Справа № 464/3938/19
Провадження № 2/743/8/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 року

Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого-суддіСТАШКІВА В.Б.,
за участю секретаря судового засідання НЕРУС Н.І.,
учасники справи: представник позивача ОСОБА_1 (в режимі відеоконференцзв`язку з Сихівським районним судом м. Львова) представник відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, в залі суду в смт. Ріпки справу,

за позовом Державного підприємства "Львівський військовий лісокомбінат"
до ОСОБА_3
про стягнення коштів в порядку регресу до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування,

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача та відповідача, їх заяви (клопотання), інші процесуальні дії у справі.

В липні 2019 р. ДП "Львівський військовий лісокомбінат" звернулось до Сихівського районного суду м.Львова з позовом до ОСОБА_4 про стягнення коштів в сумі 58 826 грн 34 коп, в порядку регресу до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, вказуючи на те, що ОСОБА_5 з 12 березня 2018 р. по 17 травня 2019 р. займав посаду директора ДП "Львівський військовий лісокомбінат" та 8 травня 2018 р. видав наказ про звільнення ОСОБА_6 з 8 травня 2018 р. з посади інженера лісового господарства ДП "Львівський військовий лісокомбінат", на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. В той же час, незаконність звільнення ОСОБА_6 встановлена рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 18 жовтня 2018 р., яким також стягнуто з ДП «Львівський військовий лісокомбінат» на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 55 826 грн 34 коп та в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 3 000 грн. Вказане свідчить про підстав, передбачених п. 8 ст. 134, ст. 237 КЗпП, для покладення на ОСОБА_4 матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди, заподіяної з його вини Підприємству та для стягнення з останнього на їх користь 58 826 грн 34 коп в порядку регресу до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Ухвалою судді Сихівського районного суду м.Львова від 19 серпня 2019 р. дана справа передана за підсудністю до Ріпкинського районного суду Чернігівської області, який, в свою чергу, прийняв її до провадження, відкрив провадження по справі, призначив розгляд в спрощеному позовному провадженні (з викликом осіб).

В судових засіданнях:

- представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав, з підстав зазначених в ньому. Додатково вказав, що оскільки ОСОБА_5 вже не працює директором ДП "Львівський військовий лісокомбінат", то останні мають право на пред`явлення такого позову, на загальних підставах. Наголосив також на тому, що укладеним Контрактом на ОСОБА_4 було покладені певні обов`язки;

- представник відповідача ОСОБА_2 заперечив проти позову, виходячи:

?по-перше, що ДП "Львівський військовий лісокомбінат", в силу спеціальної норми (ч. 4 ст. 136 КЗпП України) не має право пред`являти такий позов до ОСОБА_4 , так як останній був керівником підприємства на час незаконного звільнення ОСОБА_6 , а тому Підприємство не є належним позивачем по справі;

?по-друге, по справі не доведено вина ОСОБА_4 у незаконному звільненні ОСОБА_6 з посади, по справі про поновлення останнього на роботі ОСОБА_4 не залучали ні в якості відповідача, ні в якості третьої особи.

Відповідач ОСОБА_5 в судові засідання не з`являвся.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що:

- ДП "Львівський військовий лісокомбінат", згідно Статуту Державного підприємства "Львівський військовий лісокомбінат", затвердженого Міністром оборони України від 27.10.2017 р., засноване на державній власності, діє як державне, унітарне, спеціалізоване лісогосподарське підприємство та належить до сфери управління Міністерства оборони України, як Уповноваженого органу управління. В Статуті вказано, що Підприємство створене Міністерством оборони України, має статус юридичної особи, несе відповідальність за наслідки своєї діяльності всім належним йому на праві господарського відання майном, згідно з законодавством. Також в Статуті вказано, що управління Підприємством здійснює його директор відповідно до Статуту Підприємства та законодавства України, який призначається та звільняється Уповноваженим органом управління шляхом укладення з ним контракту. Крім того, в Статуті прописано, що директор Підприємства несе повну відповідальність за стан діяльності Підприємства;

- ОСОБА_4 було призначено на посаду директора ДП "Львівський військовий лісокомбінат" з 12 березня 2018 р., на підставі Наказу державного секретаря Міністерства оборони України від 12 березня 2018 р. № 10-ДП (по особовому складу керівників державних підприємств);

