Житомирський апеляційний суд
Справа №285/301/20 Головуючий у 1-й інст. Сташків Т. Б.
Категорія 77 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

за участю секретаря

судового засідання Хоменка Я.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 285/301/20 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Городницьке лісове господарство» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 13 липня 2020 року, яке ухвалене суддею Сташків Т.Б. у м. Новоград-Волинський

в с т а н о в и в:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с.18-20), просила поновити її на роботі в Городницькому нижньому складі Державного підприємства «Городницьке лісове господарство» (надалі ДП «Городницьке лісове господарство») на посаді маркувальника та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що відповідно до наказу №12 від 05 березня 1992 року вона була прийнята на роботу до ДП «Городницьке лісове господарство» на посаду бухгалтера. В подальшому, позивач працювала на різних посадах в ДП «Городницьке лісове господарство». Наказом від 15 лютого 2013 року позивача було переведено на посаду маркувальника нижнього складу ДП «Городницьке лісове господарство». Відповідно з наказом №3-к від 02 січня 2020 року ОСОБА_1 було звільнено з посади маркувальника нижнього складу ДП «Городницьке лісове господарство», у зв`язку із скороченням штату згідно п.1 ст.40 КЗпП України. Позивач зазначає, що при звільненні відповідачем не було враховано її переважне право на залишення на роботі, передбачене ст. 42 КЗпП України. Також, не було враховано, що на утриманні позивача перебуває неповнолітня дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач вважає, що роботодавець повинен був запропонувати їй іншу роботу на цьому ж підприємстві, проте, в супереч вимогам ст.49-2 КЗпП України, її було незаконно звільнено.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 13 липня 2020 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Городницьке лісове господарство» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

В обґрунтування вимог скарги, зазначає, що судом першої інстанції не було допитано в судовому засіданні свідків, заявлених позивачем та не витребувано у відповідача для огляду книги наказів та оригінали наказів. Зазначені клопотання були заявлені позивачем, проте суд першої інстанції їх не дослідив, передчасно прийнявши рішення. Крім того, судом не було враховано, що при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації, перевага на залишенні на роботі надається особам, в сім`ї яких немає інших працівників із самостійним заробітком, працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації, а також іншим категоріям працівників. Крім того, на утриманні позивача є неповнолітня дитина, що також не було враховано при звільненні, чим порушено права та законні інтереси позивача.

Відповідачем подано відзив на вказану апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити в задоволенні поданої скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначено, що рішенням профспілкової організації ДП «Городницьке лісове господарство» надано згоду на скорочення штату підприємства. 29 жовтня 2020 року підприємство направило позивачу письмове попередження про майбутнє звільнення у зв`язку зі скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, яке позивачем було отримано. Відповідно до наказу підприємства від 02 січня 2020 року позивача звільнено з роботи з посади маркувальника нижнього складу підприємства у зв`язку зі скороченням штату згідно п.1 ст.40 КЗпП України та виплачено вихідну допомогу в розмірі середньомісячного заробітку та грошову компенсацію за невикористану відпустку. Відповідно до довідки підприємства №609 від 07 липня 2020 року при звільненні позивача розрахункові кошти було виплачено в день звільнення в повному обсязі. Станом на дату попередження позивача про звільнення у зв`язку зі скороченням штату та на день звільнення ОСОБА_1 , вакантні посади у ДП «Городницьке лісове господарство» були відсутні. А тому, суд першої інстанції в повній мірі дослідив всі обставини справи та ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Представник відповідача в судовому засіданні просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції без змін. При цьому зазначив, що роботодавцем при звільненні позивача були дотримані норми трудового законодавства.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, з невідомих суду причин. Хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Від адвоката Якимчук О.М. до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи через посилення карантинних заходів введених на території Житомирської області з 01.11.2020. Разом з тим, належних документів на підтвердження її повноважень як адвоката на представлення інтересів позивача в апеляційному суді надано не було. Крім того, розгляд справи 28.09.2020 був відкладений за клопотанням позивача у зв`язку з перебуванням її представника на лікарняному, однак доказів на підтвердження даної обставини до суду також представлено не було.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів визнає неявку позивача в судове засідання без поважної причини та вважає за можливе розглянути справу за її відсутності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно наказу ДП «Городницьке лісове господарство» від 05 березня 1992 року ОСОБА_1 була прийнята на роботу на посаду бухгалтера вказаного підприємства. В подальшому позивач займала різні посади в ДП «Городницьке лісове господарство» та має безперервний стаж роботи на даному підприємстві майже 28 років (а.с.8-9).

