РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2020 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю секретаря судового засідання Світко Т.І.,

позивача ОСОБА_1 ;

відповідача ОСОБА_2 ;

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Житомирі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дружину

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду із позовом в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення сина ОСОБА_3 трьохрічного віку.

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 12 травня 2018 року між сторонами у справі був зареєстрований шлюб. Від шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивачка вказує, що малолітній син проживає разом з нею, перебуває на її утриманні, в той же час, відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги не надає. Також зазначила, що на сьогоднішній день вона знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до трьох років, а тому позбавлена можливості працювати та забезпечувати себе та сина належним чином. Крім того, відповідач інших утриманців немає, працездатний, його стан здоров`я дозволяє працювати та сплачувати аліменти на її утримання.

Ухвалою суду від 04.12.2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав зазначених у позові. Також вказала, що на її адресу надійшов відзив відповідача на позовну заяву, а тому надала відповідь на відзив на позовну.

У своїй відповіді на відзив позивач зазначила, що у відзиві відповідач зазначає проте, що немає у власності нерухомості та іншого майна, а тому немає можливості утримувати дружину. Разом з тим, з довідки із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №197771191 від 27 січня 2020 року вбачається, що у власності ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) знаходиться земельна ділянка загальною площею 2 га, кадастровий номер :06:000:0307, яка розташована за адресою: Андрушівський район, Міньковецька сільська рада. З даної довідки також вбачається, що відповідач здає дану земельну ділянку в оренду ТОВ «Житомир-Агро-Інвест» з 07 червня 2018 року та постійно отримує орендну плату від орендаря. Також, як вбачається з реєстру транспортних засобів МВС у власності ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) знаходиться також автомобіль марки Daewoo Lanos 2008 р.в. Отже, ОСОБА_2 свідомо вводить суд в оману надаючи неправдиву інформацію щодо свого матеріального стану та доходів. Окрім того, відповідач приховує від суду і той факт, що неофіційно працює у селі Сінгури на підприємстві по доставці та продажу питної води, отримує постійно заробітну плату у розмірі 10000 гривень. Доказом цього також є поштовий конверт у якому було направлено відзив та позов та який було направлено саме із села Сінгури. Але саме з метою уникнення обов`язку по сплаті аліментів на утримання дитини та дружини не оформлює офіційно дані трудові відносини. (а.с.35-37).

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову. Вказав, що працює неофіційно та його неофіційний заробіток складає 3000-4000 грн., будь-якого нерухомого або рухомого майна на праві власності не має, а тому не має матеріальної можливості сплачувати аліменти на утримання дружини.

Також відповідач вказав, що надавав до канцелярії суду відзив на позовну заяву, копія якого була надіслана на адресу позивачки.

Враховуючи, що позивачем не було надано доказів отримання судом відзиву на позов, не було його надано і в судовому засіданні, суд вважає, що розгляд справи слід здійснити за наявними матеріалами.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони у справі 12.05.2018р. зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 (а.с. 4).

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 (а.с. 5).

В судовому засіданні встановлено та не заперечувалося відповідачем, що позивачка на даний час не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною та отримує допомогу при народженні дитини у розмірі 860 грн. Саме за цих підстав позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання, оскільки отриманих від держави коштів не вистачає, також не вистачає грошових коштів на нормальне існування та придбання необхідних для життя речей.

Згідно статті 84 СК України- дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

З аналізу зазначеної норми слід зробити висновок, що особливим видом права подружжя на утримання є право дружини (колишньої дружини) на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - відсутність у чоловіка можливості надавати таке утримання.

Як вказувалося вище, позивач у своїй відповіді на відзив зазначила про наявність у відповідача на праві власності рухомого та нерухомого майна, а саме земельної ділянки та автомобіля, а також вказала про його неофіційний дохід.

Відповідач у свою чергу заперечив щодо наявності у його власності такого майна та вказав, що земельна ділянка та автомобіль на праві власності належать його батьку - ОСОБА_4 .

Так, з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.01.2020 вбачається, що земельна ділянка загальною площею 2 га, кадастровий номер :06:000:0307, яка розташована за адресою: Житомирська область, Андрушівський район, Міньковецька сільська рада належить на праві власності ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) (а.с.41).

Крім того, як вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 власником автомобіль марки Daewoo Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_6 , 2008 року випуску є ОСОБА_4 (а.с.45).

Разом з тим, відповідно до довідки БУ №3 Житомирської КЕЧ району відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (гуртожиток). Квартиронаймачем вказано житла є ОСОБА_4 (а.с. 46).

Таким чином в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи позивачки, наведені у відповіді на відзив, про те, що позивач у своїй власності має нерухоме майно та автомобіль, а тому може надавати матеріальну допомогу дружині.

Слід зазначити, що інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.01.2020, яка надана позивачкою, не береться судом до уваги, оскільки запит було зроблено з використанням РНОКПП № НОМЕР_2 , який належить батьку позивача - ОСОБА_4 (а.с. 39).

Також в судовому засіданні сторонами не заперечувався той факт, що дитина проживає з матір`ю, а також те, що відповідач працює неофіційно, разом з тим сторони вказували на різні суми доходу відповідача, тобто конкретний розмір доходу відповідача не встановлений (позивачем не доведений). Водночас, розмір доходу, який визнається відповідачем, з урахуванням встановленого державою прожиткового мінімуму на працездатну особу в розмірі 2102грн. на один місяць, а також необхідністю сплачувати аліменти на дитину, не дає підстав вважати доведеною обставину про спроможність відповідача сплачувати також аліменти на утримання дружини, що є необхідною умовою для задоволення позову.

Відповідно до положень закріплених в ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Отже, виходячи з того, що позивачкою не доведено достатнього заробітку (доходу) відповідача для сплати аліментів і наявність в нього можливості надавати кошти на утримання дружини, що вказує на формальний характер доводів позивачки і ґрунтування їх на припущеннях, разом з тим, зважаючи на те, що відповідач позовних вимог не визнав, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору, в задоволенні позову відмовлено, а тому судовий збір повинен бути віднесений за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 75, 84, 182, 183 Сімейного кодексу України, ст. ст. ст. 2, 4, 10, 12, 19, 49, 76, 77-81, 89, 133, 141, 191, 263,-265, 274-279, 354, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О. Й. Адамович