У Х В А Л А

24 грудня 2020 року

м. Київ

Справа № 320/5115/17

Провадження № 14-133цс20

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Ситнік О. М.,

суддів: Анцупової Т. О., Британчука В. В., Григор`євої І. В., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Катеринчук Л. Й., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Пількова К. М., Прокопенка О. Б., Пророка В. В., Рогач Л. І., Сімоненко В. М., Ткача І. В., Штелик С. П.

розглянула клопотання про розгляд справи в судовому засіданні представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Дугінова Дмитра Андрійовича у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ «КБ «Приватбанк», банк) про стягнення процентів, трьох процентів річних та неустойки (пені) за договорами банківських вкладів і

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2017 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (далі - позивачі) звернулися до суду з указаним позовом.

18 жовтня 2017 року рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Запорізької області від 07 червня 2018 року, позов ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 задоволено частково:

- стягнуто з ПАТ «КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 проценти за договорами банківських вкладів від 28 січня 2013 року № SAMDN4362 та від 27 січня 2014 року № SAMDN7576 з 04 грудня 2014 року по 20 липня 2017 року за ставкою 1 % у сумі 1 760,58 долара США з конвертацією цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу;

- стягнуто з ПАТ «КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 три проценти річних (частина друга статті 625 ЦК України) за договорами банківських вкладів від 28 січня 2013 року № SAMDN4362 та від 27 січня 2014 року № SAMDN7576 з 04 грудня 2014 року по 20 липня 2017 року у сумі 5 281,74 долара США з конвертацією цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу;

- стягнуто з ПАТ «КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 неустойку (пеню) за частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за договорами банківських вкладів від 28 січня 2013 року № SAMDN4362 та від 27 січня 2014 року № SAMDN7576 у сумі 67 078,57 долара США з конвертацією цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу;

- стягнуто з ПАТ «КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_6 проценти за договорами банківських вкладів від 14 червня 2011 року № SAMDN5968, SAMDN 5886 , SAMDN 6090 , від 01 березня 2012 року № SAMDN6946, від 14 березня 2012 року № SAMDN3064 за ставкою 1 % у сумі 1 572,16 долара США з конвертацією цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу;

- стягнуто з ПАТ «КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_6 три проценти річних (частина друга статті 625 ЦК України) за договорами банківських вкладів від 14 червня 2011 року № SAMDN5968, SAMDN5886, SAMDN6090, від 01 березня 2012 року № SAMDN6946, від 14 березня 2012 року № SAMDN3064 з 04 грудня 2014 року по 20 липня 2017 року у сумі 4 716,50 долара США з конвертацією цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу;

- стягнуто з ПАТ «КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_6 неустойку (пеню) за частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за договорами банківських вкладів від 14 червня 2011 року № SAMDN5968, SAMDN5886, SAMDN6090, від 01 березня 2012 року № SAMDN6946, від 14 березня 2012 року № SAMDN3064 у сумі 59 900 долара США з конвертацією цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу;

- стягнуто з ПАТ «КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_5 проценти за договорами банківських вкладів від 14 червня 2011 року № SAMDN6850, SAMDN 6937 , SAMDN 7019 , від 07 жовтня 2011 року № SAMDN5235, SAMDN5021, від 31 липня 2012 року, № SAMDN9156, SAMDN9013, від 20 березня 2013 року № SAMDN4494 за ставкою 1 % у сумі 2 782,13 долара США з конвертацією цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу;

- стягнуто з ПАТ «КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_5 три проценти річних (частина друга статті 625 ЦК України) за договорами банківських вкладів від 14 червня 2011 року № SAMDN6850, SAMDN6937, SAMDN7019, від 07 жовтня 2011 року № SAMDN5235, SAMDN5021, від 31 липня 2012 року № SAMDN9156, SAMDN9013, від 20 березня 2013 року № SAMDN4494 з 04 грудня 2014 року по 20 липня 2017 року у сумі 8 346,41 долара США з конвертацією цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу;

