ринок, який приносив прибуток Волноваській міській громаді та земля, на якій він розташований, були незаконно передані та продані підприємцю ОСОБА_5 . Мільйони гривень незаконно пішли по бандитським кишеням.», «...Бариші від «кришування» незаконної торгівлі йдуть в кишені злочинців...» (а.с. 11).

З роздруківки з Державного реєстру друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб`єктів інформаційної діяльності встановлено, що засновником друкованого засобу масової інформації під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » є ОСОБА_2 , державна реєстрація здійсненна 13 березня 2019 року (а.с. 44).

Судом також встановлено, що позивач ОСОБА_1 є народним депутатом України, обраний по одномандатному мажоритарному округу №60 та займає посаду голови Комітету Верховної Ради України з питань прав людини, деокупації та реінтеграції тимчасово окупованих територій у Донецькій, Луганській областях та Автономної Республіки Крим, міста Севастополя, національних меншин і міжнаціональних відносин (а.с. 45).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ураховуючи баланс прав на свободу слова, на повагу до гідності та честі, на недоторканність ділової репутації, а також презумпцію невинуватості, суд доходить висновку, що інформація, поширена відповідачем у статті під заголовком «Лубінецька народна республіка», яка була опублікована на першій сторінці номеру 1 (1) 2020 рік, друкованого засобу масової інформації «Народовладдя про всіх і про все», є такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію позивача ОСОБА_1 .

За відсутності вироку суду відносно ОСОБА_1 , яким була би встановлена його причетність до вчинення наведених в інформації злочинів, вказана інформація порушує презумпцію невинуватості та негативно впливає на немайнові права позивача.

Поширена інформація не є оціночними судженнями, а є констатацією фактів, які можуть і мають бути доведені належними доказами.

При цьому належних доказів на підтвердження достовірності вищевказаної поширеної негативної інформації під час розгляду справи суду не надано.

Зазначені висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та вимогам закону.

У відповідності до статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Одним із основних питань, яке підлягає вирішенню у цій категорії справ, є визначення характеру поширеної інформації та з`ясування, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Необхідно також зважати на те, що межа допустимої критики щодо державного службовця визначається з урахуванням конкретних обставин і може бути ширшою, ніж щодо приватної особи. Тому державний службовець має бути готовим виявляти більшу толерантність до висловлювань засобів масової інформації.

За обставин цієї справи підлягало вирішенню питання щодо дотримання при поширенні інформації презумпції невинуватості.

Відповідно до статті 62 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 17 КПК України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Враховуючи встановлені судом першої інстанції обставини, а також баланс прав на свободу слова, на повагу до гідності та честі, на недоторканність ділової репутації, а також презумпцію невинуватості, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визнання недостовірною та такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_1 , поширену у статті під заголовком «Лубінецька народна республіка», яка була опублікована на першій сторінці номеру 1 (1) 2020 рік, друкованого засобу масової інформації «Народовладдя про всіх і про все», свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_1 від 13 березня 2019 року, видане Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, а саме: «вже майже п`ять років, як на території Волноваського виборчого округу №60 з центром у місті Волноваха (Бойківський, Волноваський Магушський, Нікольський, Новоазовський райони, частина Лівобережного району міста Маріуполь) створена і продовжує діяти так звана ЛНР - Лубінецька народна республіка. Так звана Лубінецька народна республіка - є злочинним угрупуванням, яке діє при повній підтримці екс-президента України ОСОБА_3 та його опричника ОСОБА_4 , екс-голови депутатської фракції блока Порошенка «Солідарність» у Верховній Раді України минулого скликання, а нині - співголови парламентської депутатської фракції політичної партії «Європейська солідарність». В керівні органи цього злочинного угрупування входять: ОСОБА_1 депутат Верховної Ради України...», «...40% державних коштів у Волноваському районі безкарно розкрадаються і лягають в кишені вищеназваних злочинців. Основні створені злочинні схеми: придбання для шкіл району (52 школи) неякісного вугілля за завищеними цінами та незаконне списання його після опалювального сезону. Незаконна виплата коштів підприємствам наперед у вересні за виконані роботи по опаленню шкіл, які вони не виконують; Незаконна вирубка у Великоанадольському лісі та в захисних лісосмугах зеленого дуба... Незаконне тіньове використання земель запасу міських селищних і сільських рад; Незаконний видобуток, продаж за безцінь та вивіз через порт Маріуполя каоліну... Незаконне створення та будівництво у Волновасі опорної школи, на будівництво якої спочатку було заплановано 15 мільйонів гривень, а закінчили будівництво на 67 мільйонах гривень, що в 4,5 рази більше запланованого. А це державні кошти, покладені в кишені злочинців...», «...Міський селянський ринок, який приносив прибуток Волноваській міській громаді та земля, на якій він розташований, були незаконно передані та продані підприємцю ОСОБА_5 . Мільйони гривень незаконно пішли по бандитським кишеням.», «...Бариші від «кришування» незаконної торгівлі йдуть в кишені злочинців...», оскільки зазначена інформація мітить фактичні твердження про вчинення позивачем з використанням службових повноважень протиправних дій, які містять склад злочинів, передбачених КК України.

Суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що за відсутності вироку суду відносно ОСОБА_1 поширення у друкованому засобі масової інформації «Народовладдя про всіх і про все» вказаної інформації порушує презумпцію невинуватості та негативно впливає на немайнові права позивача. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поширена інформація не є оціночними судженнями, а є констатацією фактів, які можуть і мають бути доведені належними доказами, а тому доводи апеляційної скарги про те, що в інформації, що була поширена про позивача були висловлені судження та думки автора є необгрунтованими.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В ході розгляду справи відповідач належних доказів на підтвердження достовірності вищевказаної поширеної негативної інформації не надав.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України), а тому є також правильними висновки місцевого суду про обґрунтованість та задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача, який є автором статті під заголовком «Лубінецька народна республіка» та засновником друкованого засобу масової інформації «Народовладдя про всіх і про все», спростувати інформацію стосовно позивача у такий самий спосіб, у який вона була поширена.

Аргументи скаржника про те, що судом першої інстанції не залучені до участі у справі члені сім`ї позивача його батько та рідний брат, апеляційний суд відхиляє, оскільки рішення по справі не впливає на їхні права та обов`язки.

Є неспроможними доводи відповідача про порушення судом першої інстанції правил цивільної юрисдикції, оскільки даний спір повинен розглядатись за правилами цивільного судочинства.

Як роз`яснено в п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» відкриваючи провадження у справі, суд має з`ясувати, за правилами якого судочинства підлягає розгляду заява. При цьому слід виходити з компетенції суду щодо розгляду цивільних справ, зазначеної в статті 15 ЦПК, та враховувати положення статей 1, 12 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК). Оскільки характер спірних правовідносин є цивільно-правовим (незалежно від суб`єктного складу), то всі справи зазначеної категорії підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, за винятком справ про захист ділової репутації між юридичними особами та іншими суб`єктами підприємницької діяльності у сфері господарювання та іншої підприємницької діяльності, що розглядаються в порядку господарського судочинства.

З огляду на те, що дана справа не відноситься до справ про захист честі та гідності у сфері господарювання та іншої підприємницької діяльності, вона була правильно розглянута місцевим судом у порядку цивільного судочинства.

При цьому керівник обласної військово-цивільної адміністрації Куць О. І. не є належним співвідповідачем у даній справі, оскільки в інформації, яка була поширена про позивача, дана особа не фігурувала як джерело цієї інформації, а тому посилання апеляційної скарги і в цій частині безпідставні.

Щодо вимог апеляційної скарги щодо постановлення окремої ухвали стосовно фактів, викладених в публікації ОСОБА_2 , колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ст. 385 ЦПК України, суд апеляційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених статтею 262 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

За вимогами ч. 1 ст. 262 ЦПК України, суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Окрема ухвала суду - це ухвала, якою суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону і причини та умови, що сприяли вчиненню порушення.

Підставою для окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення. Відтак, окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення. Юридична кваліфікація правопорушення судом не здійснюється. Водночас, суд може в окремій ухвалі зазначити, елементи якого складу правопорушення слід перевірити. Якщо суд не встановив такого порушення, підстав для окремої ухвали немає.

Окрема ухвала (постанова) має бути обґрунтованою і вмотивованою. Вона може бути винесена тільки на підставі матеріалів, досліджених у суді, та має містити вказівку на дійсні причини й умови, які сприяли вчиненню злочину або іншого правопорушення. Обставини, які належать до причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, підлягають всебічному, повному та об`єктивному дослідженню в судовому засіданні. За необхідності слід заслухати показання осіб, дії або бездіяльність яких сприяли вчиненню злочину, витребувати додаткові матеріали, призначити експертизу або здійснити інші процесуальні дії.

В окремій ухвалі (постанові) суд повинен указати, в чому конкретно полягають встановлені порушення закону, які саме права громадян порушено, або зазначити причини й умови, що сприяли вчиненню порушення.

Викладені відповідачем в своїй публікації обставини, на підтвердження достовірності яких останній доказів не надав, не є підставою для постановлення окремої ухвали.

Таким чином, підстави для задоволення клопотання ОСОБА_2 щодо постановлення у справі окремої ухвали відсутні.

Крім того, вирішення даного питання є правом, а не обов`язком суду.

Інші аргументи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвалене у справі рішення суду першої інстанції - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374-375, 381- 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 13 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Судді:

Повний текст постанови складено 09 листопада 2020 року.

Суддя: