Справа № 375/2136/19
Провадження № 2/375/41/20
Р І Ш Е Н Н Я

(заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2020 Рокитнянський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Литвина О.В.,

при секретарі - Юрченко Л.В.,

розглянувши у у залі №2 приміщення суду в смт. Рокитне за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін спору цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Рокитнянська селищна рада Київської області

про визнання особи такою, що втратила право користуватись житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 11.07.1996, виданим на підставі рішення виконавчого комітету Рокитнянської селищної ради народних депутатів № 352 від 24.06.1996.

Зазначає, що у вказаному будинку є зареєстрованими він, його дружина ОСОБА_3 та син ОСОБА_2 .

Разом з тим, останній у будинку не проживає більше 5 років і фактичним його місцем проживання є АДРЕСА_2 .

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причину своєї неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у своїй відсутності та відзиву на позов до суду не подав.

Представник третьої особи Рокитнянської селищної ради Київської області в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, якою просить розглядати справу у його відсутності, при винесенні рішення по даній справі покладається на розсуд суду.

За згодою позивача суд ухвалює провести розгляд спору по суті у відсутності відповідача та представника третьої особи у порядку заочного провадження, що узгоджується із положеннями ст.ст. 223, 280 ЦПК України.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав за викладених у ньому обставин і підстав та просив його задовольнити.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 11.07.1996 виданого на його імя підставі рішення виконавчого комітету Рокитнянської селищної ради народних депутатів № 352 від 24.06.1996.

У вказаному будинку є зареєстрованими він, його дружина ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою Рокитнянської селищної ради Київської області № 3323 від 15.10.2019.

Будучи членом сімї власника будинку, відповідач не проживає в останньому без поважних причин більше 5 років та не приймає участі у його утриманні, тоді як перешкод у користуванні останнім позивач йому не чинив і не чинить.

Вказана обставина підтверджується показаннями позивача, свідка ОСОБА_4 та наявним у справі письмовим доказом, яким є акт обстеження матеріально-побутових умов б/н від 17.10.2019 року.

Відповідач фактично проживає в АДРЕСА_2 , що підтверджується показаннями у судовом узасіданні позивача, свідка ОСОБА_4 ..

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За вимогами ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу, в тім, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Судом встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами спору, випливають із житлових правовідносин та мають регулюватися положеннями ст.ст. 383, 391, 405 ЦК України, на положення яких в обгрутування правових підстав своєї вимоги посилається позивач.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Членом сімї позивача відповідач, як встановлено судом, не являється більше 5 років.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Окрім того, відповідно до положень ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність обставин позову та про задоволення вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-709цс16, яку суд враховує відповідно до положень ст.263 ЦПК України.

Позов таким чином підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задовольняються у повному обсязі, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір у розмірі 768,40 грн. підлягає стягненню на його користь з відповідача у справі ОСОБА_2 .

Керуючись ст. 156 ЖК України, ст.ст. 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 263-265, 273, 279, 280 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 , номер картки платника податків невідомий) таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 , номер картки платника податків невідомий) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 (місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 , картка платника податків НОМЕР_1 ) в рахунок відшкодування понесених судових витрат по оплаті судового збору 768.40 грн.

Копію даного рішення невідкладно направити сторонам.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному поряду, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Литвин

Рішення набрало законної сили «_____»__________________20___