Позивач ОСОБА_1 є матір`ю неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.4).

Як вбачається зі змісту довідки від 02 січня 2020 року наданої Управлінням праці та соціального захисту населення Новоград-Волинської РДА, з 27 квітня 2018 року та по даний час, чоловік позивача ОСОБА_3 , 1973 р.н., перебуває на обліку в Управлінні та одержує компенсацію, як непрацююча працездатна особа по догляду за інвалідом І групи, особою похилого віку ОСОБА_4 , 1938 р.н. (а.с.5).

Наказом від 15 лютого 2013 року позивача переведено на посаду маркувальника нижнього складу ДП «Городницьке лісове господарство» (а.с.9 зворот).

Відповідно до наказу ДП «Городницьке лісове господарство» № 216 від 02 січня 2019 року вирішено скоротити з 02 січня 2020 року штат працівників по Городницькому нижньому складу на 4 посади, а саме: 3 посади маркувальника та 1 посаду розмітника. До 02 листопада 2019 року в установленому законом порядку попередити працівників про наступне скорочення посад. Розглянути можливість переведення працівників на вакантні посади, наявні в лісгоспі (а.с.29).

02 жовтня 2019 року ДП «Городницьке лісове господарство» звернулося до керівника первинної профспілкової організації ДП «Городницький лісгосп» з поданням на погодження скорочень окремих посад працівників лісгоспу, зокрема щодо скорочення штату Городницького нижнього складу ДП «Городницьке лісове господарство» (а.с.30).

Рішенням профспілкової організації ДП «Городницький лісгосп», оформленим протоколом № 20 від 24 жовтня 2019 року, надано згоду на скорочення штату підприємства (а.с.32).

29 жовтня 2019 року ДП «Городницький лісгосп» направило ОСОБА_1 письмове попередження про майбутнє звільнення у зв`язку зі скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, яке позивач отримала особисто 02 листопада 2019 року (а.с.33,34).

Наказом ДП «Городницький лісгосп» № 3-к від 02 січня 2020 року, ОСОБА_1 було звільнено з роботи з посади маркувальника нижнього складу підприємства у зв`язку із скороченням штату згідно п.1 ст.40 КЗпП України, виплачено вихідну допомогу в розмірі середньомісячного заробітку та грошову компенсацію за невикористану відпустку (а.с.36).

Згідно довідки ДП «Городницький лісгосп» № 609 від 7 липня 2020 року при звільненні позивача розрахункові кошти виплачено в день звільнення, заборгованість відсутня (а.с.94).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що роботодавець діяв в межах повноважень та у відповідності до вимог чинного трудового законодавства, а тому правові підстави для задоволення позову відсутні. Крім того, посилання позивача на те, що роботодавець під час звільнення її з роботи не врахував, що згідно вимог п. 2 та п. 3 ч. 2 ст. 42 КЗпП України вона має переважне право на залишення на роботі, оскільки є єдиним працівником у сім`ї з самостійним заробітком, а також є працівником з тривалим безперервним стажем роботи на підприємстві, не заслуговують на увагу, оскільки у даному випадку відбулось скорочення всіх посад маркувальників і будь-які вакантні посади на підприємстві, як на момент попередження позивача про звільнення у зв`язку зі скороченням штату, так і на день звільнення, були відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст.43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

У відповідності з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно п.1 ст.40 КЗпП України передбачена можливість розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у випадку змін в організації виробництва і праці. Під змінами в організації виробництва і праці в п.1 ст.40 КЗпП України, зокрема, мається на увазі ліквідація, реорганізація, банкрутство або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч.1 та 3 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. Звільнення працівника з підстав, зазначених у п.1, 2 та 6 ст. 40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч.2 ст.40 КЗпП України).

