Провадження №2/523/1070/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"04" лютого 2020 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Кисельова В.К.

за участю секретаря - Дзюба Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Суворовська районна адміністрація Одеської міської Ради про визнання недійсним договору, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 , третя особа - Суворовська районна адміністрація Одеської міської Ради про визнання недійсним договору. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступні обставини.

Так 25.10.1957 року на підставі рішення виконкому Ленінської райради депутатів трудящих за №756 позивачу ОСОБА_1 була виділена земельна ділянка під індивідуальне будівництво у АДРЕСА_1 площею 540 кв. м (на теперішній час АДРЕСА_1 ), на якій позивач побудував житловий будинок з надвірними будівлями і поселив в будинок свого батька ОСОБА_1 з сім`єю, сплачував страхові внески за будинок.

У 1965 році виконавчий комітет Ленінського району м. Одеси звернувся з позовом про вилучення будинку і передачі його у фонд місцевого бюджету.. Рішенням Ленінського районного суду м. Одеси від 07.07.1965 року будинок був вилучений у батька ОСОБА_1 , але не переданий у фонд місцевого бюджету.

У1978 році помер батько позивача, а у1996 році померла його мати.

Після смерті батьків позивач звернувся з заявою на ім`я голови Одеського обласного суду про відміну рішення суду у порядку нагляду. Позивачу було рекомендовано звернутися до суду про відновлення втраченої справи №2-1298 за 1965 рік.

Позивач звернувся з заявою до Ленінського районного суду м. Одеси. Ухвалою суду від 2 листопада 1999 року позивачу було відмовлено у відновленні втраченої справи за позовом ЖКХ Ленінського району м. Одеси, про розірвання договору забудови та вилучення будинку у фонд місцевого бюджету.

Позивач стверджує, що весь час в будинку проживав його брат ОСОБА_3 ..

У 2004 році ОСОБА_4 звернулася з позовом про встановлення факту прийняття спадщини та визнання за нею права власності у порядку спадкування.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2004 року за ОСОБА_4 визнано право власності у порядку спадкування на будинок АДРЕСА_1 ( селище Шевченко) .

У 2017 році позивач оскаржив вказане рішення Суворовського районного суду м. Одеси. Апеляційний суд Одеської області 25.04.2017 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2004 року скасував, провадження по справі закрив.

У 2018 році позивачу стало відомо, що ОСОБА_4 10.07.2013 р. подарувала вказаний будинок ОСОБА_5 .. Згідно інформації Державного реєстру прав власності на домоволодіння житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано право власності за ОСОБА_5 реєстр №101 на підставі договору дарування, посвідченого нотаріусом Одеського

На підставі викладеного, позивач просить визнати договір дарування № 356 будинку АДРЕСА_1 , між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Затолокіною К.Я. - недійсним.

Окрім того, позивач просив визнати недійсним видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0757га, кадастровий номер :10:030:0005, яка розташована по АДРЕСА_1 .

В судове засідання позивач подав клопотання в якому просив задовольнити позовні вимоги, а також справу розглянути у його відсутність.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи була повідомлена належним чином, причини неявку суду не повідомила, відзив на позов не подавала.

За вищевказаних обставин, суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження на підставі ст.ст. 280-281 ЦПК України.

Судом встановлені наступні обставини справи, а також відповідні правовідносини.

Так судом встановлено, що 25.10.1957 року на підставі рішення виконкому Ленінської райради депутатів трудящих за №756 позивачу ОСОБА_1 (сину ОСОБА_1 ) була виділена земельна ділянка під індивідуальне будівництво у АДРЕСА_1 , ділянка НОМЕР_2 площею 540 кв.м. (на теперішній час АДРЕСА_1 )( а.с. 14-25).

Рішенням виконкому Ленінської райради депутатів трудящих від 01.04.1965р. було встановлено, що позивач ОСОБА_1 на земельній ділянці, яка була йому виділена будівельні роботи не здійснював, а став на квартирний облік, у результаті чого отримав квартиру. В травні 1962р. брат ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на даній земельній ділянці побудував тимчасову споруду та поселив у неї батька ОСОБА_1 . Після того, ОСОБА_1 (батько) побудував самовільно на земельній ділянці будинок. В зв`язку із чим, Рішенням виконкому Ленінської райради депутатів трудящих від 01.04.1965р. було вирішено скасувати рішення райради №756 від 25.10.1957р. про виділ земельної ділянки № НОМЕР_1 ОСОБА_1 (сину), доручити ЖЕО передати справу до суду для вилучення ділянки. (а.с. 26)

У 1965 році виконавчий комітет Ленінського району м. Одеси звернувся з позовом про вилучення будинку і передачі його у фонд місцевого бюджету. Рішенням Ленінського районного суду м. Одеси від 07.07.1965 року будинок був вилучений у ОСОБА_1 (батька). (а.с. 28)

Рішення райвиконкому Ленінської райради депутатів трудящих від 05.08.1965р. було вирішено взяти на баланс місцевої Ради будинок із двох кімнат площею 33,2 кв.м. по АДРЕСА_1 , а особистий рахунок відкрити на ОСОБА_1 (батька). (а.с. 27)

У 2004 році ОСОБА_4 звернулася з позовом про встановлення факту прийняття спадщини та визнання за нею права власності у порядку спадкування.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2004 року за ОСОБА_4 визнано право власності у порядку спадкування на будинок АДРЕСА_1 ( селище Шевченко) .

У 2017 році позивач оскаржив вказане рішення Суворовського районного суду м. Одеси. Апеляційний суд Одеської області 25.04.2017 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2004 року скасував.

У 2018 році позивачу стало відомо, що договором дарування від 10.07.2013р. ОСОБА_4 безоплатна передала у власність ОСОБА_5 житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу - Затолокіною К.Я., у реєстрі № 356. (а.с. 41)

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 12765 від 17.12.2014р. зареєстрований відділом ДРАЦС у м. Одесі РС ОМУЮ. (а.с. 13)

Згідно ст.. 203 ЦК України правочин не може суперечити цьому Кодексу іншим актам цивільного законодавства.

На підставі ч. 2 ст. 216 ЦК України у разі визнання правочину недійсним кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все що вона одержала на виконання цього правочину.

Згідно ст.. 236 ЦК України правочин вказаний судом недійсним є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно ч. 2 ст. 718 ЦК України дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє.

Враховуючи, що рішенням Апеляційного суду Одеської області 25.04.2017 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2004 року, яким було визнано право власності за ОСОБА_4 у порядку спадкування на будинок АДРЕСА_1 ( селище Шевченко ) було скасовано, то суд, вважає, що ОСОБА_4 не мала право відчужувати будинок відповідачці ОСОБА_2 .

Судом також встановлено, що ОСОБА_4 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0757га, кадастровий номер :10:030:0005, яка розташована по АДРЕСА_1 .

Отже, враховуючи, що державний акт на право власності на земельну ділянку видано на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2004 року, яке було скасовано, то він також підлягає визнанню недійсним.

Керуючись ст. 203, ч.2 ст. 216, ч.2 ст. 718 ЦК України, ст.ст. 2,5,10,12,258,259,263-265,268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Визнати договір дарування від 10.07.2013р., відповідно до якого ОСОБА_4 безоплатна передала у власність ОСОБА_5 житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу - Затолокіною К.Я., у реєстрі № 356. - недійсним.

2. Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0757га, кадастровий номер :10:030:0005, яка розташована по АДРЕСА_1 .

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30-ти днів з дня складення повного рішення не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30-ти днів з дня складення рішення.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя В.К. Кисельов

Повний текст складено та підписано 14.02.2020