Справа №701/1544/19
Номер провадження2/701/58/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2020 року Маньківський районний суд, Черкаської області

в складі: головуючого судді - І. Д. Калієвського

за участю секретаря - Г.І. Байдужої

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маньківка справу за позовом ОСОБА_1 до Філії «Уманська дорожньо - експлуатаційна дільниця» ДП «Черкаський облавтодор» ПАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заробітної плати, середнього заробітку та моральної шкоди.

На підставу своїх вимог спирається на те, що згідно наказу №14-о/с від 24.03.2015 позивач був прийнятий на роботу до Філії «Уманська дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Черкаський облавтодор» ПАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на посаду газоелектрозварювальника IV, дорожнім робітником ІІІ розряду. Згідно наказу №165 від 18.09.2018 назву посади змінено на електрогазозварник для приведення у відповідність до Національного Класифікатора України ДК 003:2010 «Класифікатор професій». Згідно наказу №54-о/с від 31.10.2019 його звільнено з роботи за власним бажанням. При цьому, у відповідності до законодавчих норм та вимог, розрахунок із ним не проведено. Відповідач по теперішній час не розрахувався із позивачем і не виплатив йому заробітної плати після звільнення з роботи. Позивач неодноразово звертався до керівництва відповідача з проханням про виплату належної заборгованості, проте йому було відмовлено. На позивача звернення, відповідачем надано довідку (без номера та дати видачі), яка підтверджує, що за період з травня по жовтень 2019 року позивачу нараховано, проте не виплачено заробітну плату, в тому числі: за травень 2139,35 грн., за червень 00,00 грн., за липень 5172,97 грн., за серпень 1754,70 грн., за вересень 1325,48 грн., за жовтень 6595,12 грн., всього: 16987,62 грн., (шістнадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят сім грн. 62 коп.). Суми вказані за вирахуванням податків та утриманих обов`язкових платежів, при цьому у довідці загальна сума заборгованості вказана відповідачем невірна. Також, наскільки позивачу відомо, підприємство має перед позивачем заборгованість за невикористані дні відпустки, про що не вказано у вищевказаній довідці відповідача, наданій йому у жовтні місяці 2019 року. Позивач вважає, що своїми діями адміністрація відповідача грубо порушила гарантії та вимоги КЗпП України та Закону України Про оплату праці щодо виплати заробітної плати.

В результаті невиплати позивачу передбаченої законодавством винагороди за працю відповідачем завдано позивачу моральної шкоди, оскільки явно порушено законні права на оплату праці. Внаслідок чого це призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків, вимагало докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Він має сім`ю, яку необхідно весь цей час утримувати, самому потрібно за щось існувати в нинішніх загальновідомих складних економічних і соціальних умовах, а дії відповідача по невиплаті йому заборгованості не дають змоги утримувати не тільки себе, а й сім`ю. Невиплата заробітної плати змушувала позивача вишукувати всілякі додаткові джерела, позичати гроші, що необхідні були на прожиття, це постійно завдавало і завдає йому моральних страждань. Нормальні життєві зв`язки він втратив, він розраховував на оплату його праці, однак ці розрахунки та надії не справдились внаслідок протизаконних дій відповідача, наслідком чого є завдання моральної шкоди. Завдану позивачу моральну шкоду він оцінює в 1000 грн. 00 коп. В зв`язку з зазначеними обставинами порушення позивача прав відповідачем, він змушений звернутись за захистом до суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою суду від 09.12.2019 року по справі призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Позивач в судове засідання не з`явився, але згідно письмової заяви просить справу розглядати у його відсутність та підтримує позовні вимоги в повному обсязі.

Представник Філії «Уманська дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Черкаський облавтодор» ПАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в судове засідання не з?явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом відправлення судових повісток з рекомендованими повідомленнями, причини неявки визнані поважними невідомі, заяв та клолпотань про відкладення розгляду справи не надходило, але його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті у його відсутність на підставі зібраних доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини:

Згідно наказу №14-о/с від 24.03.2015 позивач був прийнятий на роботу до Філії «Уманська дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Черкаський облавтодор» ПАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на посаду газоелектрозварювальника IV, дорожнім робітником ІІІ розряду.

Згідно наказу №165 від 18.09.2018 назву посади змінено на електрогазозварник для приведення у відповідність до Національного Класифікатора України ДК 003:2010 «Класифікатор професій».

Згідно наказу №54-о/с від 31.10.2019 його звільнено з роботи за власним бажанням. (а.с.7).

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що у відповідності до законодавчих норм та вимог, розрахунок із ним не проведено за період роботи з червня місяця 2019 року по день звільнення.

Відповідно до довідки відповідача (а.с.8) вбачається, що станом на 01.11.2019 р. перед позивачем існує заборгованість по заробітній платі 13823 грн. 01 коп.

