Справа № 361/4234/18
Провадження № 2/361/117/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2020 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

судді - Сердинського В.С.

при секретарях - Латенко Л.П., Смірновій І.В., Мищенко С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Броварська міська державна нотаріальна контора Київської області про визнання заповіту недійсним,

у с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Броварська міська державна нотаріальна контора Київської області про визнання заповіту недійсним.

Позивач зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дядько, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у якого вона була опікуном в зв`язку з його недієздатністю за рішенням суду від 02.03.2017 р. Недієздатність настала внаслідок психічної хвороби, з 1996 року ОСОБА_3 має інвалідність в зв`язку з психічною хворобою, група інвалідності 2-га, визнано непрацездатність. Інвалідність видана безстроково, бо хвороба психічна і невиліковна.

Дія медичних препаратів, які ОСОБА_3 був вимушений приймати постійно, спричинила порок волі. Скориставшись цим, 03.07.2013 р. ОСОБА_2 змусила здійснити ОСОБА_3 заповіт на її користь на житлову квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_3 на праві власності. Про існування вказаного заповіту позивач дізналася після подання 10.04.2018 р. заяви на прийняття спадщини, як родич та опікун її дядька. Відповідач не є родичем ОСОБА_3 .

На час складання заповіту ОСОБА_3 вже 17 (сімнадцять) років був на 2-й групі інвалідності в зв`язку з психічною хворобою та приймав сильнодіючі препарати.

Однак спроби поліпшити його психічний стан позитивного результату не мали, внаслідок чого за рішенням суду позивача було призначено опікуном.

Отже, група інвалідності через психічний розлад, облік у психіатра та вживання препаратів говорить про те, що ОСОБА_3 в момент складання заповіту був як фізично так і психічно не здоровий, тому не міг усвідомлювати правильність та наслідки своїх дій, а психічні розлади, якими страждав ОСОБА_3 позбавляли його можливості при вчинені заповіту вільно висловити своє волевиявлення і воно не відповідало його волі.

Посилаючись на викладене, позивач просила суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , посвідчений 03.07.2013 р. за реєстровим №1-2694 нотаріусом Броварської міської нотаріальної контори, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні позовній заяві, просили про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Направили до суду заяви про відкладення розгляду справи, у зв`язку з недопущенням розповсюдження коранавірусу Covid-19, убезпечення від ризику життя і здоров`я людей, зокрема учасників справи та працівників суду, проте жодних належних доказів на підтвердження перебування на лікарняному ні відповідачем, ні її представником не надано.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначала, що заповіт за реєстровим №1-2694, згідно якого ОСОБА_3 заповідає на користь ОСОБА_2 належну йому на праві приватної власності Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 було складено та нотаріально посвідчено 03 липня 2013 року. Натомість, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області про визнання ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , недієздатним та призначення його опікуном рідної сестри - ОСОБА_6 , було ухвалено 26 листопада 2015 року та набрало законної сили 03 грудня 2015 року. У відповідності до положень ч. 1 ст. 40 ЦК України, фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. В той же час, у резолютивній частині рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2015 року у справі №361/3121/15-ц не містяться даних про визнання ОСОБА_3 недієздатним з дня, який є відмінним від моменту набуття судовим рішенням законної сили, тобто 03 грудня 2015 року.

Позивачем, в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надано жодного належного доказу тієї обставини, що ОСОБА_3 на момент складення та нотаріального посвідчення оспорюваного заповіту, тобто станом на 03 липня 2013 року - будучи дієздатним не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг ними керувати.

Посилаючись на викладене, просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судове засідання представник третьої особи Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, направили до суду листа про розгляд справи у відсутність представника.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 14 серпня 1996 року ОСОБА_3 , 1949 року народження, встановлено 2-гу групу інвалідності з 01 серпня 1996 року довічно по причині загального захворювання, встановлено недієздатність, відповідно до довідки МСЕ серії 2-18 АЗ №146891 (а.с.6).

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2015 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , визнано недієздатним, призначено опікуном його сестру ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.16-17).

У зв`язку зі смертю матері позивача ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2017 року, позивача ОСОБА_1 призначено опікуном ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.15).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Сквирським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 06 лютого 2018 року, актовий запис №32 (а.с.5).

За життя, а саме 03 липня 2013 року, ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області Журавською В.В. та зареєстрований в реєстрі за №1-2694, згідно якого належну йому на праві особистої приватної власності частину квартири під АДРЕСА_2 , заповів відповідачу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.72-97).

Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно зі ст. 1244 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач ОСОБА_1 наголошувала на тому, що ОСОБА_3 в момент складання заповіту був як фізично так і психічно не здоровий, тому не міг усвідомлювати правильність та наслідки своїх дій.

З метою повного та всебічного розгляду даної справи, ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2019 року призначено по справі судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: який психічний стан був у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на момент підписання спірного заповіту ( ІНФОРМАЦІЯ_8 ), чи хворів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на момент підписання спірного заповіту ( ІНФОРМАЦІЯ_8 ) на слабоумство внаслідок епілепсії, чи міг на тій стадії хвороби станом на дату підписання спірного заповіту (03 липня 2013 року) усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними? (а.с.117-118).

Згідно висновку судово-психіатричного експерта №102-ц КЗ КОР «ОПНМО» від 18 грудня 2019 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час складання і підписання заповіту, а саме 3 липня 2013 року, страждав на хронічне психічне захворювання у формі деменції внаслідок епілепсії. Це захворювання визначало його психічний стан протягом тривалого періоду (приблизно з 1990 року), а також на час складання і підписання заповіту, а саме 3 липня 2013 року. Під час складання і підписання заповіту, а саме 3 липня 2013 року, він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.126-130).

Відповідно до ч.1 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Як роз`яснено у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Разом з тим, у п. 18 вказаної Постанови роз`яснено, що заповіт може бути визнано недійсним, тільки якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене, дослідивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у зв`язку із хронічним психічним захворюванням у формі деменції внаслідок епілепсії, під час складання і підписання заповіту, а саме 3 липня 2013 року, ОСОБА_3 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 704,80 грн., що підтверджується квитанцією №1292-4617-6610-0716 від 16.07.2018 р. (а.с.1).

Оплата позивачем вартості судово-психіатричної експертизи у розмірі 7500,66 грн. підтверджується копією фіскального чеку №41862 від 15.08.2019 р. (а.с.215).

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копію договору про надання правової допомоги №38 від 17.08.2020 р. з додатком №1 від 19.08.2020 р., укладеного між адвокатом Лисенко І.К. та ОСОБА_1 , копії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та ордера серії КС №575542. Також, було надано копію рахунку №2020/38-1 від 28 серпня 2020 року з описом послуг, в якому зазначений перелік правових послуг, що надаються адвокатом при розгляду справи №361/4234/18, та витраченого часу, квитанцію до прибуткового касового ордера №2020/38-1 від 28.08.2020 р. на суму 3000 грн. (а.с.216-230).

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити із критеріїв реальності понесення адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, про захист прав людини заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними та неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 2).

Згідно із частиною третьою статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

З огляду на задоволення позову ва повному обсязі, вказані витрати підлягають стягненню із відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст. 1233, 1244, 1257 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 76, 80, 81, 133, 137, 141, 258-259, 263-265, 350, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , посвідчений 03 липня 2013 року державним нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області Журавською В.В. та зареєстрований в реєстрі за №1-2694.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , судові витрати: - по сплаті судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) грн., 80 коп., - за проведення судово-психіатричної експертизи у розмірі 7500 (сім тисяч п`ятсот) грн. 66 коп., - на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. С. Сердинський