- 12 березня 2018 р. між Міністерством оборони України в особі державного секретаря ДУБЛЯНА О.В., з одного боку, та ОСОБА_7 , з другого боку укладено контракт про наймання ОСОБА_4 на посаду директора ДП "Львівський військовий лісокомбінат" на термін з 12 березня 2018 р. по 11 березня 2021 р., на підставі якого між ОСОБА_7 , як Керівником Підприємства та Міноборони, як Органом управління майном виникли трудові відносини, за умовами якого ОСОБА_5 зобов`язується безпосередньо та через адміністрацію Підприємства здійснювати поточне управління (керівництво) Підприємством, забезпечувати його прибуткову діяльність, ефективне використання і збереження закріпленого за Підприємством державного майна, Міноборони, як Орган управління майном зобов`язується створювати належні умови для матеріального забезпечення і організації праці Керівника, при цьому, останній підзвітний Органу управління майном у межах, установлених законодавством України, статутом Підприємства та цим контрактом через структурний підрозділ Міністерства оборони України (орган військового управління), на який покладено функціональне управління Підприємством. Також в контракті передбачено, що у випадках невиконання чи неналежного виконання обов`язків передбачених цим контрактом, сторони несуть дисциплінарну, адміністративну та кримінальну відповідальність згідно з законодавством України та цим контрактом;

- 8 травня 2018 р. директором ДП "Львівський військовий лісокомбінат" НИКОНЧУКОМ Т.В. видано Наказ №110-ОС (Розпорядження) про припинення трудового договору (контракту), згідно з яким ОСОБА_8 , за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, було звільнено з 8 травня 2018 р. з посади інженера лісового господарства ДП "Львівський військовий лісокомбінат", на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України;

- рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 18 жовтня 2018 р., яке було залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 22 лютого 2019 р. (за результатами апеляційного перегляду) та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 травня 2019 р. (за результатами касаційного перегляду), були частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_6 та визнано незаконним та скасовано наказ ДП «Львівський військовий лісокомбінат» № 110-ос від 8 травня 2018 року про звільнення ОСОБА_6 з роботи та догану, оголошену наказом ДП «Львівський військовий лісокомбінат» №85-ос від 3 квітня 2018 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_6 , поновлено ОСОБА_6 на посаді інженера лісового господарства ДП «Львівський військовий лісокомбінат» з 8 травня 2018 року, стягнуто з ДП «Львівський військовий лісокомбінат» на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 55 826 грн 34 коп (без врахування утримання податків та інших обов`язкових платежів) та в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 3 000 грн;

- ОСОБА_4 було звільнено з роботи директора ДП "Львівський військовий лісокомбінат", на підставі п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України та розірвано з ним контракт. Укладений 12.03.2018 р., відповідно до п.п. "а", "в", "р" п. 23 Розділу 5 Контракту, згідно Наказу державного секретаря Міністерства оборони України від 17 травня 2019 р. № 24-ДП (по особовому складу керівників державних підприємств);

- згідно платіжного доручення № 1799 від 13 червня 2019 р. було перераховано ОСОБА_9 борг в сумі 58 826 грн 34 коп з рахунку ДП «Львівський військовий лісокомбінат».

Джерела права застосовані (не застосовані) судом.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 237 КЗпП України, суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Відповідно до п. 8 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу.

У п. 33 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року визначено, що при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію п. 8 ст.134 та нової редакції ст.237 КЗпП (з 11 квітня 1992 року) настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» №14 від 29.12.1992 року визначено, що застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п. 8 ст. 134 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини.

Згідно ч. 4 ст. 136 КЗпП України стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу або за заявою прокурора.

Виходячи з правового аналізу ч. 4 ст. 136 КЗпП України, можна стверджувати, що законодавець не конкретизував, що йдеться саме про керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників, які займають відповідні посади на час подачі позовної заяви, з метою уникнення ситуації, коли працюючий керівник мав би пред`являти позов до самого себе.