- стягнуто з ПАТ «КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_5 неустойку (пеню) за частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за договорами банківських вкладів від 14 червня 2011 року № SAMDN6850, SAMDN6937, SAMDN 7019 , від 07 жовтня 2011 року № SAMDN5235, SAMDN5021, від 31 липня 2012 року № SAMDN9156, SAMDN9013, від 20 березня 2013 року № SAMDN4494 в сумі 106 000 долара США з конвертацією цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу;

- стягнуто з ПАТ «КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_4 проценти за договорами банківських вкладів від 25 листопада 2013 року № SAMDNWFD000, SAMDNWFD100, SAMDNWFD200 за ставкою 1 % у сумі 3 150,47 долара США з конвертацією цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу;

- стягнуто з ПАТ «КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_4 три проценти річних (частина друга статті 625 ЦК України) за договорами банківських вкладів від 25 листопада 2013 року № SAMDNWFD000, SAMDNWFD100, SAMDNWFD200 з 04 грудня 2014 року по 20 липня 2017 року у сумі 9 451,43 долара США з конвертацією цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу;

- стягнуто з ПАТ «КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_4 неустойку (пеню) за частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за договорами банківських вкладів від 25 листопада 2013 року № SAMDNWFD000, SAMDNWFD100, SAMDNWFD200 у сумі 120 033,89 долара США з конвертацією цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У червні 2018 року ПАТ «КБ «Приватбанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати судові рішення в частині задоволених позовних вимог і ухвалити в цій частині нове рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди неповно з`ясували обставини справи, не дослідили в повному обсязі доказів і не звернули уваги на те, що спірні договори банківського вкладу розірвані за рішенням суду, яке набрало законної сили, тому зобов`язання за такими договорами є припиненими, а вимоги позивачів - безпідставними.

Зазначало, що позивачами надано неправильні розрахунки заборгованості у зв`язку з тим, що на підставі наказу голови правління банку від 05 січня 2004 року № 07 встановлена відсоткова ставка за вкладами «на вимогу» у розмірі 1 %, а відповідно до протоколу комітету управління активами і пасивами ПАТ «КБ «Приватбанк» від 25 квітня з 04 травня 2017 року - за вкладами «до запитання» у розмірі 0,01 % річних. Однак позивачами наведено розрахунок процентів за період з 04 грудня 2014 року по 20 липня 2017 року за ставкою 1 % річних, який суди не перевірили.

Відповідальність, передбачена за статтею 625 ЦК України поширюється на прострочення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду.

Період невиконання боржником рішення суду обчислюється з дати набрання цим рішенням законної сили.

Тому ПАТ «КБ «Приватбанк» вважало безпідставним стягнення трьох процентів річних, оскільки їх нарахування на суму заборгованості за виплату процентів, передбачених договорами банківського вкладу не є правомірним. Вони мають нараховуватися на суму основного боргу без урахуванням вже нарахованих процентів за користування чужими грошовими коштами.

На думку заявника, розмір нарахованої пені є неспівмірним із сумою вкладів, суди мали застосувати наслідки спливу спеціальної позовної давності.

Крім того, банк посилався на правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 759/13827/15-ц, від 11 травня 2016 року (провадження №6-37цс16), від 01 червня 2016 року (провадження № 6-2558цс15), в якому визначено, що пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.

До моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію, і навпаки, з моменту порушення - являє собою міру відповідальності.

Банк вказував, що за положенням частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» усі розрахунки пені за іншими договорами банківського вкладу підлягають перерахунку.

06 липня 2018 року ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду відкрито касаційне провадження у справі,а справу витребувано із суду першої інстанції.

02 липня 2020 року ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду справу призначено до судового розгляду, а 19 серпня 2020 року ухвалою Верховного Суду - передано на розгляд до Великої Палати Верховного Суду.

15 вересня 2020 року ухвалою Великої Палати Верховного Суду прийнято та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення її учасників за наявними в ній матеріалами у порядку письмового провадження.