Під час розгляду справи було встановлено, що відповідно до наказу ДП «Городницьке лісове господарство» № 216 від 02 січня 2019 року, вирішено скоротити з 02 січня 2020 року штат працівників по Городницькому нижньому складу на 4 одиниці, а саме: 3 посади маркувальника та 1 посаду розмітника; по Курчицько-Гутянському ЦПД 1 посаду маркувальника, по Надслучанському лісництву 1 посаду маркувальника, по Броницькому лісництву 1 посаду маркувальника, по Городницькому АТП: 1 посаду диспетчера, 1 посаду майстра станції пожежної (лісової), 1 посаду водія АТП, 2 посади трактористів по Броницькому лісництву (а.с.29).

Згідно нового штатного розпису, який почав діяти на підприємстві з 02.01.2020, всі посади маркувальників по структурним підрозділам ДП «Городницьке лісове господарство», в тому числі і по Городницькому нижньому складу, в якому працювала позивача, були скорочені (а.с.37-38).

29 жовтня 2019 року ДП «Городницький лісгосп» направило ОСОБА_1 письмове попередження про майбутнє звільнення у зв`язку зі скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, яке позивач отримала особисто 02 листопада 2019 року (а.с.34).

Під час розгляду справи представником відповідача було надано довідки від 26.02.2020 № 176 та від 10.03.2020 № 227 про те, що на підприємстві у період дії попередження позивача про можливе звільнення вакантні посаді були відсутні (а.с.36,68).

Крім того, переважне право на залишення на роботі враховується лише в разі скорочення однорідних професій, посад. Тобто при проведенні процедури скорочення роботодавець зобов`язаний врахувати переважне право на залишення на роботі виключно в межах однорідних професій та посад і тільки серед працівників, які підлягають під звільнення за п.1 ст. 40 КЗпП України. Виключення становлять лише працівники, на яких розповсюджується заборона на звільнення, встановлена ст. 184 КЗпП України, до яких позивач не відносилась.

Тому колегія суддів вважає, що порушення норм статті 42 КЗпП України в частині переважного права на залишення на роботі, відповідачем не допущено.

До того ж, не можна погодитись з висновком суду першої інстанції, що відповідачем порушено вимоги ст. 49-2 ч. 3 КЗпП України, оскільки на момент звільнення позивача з займаної посади, як вже зазначалось вище, вакантних вільних посад не було.

Отже, виходячи з наведеного посилання позивача на те, що їй не було запропоновано інші вакантні посади, які на час її звільнення були наявні та вона мала переважне право на залишення на роботі є безпідставним, оскільки вакантних посад не було, а переважне право на залишення працівника на роботі враховується лише у разі скорочення однорідних професій та посад. У даному випадку відбулось скорочення всіх посад маркувальників по підприємству. Тобто переважне право на залишення працівника на роботі не тотожне переважному праву його працевлаштування на нову посаду.

Крім того, при відсутності роботи з відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, працівник на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

З наведеного вбачається, що відповідач дотримався норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників і на підприємстві дійсно мало місце зміна в організації виробництва і праці у вигляді скорочення штату працівників, а тому висновок суду про те, що звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог закону є вірним.

У відповідності з ч.1 ст. 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не були допитані в судовому засіданні свідки, заявлені позивачем та не витребувано у відповідача для огляду книги наказів та оригінали наказів, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції дані клопотання були вирішені відповідно до вимог ЦПК України. Разом з тим, ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду, відповідачем під час апеляційного розгляду надано не було.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 13 липня 2020 року- без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 жовтня 2020 року.

Головуючий Судді