КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2020 року м. Київ

Справа № 754/834/19

Апеляційне провадження №22-ц/824/1986/2020

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Саліхова В.В.

за участю секретаря Лугового Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Панченко О.М. 24 жовтня 2019 року в м. Києві, повний текст рішення складений 05 листопада 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В

У січні 2019 року позивач звернулася до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, в якому просила визнати недостовірною та такою, що принижує її честь і гідність інформацію поширену ОСОБА_2 в її заяві на адресу Деснянського районного суду м. Києва від 06 вересня 2018 року. А саме твердження: «05 вересня 2018 року за місцем мого проживання невідома особа повідомила мені, що позивач ОСОБА_1 повідомила їй про позасудові відносини її представників з суддею Клочко Інною Василівною, яка за отриману нею грошову винагороду пообіцяла прийняти у даній справі рішення на користь позивача у даній справі». Стягнути з відповідача на її користь 100000 (сто тисяч ) гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, а також судові витрати.

Позов мотивний тим, що в провадженні Деснянського районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа №754/7405/17 за її позовом до відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус КМНО Лазарева Л.І. про визнання договорів дарування квартири та гаражного боксу недійсними. 06 вересня 2018 року в судовому засіданні їй стало відомо про поширення щодо неї відповідачем недостовірної інформації шляхом подання до канцелярії суду заяви про відвід судді Клочко І.В. В цій заяві відповідачем була викладена оспорювана інформація. Зазначені обставини полягають в розповсюджені відповідачем неправдивої інформації про позивача, що призвели до прийняття самовідводу суддею Клочко І.В.. Вказане в свою чергу призвело до порушення строків розгляду справи та права позивача на доступ до правосуддя, так як через ці обставини згідно цивільного процесуального законодавства після призначення іншого судді розгляд справи буде провадитись з самого початку. Зважаючи на вищевикладене, вважає, що поширенням недостовірної інформації щодо неї завдано шкоди її немайновим правам та інтересам, порушено її право на захисті честь та гідності.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди - залишено без задоволення.

Рішення суду мотивовано тим, що при розгляді справи позивачем не було надано жодних належних доказів на підтвердження того, що викладеною відповідачем інформацією в заяві про відвід судді порушено саме особисті немайнові права позивача. Також позивачем не доведено, що такий факт мав місце саме внаслідок неправомірних дій відповідача, чим позивачу спричинено моральну шкоду.

Не погодилась із вказаним судовим рішенням позивач ОСОБА_1 , нею подана апеляційна скарга, в якій зазначається про незаконність рішення у зв`язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду реальним обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин справи, що призвело до її неправильного вирішення. Вказує на те, що судом першої інстанції не враховано, що поширена відповідачем інформація є недостовірною, вона не відповідає дійсності і є негативною. Негативна інформація, поширена про особу вважається недостовірною, якщо особа яка її поширила, не доведе протилежного. А відтак, саме на відповідача покладається обов`язок довести протилежне. Зазначає, що позиція суду першої інстанції щодо спірних правовідносин суперечить позиціям ЄСПЛ, Конвенції та Конституції України. Також вказує на те, що поширення неправдивої інформації свідчить про принизливе ставлення відповідача до неї, що в свою чергу впливає на зниження цінності її особи - приниження її гідності. Поширенням вказаної інформації відповідач створив негативну соціальну оцінку особи позивача в очах оточуючих, в тому числі працівників суду, порушивши честь і гідність позивача. Зазначає, що поширення неправдивої інформації відповідачем через офіційний орган (суд), шляхом фактичного звинувачення в скоєнні злочину завдало позивачу тяжких душевних страждань і переживань, що не прийнято до уваги судом першої інстанції. Враховуючи вищевикладене, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Храпійчук В.О. підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просив про скасування рішення суду першої інстанції, ухвалення нового судового рішення про задоволення заявлених позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Жовноватюк О.М. заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що в провадженні Деснянського районного суду м. Києва перебувала на розгляді цивільна справа №754/7405/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус КМНО Лазарева Л.І. про визнання договорів дарування квартири та гаражного боксу недійсними.

В ході розгляду вказаної справи 06 вересня 2018 року відповідачем ОСОБА_2 подано заяву про відвід судді Клочко І.В. посилаючись на те, що 05 вересня 2018 року за місце проживання ОСОБА_2 , невідома особа повідомила їй, що позивач ОСОБА_1 повідомила їй про позасудові відносини її представників із суддею Клочко І.В., яка за отриману нею грошову винагороду пообіцяла прийняти у даній справі рішення на користь позивача. ОСОБА_2 вважала, що вищезазначена інформація не повинна бути залишена нею поза увагою, та є підставою, що викликає сумніви в неупередженості судді Клочко І.В. у даній справі, та складом злочину /а.с.8/.