Разом з тим 11 грудня 2020 року від представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Дугінова Д. А., які не є учасниками справи, до Великої Палати Верховного Суду надійшла заява про розгляд справи № 320/5115/17 в судовому засіданні за його участі з метою висловлення позиції щодо методики нарахування пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

У заяві адвокат Дугінов Д. А. посилався на те, що він є представником ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у справах № 202/5076/19-ц (провадження № 61-7907св20), № 757/55889/19-ц, у яких 18 листопада 2020 року ухвалою Верховного Суду та 02 грудня 2020 року ухвалою Київського апеляційного суду зупинено провадження до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 320/5115/17.

Зазначав, що розгляд справи № 320/5115/17, яка перебуває у провадженні Великої Палати Верховного Суду та відповідно до якої має бути висловлений правовий висновок у цій справі щодо порядку нарахування пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання на підставі частини пятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», безпосередньо пов`язаний з інтересами ОСОБА_1 Та ОСОБА_2 .

Заява про розгляд справи в судовому засіданні за участю адвоката Дугінова Д. А. задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) однією з істотних гарантій справедливого судового розгляду є публічний судовий розгляд.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Практика ЄСПЛ з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

У частині першій статті 402 ЦПК України передбачено, що в суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Разом з тим у частині другій статті 7 ЦПК України визначено, що будь-яка особа має право бути присутньою у відкритому судовому засіданні. Від особи, яка бажає бути присутньою у судовому засіданні, забороняється вимагати будь-які документи, крім документа, що посвідчує особу. Особи, які бажають бути присутніми у судовому засіданні, допускаються до зали судових засідань до початку судового засідання або під час перерви.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що право особи бути присутньою під час розгляду справи може бути реалізовано у разі розгляду такої справи у відкритому судовому засіданні, у всіх інших випадках присутність інших осіб при розгляді справи у порядку письмового провадження чинним ЦПК України не передбачено.

Верховний Суд є судом права, а не факту, і Велика Палата Верховного Суду, діючи у межах повноважень та порядку, визначених частиною першою статті 400 ЦПК України, не може встановлювати обставини справи, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку. Також не передбачено і можливості участі у розгляді справи інших осіб, не учасників справи, перелік яких визначено ЦПК України, а саме як сторони у справі: третьої особи, свідка, експерта, спеціаліста та інших.

Бажання представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Дугінова Д. А., який не є стороною у цій справі, публічно викласти під час слухання свої доводи не зумовлює необхідність призначення до розгляду справи у судовому засіданні, оскільки розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у порядку письмового провадження.

Крім того, ЄСПЛ у своєму рішенні від 26 травня 1988 року в справі «Екбатані проти Швеції» зазначив, що якщо розгляд справи у суді першої інстанції був публічним, відсутність «публічності» при розгляді справи у другій та третій інстанціях може бути виправданою особливостями процедури по цій справі. Якщо апеляційна скарга стосується виключно питання права, залишаючи осторонь фактичні обставини справи, то вимоги статті 6 Конвенції можуть бути дотримані і тоді, коли заявнику не було надано можливості бути заслуханим у апеляційному чи касаційному суді особисто.

Велика Палата Верховного Суду, ураховуючи практику ЄСПЛ як джерело права, вважала за можливе розглянути зазначену справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у порядку письмового провадження за наявними в ній матеріалами.

Зважуючи на те, щоОСОБА_1 , ОСОБА_2 , інтереси яких представляє адвокат Дугінов Д. А. не є стороною у цій справі, підстав для задоволення вказаної заяви не вбачається, а тому у її задоволенні необхідно відмовити.

Керуючись частиною тринадцятою статті 7, статтями 402-404 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Дугінова Дмитра Андрійовича про розгляд справи в судовому засіданні за його участі відмовити.

Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали до відома.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. М. Ситнік

Судді: Т. О. Анцупова В. С. Князєв

В. В. Британчук Л. М. Лобойко

І. В. Григор`єва К. М. Пільков

М. І. Гриців О. Б. Прокопенко

Д. А. Гудима В. В. Пророк

Ж. М. Єленіна Л. І. Рогач

О. С. Золотніков В. М. Сімоненко

І. В. Ткач Л. Й. Катеринчук

С. П. Штелик