22-ц/804/1068/20
266/4740/17

П О С Т А Н О В А

Іменем України

Єдиний унікальний номер 266/4740/17

Номер провадження 22-ц/804/1068/20

04 листопада 2020 року місто Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Лопатіної М.Ю.

суддів Гаврилової Г.Л., Мальцевої Є.Є.

за участю секретаря Грішко С.В.

сторони:

заявник ОСОБА_1

Заінтересовані особи Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 травня 2020 року, постановлену у складі судді Пантелєєва Д.Г., повний текст якої складено 05 травня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії заступника начальника Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), заінтересована особа: ОСОБА_2 ,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною скаргою на дії державного виконавця, в обґрунтування якої посилався на те, що на примусовому виконанні в Приморському відділі державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) ( далі: Приморський ВДВС у місті Маріуполі СМУ МЮ ( м. Харків)) перебуває виконавчий лист №266/4740/17 про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 боргу за договором позики в сумі 639 000 грн та судового збору в сумі 7030 грн. Постановою заступника начальника відділу державної виконавчої служби Філончук Д.П. від 10 грудня 2019 року було призначено суб`єкта оціночної діяльності для участі у виконавчому провадженні ОСОБА_3 , яким складено звіт про оцінку нерухомого майна від 10 грудня 2019 року, відповідно до якого вартість належної йому, як боржнику, 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 становить 165 000 грн.

Вважає дії заступника начальника Приморського ВДВС у місті Маріуполі СМУ МЮ ( м. Харків) Філончук Д.П. в частині проведення оцінки майна належного заявнику нерухомого майна неправомірними, оскільки процедура визначення вартості майна та оцінка майна боржника проводилась без проведення його особистого огляду суб`єктом оціночної діяльності, що призвело до заниження ринкової вартості майна боржника та безпосередньо впливає на права і обов`язки боржника в частині суми погашення боргу за рахунок продажу з прилюдних торгів арештованого майна. Крім того, суб`єкт оціночної діяльності був призначений постановою державного виконавця без проведення відповідного конкурсу, що є істотним порушенням процедури визначення вказаного суб`єкта, передбаченої ч. 2 ст. 10 Закону України від 12 липня 2001 року №2658-111 «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну, діяльність в Україні». Також, державний виконавець, в порушення вимог пункту 3 Розділу II Порядку реалізації арештованого майна, державний виконавець, передав арештоване майно на реалізацію без відповідного рішення органу опіки та піклування, яке зобов`язаний був отримати, з огляду на реєстрацію в квартирі неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Просив суд визнати неправомірними дії державного виконавця Приморського ВДВС у місті Маріуполі СМУ МЮ ( м. Харків) з проведення оцінки нерухомого майна та щодо передачі арештованого майна на реалізацію без відповідного рішення органу опіки та піклування.

Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 травня 2020 року вищезазначену скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано неправомірними дії заступника начальника Приморського ВДВС у місті Маріуполі СМУ МЮ ( м. Харків) Філончук Д.П. в частині проведення оцінки майна 1/3 частки квартири АДРЕСА_2 . В решті вимог скарги - відмовлено.

Не погодившись частково з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу в частині відмови у задоволенні скарги та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким визнати неправомірними дії заступника начальника Приморського ВДВС у місті Маріуполі СМУ МЮ ( м. Харків) Філончук Д.П. щодо передачі на реалізацію 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 без рішення органу опіки та піклування.

Скарга мотивована тим, що ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції не врахував вимоги пункту 28 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 та підпункту 3 пункту 3 Розділу II Порядку реалізації арештованого майна, зі змісту яких вбачається, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. З урахуванням наведеного, суд дійшов помилкового висновку, що дії державного виконавця Приморського ВДВС у місті Маріуполі СМУ МЮ ( м. Харків) щодо передачі арештованого майна на реалізацію без відповідного рішення органу опіки та піклування є правомірними.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу Приморський ВДВС у місті Маріуполі СМУ МЮ ( м. Харків) зазначив, що дії заступника начальника відділу щодо передачі 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 та належить боржнику ОСОБА_1 на реалізацію без відповідного рішення органу опіки та піклування є правомірними, оскільки згідно постанови Верховного Суду від 20 березня 2019 року по справі № 1612/2343/12, згода органу опіки та піклування на продаж житла, у якому зареєстрована дитина, але таке житло не належить батькам дитини, не потрібна.