Тому, вирішальним критерієм для застосування ч. 4 ст. 136 КЗпП України, на думку суду, є факт перебування особи на посаді керівника підприємства саме в момент вчинення ним незаконних дій щодо звільнення працівника, які призвели до понесення підприємством шкоди у вигляді виплати незаконно звільненому працівникові середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Відтак, належними позивачами, в розумінні ч. 4 ст. 136 КЗпП України, в справах про стягнення, як з колишніх, так і діючих керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди заподіяної незаконним звільненням працівника є:

-або вищестоящий в порядку підлеглості орган;

-або прокурор в інтересах держави, в особі органу, уповноваженого державою на здійснення функцій у спірних правовідносинах.

Одним з основних завдань Міністерства оборони України, згідно ч. 3 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 р. № 671 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2016 р. № 730) є прийняття рішення про створення, реорганізацію і ліквідацію підприємств, установ і організацій, які належать до сфери управління Міноборони, в установленому порядку здійснення затвердження положень про них (їх статутів), призначення на посаду та звільнення з посади їх керівників, укладення і розірвання з ними контрактів та контроль за дотриманням ними вимог контрактів /п. 104/.

Оцінка суду.

Враховуючи наведені законодавчі вимоги, те, що незаконність звільнення ОСОБА_6 з посади інженера лісового господарства ДП "Львівський військовий лісокомбінат" встановлена рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 18 жовтня 2018 р., постановою Львівського апеляційного суду від 22 лютого 2019 р., постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 травня 2019 р., те, що не залучення ОСОБА_4 до участі в розгляді вказаної справи про поновлення на роботі ОСОБА_6 в якості відповідача або ж третьої особи, само по собі не може бути підставою для відмови у стягненні з винної особи в порядку регресу виплачених незаконним звільненням коштів, те, що саме за наказом ОСОБА_4 було незаконно звільнено ОСОБА_6 , те що вказане мало наслідком оплату ДП "Львівський військовий лісокомбінат", за рішенням суду, незаконно звільненому працівникові ОСОБА_9 грошових сум у загальному розмірі 58 826 грн 34 коп, суд приходить до висновку про наявність підстав, передбачених п. 8 ст. 134, ст. 237 КЗпП, для покладення на ОСОБА_4 матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди, заподіяної з його вини Підприємству та для стягнення з останнього 58 826 грн 34 коп в порядку регресу до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Головним питанням, яке виникає при розгляді даної справи є те хто є належним позивачем по справі, в розумінні ч. 4 ст. 136 КЗпП України.

Проаналізувавши ч. 4 ст. 136 КЗпП України, Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 р. № 671 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2016 р. № 730), Статут Державного підприємства "Львівський військовий лісокомбінат", затверджений Міністром оборони України від 27.10.2017 р., контракт, укладений 12 березня 2018 р. між Міністерством оборони України в особі державного секретаря ДУБЛЯНА О.В., з одного боку, та ОСОБА_7 , з другого боку, про наймання ОСОБА_4 на посаду директора ДП "Львівський військовий лісокомбінат", врахувавши те, що Міністерство оборони України є засновником ДП "Львівський військовий лісокомбінат", останнє належить до сфери управління Міністерства оборони України, то вказане Міністерство є вищестоящим в порядку підлеглості органом щодо ДП "Львівський військовий лісокомбінат".

Враховуючи те, що звертатись до суду з даним позовом повинно або само Міністерство оборони України, як вищестоящий в порядку підлеглості орган, або прокурор в інтересах держави, в особі органу, уповноваженого державою на здійснення функцій у спірних правовідносинах, на думку суду, ДП "Львівський військовий лісокомбінат" не є належним позивачем по справі.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що, з цих підстав, в задоволені позову ДП "Львівський військовий лісокомбінат" до ОСОБА_4 про стягнення коштів в порядку регресу до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 258, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову Державного підприємства "Львівський військовий лісокомбінат" до ОСОБА_3 про стягнення коштів в порядку регресу до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Чернігівського апеляційного суду через Ріпкинський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ПОЗИВАЧ : Державне підприємство "Львівський військовий

лісокомбінат", адреса: м. Львів, вул. Луганська, буд. 3,

.

ВІДПОВІДАЧ : ОСОБА_10 ,

місце реєстрації:

АДРЕСА_1 ,

реєстраційний номер облікової картки платника податків

НОМЕР_1 .

Головуючий В.Б. Сташків

Повний текст рішення виготовлено та

підписано 14 лютого 2020 року.