Крім цієї заяви відповідачем були подані і інші заяви про відвід судді Клочко І.В., а саме 15 травня 2018 року та 27 листопада 2018 року, але з інших підстав.

Всі вищевказані заяви визнані необґрунтованими та судом відмовлено в їх задоволенні.

Вказані обставини встановлені ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17 грудня 2018 року у справі № 754/7405/17, та визнаються сторонами у справі /а.с.10-14/.

Позивач вважає, що вказана інформація, як така, що містить в собі повідомлення про скоєння злочину, є розповсюдженням відповідачем неправдивої інформації про позивача,так як вона нічим не підтверджується. Поширенням вказаної інформації відповідач створив негативну соціальну оцінку особи позивача в очах оточуючих, порушивши честь і гідність позивача. Поширення неправдивої інформації відповідачем завдало позивачу тяжких душевних страждань і переживань, та призвело до затягування розгляду справи.

Відповідач стверджує, що повідомлення у формі викладення в заяві про відвід судді відомих відповідачці обставин, від іншої особи, було викликано її занепокоєнням при вирішенні її позову судом, про що вона зазначила в заяві про відвід судді Клочко І.В., вважаючи, що інформація, про яку вона дізналася не повинна бути залишена нею поза увагою. Також наголошує на тому, що нею були реалізовані власні процесуальні права, та право на звернення до компетентного органу.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Положеннями ст. 10 Конвенції визначено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств.

Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Конституцією України в закріплено, що людина, її честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (ст. 3).

Відповідно до ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. А в силу ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності і правах.

У відповідності з ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

В свою чергу ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

В порядку ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Згідно з ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена (ч.7 ст. 277 ЦК України).

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а саме, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодження або знищення її майна.

Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

З наведених обставин справи вбачається, що інформація, яка є предметом спору, була викладена в ході розгляду цивільної справи, тобто відповідачем було реалізовано надане процесуальним законом право заявити відвід. Вказані доводи були розглянуті судом в порядку визначеному для розгляду заяв про відвід судді, та були визнані необґрунтованими, не підтвердженими будь-якими доказами у відповідних судових рішеннях. Разом з цим, інформація із зазначенням імені позивача була поширена без мети принизити честь, гідність позивача, що вбачається із самої заяви, оскільки така інформація була направлена на реалізацію права заявити відвід судді, тобто права на розгляд справи неупередженим судом, яке також гарантовано державою.

Тобто у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою своїх прав, а не поширення недостовірної інформації.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення такого позову, має бути сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Слід погодитись з висновком суду першої інстанції про відсутність доказів на підтвердження того, що оспорювана інформація принижує честь, гідність саме позивача, та що саме її особисті немайнові права порушено, оскільки в ній мова йде і про позивача, і про представників, і про суддю, і про невідомих осіб. Як вже вказано вище, вказана інформація не мала на меті поширення інформації про позивача, її метою був відвід судді, а тому вона не є такою, що порушує особисті немайнові права позивача. Таким чином, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні забезпечив баланс між потребою захищати репутацію позивача та правом відповідача на звернення з такого роду заявами.

Судом не встановлено сукупності усіх обставин, які є підставою для задоволення позовних вимог, а тому підстави для визнання вказаної позивачем інформації такою, що не відповідає дійсності, порушує її права і свободи, принижує її честь та гідність, відсутні.

Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від вимог про захист честі, гідності і ділової репутації.

Загальні умови відповідальності за заподіяння моральної шкоди, за наявності яких виникає відповідне зобов`язання визначає ч.1 ст. 1167 ЦК України. Такими умовами є: моральна (немайнова) шкода, протиправна дія (бездіяльність), вина особи, причинний зв`язок між діями (бездіяльністю) і такою шкодою. І лише за наявності всіх цих умов виникає зобов`язання по відшкодуванню моральної шкоди.

В ході розгляду справи, позивачем не був підтверджений допустимими доказами факт заподіяння їй моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, протиправна діяльність відповідача, а також з чого вона виходила оцінюючи її моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

В.В. Саліхов

Повний текст постанови складений 17 лютого 2020 року.