Представник ОСОБА_1 адвокат Коровіна Н.Г. в судовому засіданні апеляційного суду підтримала апеляційну скаргу, просила ухвалу суду в частині відмови у задоволенні скарги на дії державного виконавця скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким визнати неправомірними дії заступника начальника Приморського ВДВС у місті Маріуполі СМУ МЮ ( м. Харків) Філончук Д.П. щодо передачі на реалізацію 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 без рішення органу опіки та піклування.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника скаржника, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до п.п.1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення суду повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржене судове рішення в повній мірі не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що в Приморському ВДВС у місті Маріуполі СМУ МЮ ( м. Харків) на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження №56192320 з виконання виконавчого листа №266/4740/17, виданого Приморським районним судом міста Маріуполя Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 646030,00 грн (а.с.9-10).

В ході виконання судового рішення, 23 травня 2018 року старшим державним виконавцем вищевказаного відділу державної виконавчої служби Маловичко Л.В. було винесено постанову про арешт усього рухомого та нерухомого майна боржника ОСОБА_1 (а. с 31-32).

З відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно, отриманих державним виконавцем, вбачається, що боржнику ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в рівних частках на праві власності належить квартира АДРЕСА_2 . (а. с 38 39).

10 грудня 2019 року заступником начальнику відділу Філончук Д.П. винесено постанови про опис та арешт майна боржника (а. с 41 43) та призначено суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_3 для надання оцінки ринкової вартості майна, належного боржнику (а. с 45 46).

Вказаним суб`єктом оціночної діяльності 11 грудня 2019 року складено звіт про оцінку вартості 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 , що належить боржнику. Зі звіту вбачається, що оцінка проводилась за допомогою порівняльного підходу (а. с 13-16).

З заявки на реалізацію в ДП «СЕТАМ» вбачається, що належне ОСОБА_1 майно в вигляді 1/3 частки квартири АДРЕСА_2 направлено відділом державної виконавчої служби на реалізацію через електроні торги (а. с 50 51).

Задовольняючи частково скаргу ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що

дії заступника начальника Приморського ВДВС у місті Маріуполі СМУ МЮ ( м. Харків) Філончук Д.П. в частині проведення оцінки майна належного заявнику нерухомого майна є неправомірними, оскільки процедура визначення вартості майна та оцінка майна боржника проводилась без проведення особистого огляду суб`єктом оціночної діяльності, що призвело до заниження ринкової вартості майна боржника та безпосередньо впливає на права і обов`язки боржника в частині суми погашення боргу за рахунок продажу з прилюдних торгів арештованого майна. Крім того, суб`єкт оціночної діяльності був призначений постановою державного виконавця без проведення відповідного конкурсу, що є істотним порушенням процедури визначення вказаного суб`єкта, передбаченої ч. 2 ст. 10 Закону України від 12 липня 2001 року №2658-111 «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну, діяльність в Україні».

Відмовляючи в задоволенні скарги в частині визнання неправомірними дії заступника начальника державного виконавця Приморського ВДВС у місті Маріуполі СМУ МЮ ( м. Харків) щодо передачі арештованого майна на реалізацію без відповідного рішення органу опіки та піклування, місцевий суд дійшов висновку про те, що, оскільки зареєстровані в арештованій квартирі діти не є дітьми боржника, дозвіл органу опіки та піклування для передачі на реалізацію цього майна не вимагається.

Погодитись з висновками суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні скарги не можна з огляду на таке.

Оскаржене судове рішення в частині визнання дій заступника начальника Приморського ВДВС у місті Маріуполі СМУ МЮ ( м. Харків) Філончук Д.П. в частині проведення оцінки майна належного заявнику нерухомого майна не оскаржувалось, тому апеляційним судом не перевірялось.

У статті 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.

