Справа № 428/5797/20
Провадження № 2/428/1984/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:

Головуючого судді Шубочкіної Т.В.,

при секретарі Погребної Л.М.,

розглянувши у судовому справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 до Військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Перша сєвєродонецька державна нотаріальна контора про визнання права власності на квартиру,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до Військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Перша сєвєродонецька державна нотаріальна контора про визнання права власності на квартиру.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що згідно свідоцтва про право власності наданого Фондом комунального майна Сєвєродонецького міськвиконкому від 10.05.1993 та розпорядженням №4 від 03.05.1993 власником квартири АДРЕСА_1 загальною площею 51,9 кв.м., житлової площею: 29,9 кв.м. була ОСОБА_3 . З 01.09.1995 року у вказаній квартирі проживає ОСОБА_2 .

Згідно договору довічного утримання від 21.09.1996 року посвідченого державним нотаріусом Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Луганської області Перепелицею Ю.М. та зареєстрованим в реєстрі за №45 власник квартири ОСОБА_3 зробила відчуження квартири на користь позивача та остання взяла обов`язок забезпечити ОСОБА_3 їжею, одягом, уходом та необхідною допомогою. 25.09.1997 власник квартири померла.

Згідно відмітки на копії договору про довічне утримання Сєвєродонецького БТІ від 03.10.1997 власником вказаної квартири була визнана ОСОБА_2 . Оскільки з часу складання договору довічного утримання пройшло більше 25 років, оригінал вказаного договору було втрачено.

На підставі викладеного позивач просила суд визнати за нею право власності на вищезазначену квартиру.

Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі

ОСОБА_4 особа в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до копії договору довічного утримання від 21.09.1996 року посвідченого державним нотаріусом Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Перепелицею Ю.М. номер у реєстрі нотаріальних дій 459, ОСОБА_5 передала у власність ОСОБА_2 , квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

В свою чергу, у відповідності до пункту 4 вказаного договору ОСОБА_2 , зобов`язалась довічно утримувати ОСОБА_5 , забезпечувати її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 25.09.1997, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 77 років, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за №975.

Як зазначено позивачем в позовній заяві оригінал вищевказаного договору довічного утримання було втрачено.

Листом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори №253/01-16 від 23.03.2019 повідомлено, що для отримання дублікату договору довічного утримання, посвідченого 21 вересня 1996 року державним нотаріусом Першої сєвєродонецької державної нотаріальної контори Перепелицею Ю.М. за реєстром №45, запропоновано звернутись до Луганського обласного державного нотаріального архіву.

Також листом Луганського обласного державного нотаріального архіву Головного територіального управління юстиції у Луганській області №881/01-20 від 04.09.2019 повідомлено, що вищевказаний договір утримання до м.Старобільська та м.Сєвєродонецька не передавались і перебувають у місті Луганську на тимчасово непідконтрольній території України.

Відповідно до листа Комунального підприємства «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» №01/156 від 09.06.2020, згідно обліку КП Сєвєродонецьке БТІ на підставі відомостей, що зберігаються на паперових носіях за станом на 29.12.2012, право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано за ОСОБА_6 (російська мова) на підставі договору довічного утримання, посвідченого 21.09.1996 Перепелицею Ю.М., державним нотаріусом Сєвєродонецької державної нотаріальної контори.

Таким чином, як зазначає позивач, вона позбавлена можливості розпоряджатись належною їй квартирою через відсутність у неї правовстановлюючого документа.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог, суд враховує наступне.

Згідно статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права.

Враховуючи положення ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Як передбачено ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно до приписів ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Зі змісту ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За приписами процесуального законодавства позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу. Тобто, учасники справи - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів, і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник).

Відповідачем у позові про визнання права власності є будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес.

В разі втрати правовстановлюючого документа позивач звертається до суду, у зв`язку з неможливістю реалізації ним свого права власності. У таких випадках суб`єктивне право власності іншими особами не порушується, однак, відповідачами в таких справах є особи, які не визнають належності на праві власності майна позивачу у зв`язку з відсутністю у нього відповідного документа.

Таким чином, з матеріалів справи, судом встановлено, що згідно відомостей з реєстру КП «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації», квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_2 на праві власності.

При цьому, у зв`язку з втратою оригіналу правовстановлюючого документа позивач позбавлена можливості належним чином розпоряджатись належним їй майном, а отримати дублікат не вбачається за можливе у зв`язку з тим, що документи Луганського обласного державного нотаріального архіву перебувають у місті Луганську на тимчасово окупованій території України.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що в інший спосіб позивач не може підтвердити та реалізувати своє право, яке гарантоване йому державою та законодавством України, прийнявши до уваги обставини, викладені в позові, суд вважає за можливе задовольнити позовну заяву.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 15, 43-44, 47-49, 247, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву представника позивача ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 до Військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Перша сєвєродонецька державна нотаріальна контора про визнання права власності на квартиру, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_3 , виданий Сєвєродонецьким МВ УМВС України в Луганській області від 29.09.2000, право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржено до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т. В. Шубочкіна