Позивачем даний факт підтверджений при обгрунтуванні позовних вимог, проте зазначено суму заборгованості 16987 грн. 62 коп., а з матеріалів справи вбачається сума заборгованості 13823 грн. 01 коп. Дана сума заборгованості фактично визнається відповідачем, оскільки дана сума заборгованості відображена у довідці відповідача про заборгованість по заробітній платі перед позивачем, тому позов в даній частині підлягає до часткового задоволення на суму заборгованості відображену в довідці відповідача.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки зазначені в ст. 116 даного Кодексу, а саме: при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

Згідно ч. 5 ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

В ч. 5 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», зазначено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Позивач обгрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що своїми діями відповідач грубо порушив гарантії та вимоги КЗпП України та Закону України Про оплату праці щодо виплати заробітної плати. В результаті невиплати йому передбаченої законодавством винагороди за працю відповідачем завдано йому моральної шкоди, оскільки явно порушено законні права на оплату праці. Внаслідок чого це призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків, вимагало докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач має сім`ю, яку необхідно весь цей час утримувати, самому потрібно за щось існувати в нинішніх загальновідомих складних економічних і соціальних умовах, а дії відповідача по невиплаті позивачу заборгованості не дають змоги позивачу утримувати не тільки себе, а й сім`ю. Невиплата заробітної плати змушувала позивача вишукувати всілякі додаткові джерела, позичати гроші, що необхідні були на прожиття, це постійно завдавало і завдає йому моральних страждань. Нормальні життєві зв`язки він втратив, позивач розраховував на оплату його праці, однак ці розрахунки та надії не справдились внаслідок протизаконних дій відповідача, наслідком чого є завдання позивачу моральної шкоди.

Суд погоджується з розміром заявленої моральної шкоди в сумі 1000 грн, яку слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України зазначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться у день звільнення.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України, в разі невиплати за вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, за положеннями статті 117 КЗпП України, обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

У постанові від 27 березня 2013р. по справі № 6-15цс13 Верховний Суд України дійшов висновку, що передбачений ч.1 ст.117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999р. зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Згідно ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до положень ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Відповідно до ст. 48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

Відповідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Обчислення середньої заробітної плати проводиться відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Порядок обчислення середньої заробітної плати», де в п.8 зазначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Враховуючи довідку (а.с. 8), беручи до уваги дохід за повні два попередні місяці, що передували звільненню, а саме: вересень 2019р. 4891,09 грн.; жовтень 2019р. 3741,40 грн., середньоденний заробіток за робочий день складає 196,20 грн. та враховуючи кількість робочих днів з моменту звільнення до моменту винесення рішення, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 14518,28 грн. коп. з утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Стаття 79 ЦПК України визначає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно положень ст. 81 ЦПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповіднодо ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно положень ст. 13 ЦПК України закріплено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність в матеріалах справи поданих позивачем достовірних доказів, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи та достатність доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування, що дає суду можливість надати відповідну належну оцінку доказам та ухвалити законне, обгрунтоване рішення по суті спору, тому позовні вимоги в частині стягнення підтвердженої заборгованої заробітної плати, середнього заробітку та моральної шкоди підлягають до задоволення.

Що ж стосується вимог стягнення з відповідача компенсації на користь позивача за не використані дні відпустки, то в цій частині позов не підлягає до задоволення, оскільки позивачем не надано доказів, які б підтверджували заявлені вимоги.

Крім того у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 76- 81, 95, 133, 137, 141, 209, 211, 223, 247, 258-268, 276, 430 ЦПК України, ст. ст. 116-117, 233 КЗпП України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Філії «Уманська дорожньо - експлуатаційна дільниця» ДП «Черкаський облавтодор» ПАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (, місцезнаходження за адресою: вул. Інтернаціональна, буд. 133, м. Умань Черкаська область) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , уродженець, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) заборгованість по заробітній платі в сумі - 13 823 грн. 01 коп. з урахуванням податків та інших обов`язкових платежів

Стягнути з Філії «Уманська дорожньо - експлуатаційна дільниця» ДП «Черкаський облавтодор» ПАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (код , місцезнаходження за адресою: вул. Інтернаціональна, буд. 133, м. Умань Черкаська область) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , уродженець, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) моральну шкоду в сумі - 1000 грн. 00 коп.

Стягнути з Філії «Уманська дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Черкаський облавтодор» ПАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (вул. Інтернаціональна, 133, м. Умань, Черкаської області, ) на користь користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , уродженець, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ), середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 30.10.2019 року по 13.02.2020 року в сумі 14518,28 грн. коп. з утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Філії «Уманська дорожньо - експлуатаційна дільниця» ДП «Черкаський облавтодор» ПАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (, місцезнаходження за адресою: вул. Інтернаціональна, буд. 133, м. Умань Черкаська область) в дохід держави судовий збір за позовні вимоги немайнового характеру щодо стягнення моральної шкоди у сумі - 840 грн.80 коп.

В решті позову - відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати в межах суми платежу за один місяць, згідно ст. 430 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду через Маньківський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Суддя І.Д.Калієвський