Водночас, відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Так, згідно ч.1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Згідно з частиною другою статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Згідно пункту 1 Розділу II Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29 червня 2016 року № 2831/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за № 1301/29431 ( далі - Порядку реалізації арештованого майна), реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження».

Пунктом 3 Розділу II Порядку реалізації арештованого майна визначено, що виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення сторін із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім - шістнадцятим пункту 2 цього розділу.

Підпунктом 3 пункту 3 Розділу II Порядку реалізації арештованого майна визначено, що заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із такими документами (в електронній або паперовий формі):

- копія виконавчого документа, а в разі наявності зведеного виконавчого провадження - довідка виконавця щодо загальної кількості виконавчих документів та суми, що підлягає стягненню за ними;

- копія постанови про опис та арешт майна боржника, а у разі якщо опис та арешт майна проводили до набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» - копія акта опису та арешту майна боржника;

- копії документів, що підтверджують вартість (оцінку) майна (повідомлення сторін про визначення вартості майна, акт виконавця про визначення вартості майна або звіт суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання про оцінку майна, строк чинності якого відповідає вимогам частини шостої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження»);

- у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, - копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду;

- копії документів, що підтверджують наявність (відсутність) чинних обтяжень майна.

У пункті 28 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 ( далі - Інструкції з організації примусового виконання рішень), визначено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.

У справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного (приватного) виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного (приватного) виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Отже, враховуючи вимоги Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», а також положення Інструкції з організації примусового виконання рішень і Порядку реалізації арештованого майна, державний виконавець або приватний виконавець зобов`язаний у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, отримати попередню згоду органу опіки та піклування або відповідне рішення суду, про яке, зокрема, зазначає в заяві на реалізацію арештованого майна.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 25 листопада 2019 року в справі № 718/482/15-ц (провадження № 61-16089св19), від 10 жовтня 2019 року в справі №751/15667/15-ц (провадження № 61-12151св19) та від 18 грудня 2019 року в справі № 755/10564/18 (провадження № 61-11256св19)

Апеляційним судом встановлено, що державний виконавець перед реалізацією частини квартири, що належить боржнику , мала інформацію про те, що в ній зареєстровані та проживають неповнолітні діти - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проте не направила до ДП «СЕТАМ», разом із заявкою на реалізацію арештованого нерухомого майна, копію дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду на реалізацію нерухомості, право користування якої мають діти.

Враховуючи те, що державним виконавцем розпочато процедуру щодо реалізації майна боржника - частини квартири, у якому зареєстровані та проживають неповнолітні діти, за відсутності дозволу органу опіки та піклування, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що такі дії державного виконавця є правомірними.

Висновок суду про те, що оскільки діти, які зареєстровані в арештованій квартирі, не є дітьми боржника, тому дозвіл органів опіки та піклування або відповідне рішення суду на реалізацію даної нерухомості не вимагається, є безпідставним, оскільки факт спорідненості дітей, зареєстрованих в арештованому нерухомому майні, та боржника, не впливає на встановлений порядок передачі на реалізацію такого майна.

Посилання в оскарженому судовому рішенні та відзиві на апеляційну скаргу на висновок Верховного Суду від 20 березня 2019 року по справі № 1612/2343/12 про визнання договору купівлі-продажу нікчемним є помилковими, оскільки правовідносини у зазначеній справі та у справі, яка розглядається, не є подібними.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а оскаржену ухвалу суду першої інстанції в частині відмови у задоволені скарги на дії державного виконавця Приморського ВДВС у місті Маріуполі СМУ МЮ ( м. Харків) щодо передачі арештованого майна на реалізацію без відповідного рішення органу опіки та піклування необхідно скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення про задоволення скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 374,376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 травня 2020 року скасувати в частині відмови в задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій заступника начальника Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) щодо передачі арештованого майна на реалізацію без відповідного рішення органу опіки та піклування.

Визнати неправомірними дії заступника начальника Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) щодо передачі 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 на реалізацію без відповідного рішення органу опіки та піклування.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Судді:

Повний текст постанови складено 05 листопада 2020 року.

Суддя