ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 594/585/20Головуючий у 1-й інстанції Губіш О.А.
Провадження № 22-ц/817/921/20 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу № 594/585/20 за апеляційною скаргою акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк на рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 7 серпня 2020 року, ухваленого суддею Губіш О.А., у справі за позовом акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк, в особі представника Гребенюк Олександра Сергійовича, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, апеляційний суд ,

В С Т А Н О В И В:

у квітні 2020 року АТ КБ ПриватБанк, в особі представника Гребенюк О.С., звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н, укладеним 4 січня 2011 року.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що у відповідності до умов вищевказаного кредитного договору банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, внаслідок чого станом на 1 грудня 2019 року має заборгованість в розмірі 11776, 19 грн., з яких 4050,54 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1564,24 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 5124,45 грн. - заборгованість за пенею; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 536,96 грн. - штраф (процентна складова).

Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 7 серпня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) в користь акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк (м. Київ вул. Грушевського, 1Д, рах. НОМЕР_2 , МФО 305299, ) суму заборгованості за договором від 4 січня 2011 року в розмірі 4050 грн. 54 коп.

В задоволені решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк сплачені судові витрати у сумі 2102 грн.

В апеляційній скарзі АТ КБ ПриватБанк просить скасувати рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 7 серпня 2020 року в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення пені і штрафу та задовольнити вимоги банку у цій частині, в іншій частині рішення залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги АТ КБ ПриватБанк зазначив, що суд першої інстанції помилково зробив висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача неустойки, допустивши грубе порушення норм цивільного права.

Доказом користування кредитними коштами є виписка по рахунку, яка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.12р. № 578/5.

Із виписки про рух коштів на картковому рахунку вбачається, що за час дії договору, відповідач активно користувався банківським продуктом карткою із встановленим кредитним лімітом, постійно знімаючи готівку, розраховувався через термінали в магазинах.

4.01.2011 року разом з підписанням заяви з відповідачем було погоджено та підписано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна 55 днів пільгового періоду, якою сторонами погоджено умови кредитування, а саме: тип картки, тип кредитної лінії поновлювальна, пільговий період -55 днів, валюта рахунку гривня, базова відсоткова ставка 2,5% на місяць, розмір щомісячного платежу 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, що слідує за звітним, нарахування пені (ПЕНЯ= пеня (1) + пеня (2), де пеня (1)=(базова% ставка за договором)/30 нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується раз в місяць, за наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше) і штрафу в розмірі 500 грн.+5% від суми заборгованості, що призвело до помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за пеню та штрафу.

Отже, підписана відповідачем Довідка про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна 55 днів пільгового періоду і є Тарифами по кредиту.

Відзив на апеляційну скаргу АТ КБ ПриватБанк не поступив.

Дослідивши докази у справі у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи..

Відповідно до ст. 274 ЦПК України зазначена справа відноситься до малозначних.

Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку, передбаченому ст. 369 ЦПК України.

Статтею 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 04 січня 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , укладено кредитний договір, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 500 грн., шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.

У заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 16 березня 2020 року становить 11776, 19 грн., з яких 4054, 54 грн. заборгованість за тілом кредиту; 0, 00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. заборгованість за простроченими відсотками, 1564, 24 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 5124, 45 грн нарахованої пені, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 536, 96 грн. штраф (процентна складова).

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення тіла кредиту в сумі 4054,54 грн сторонами не оскаржується.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Виходячи із юридичної природи кредитних договорів випливає, що його істотними умовами є: сума кредиту (кредитного ліміту), процентна ставка за користування кредитними коштами, відповідальність за невиконання умов договору, порядок сплати кредиту та строк дії кредитної лінії.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Умови договорів приєднання розробляються банком, а тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам банківських послуг та доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Тарифи, Умови та правила надання банківських послуг ПАТ КБ ПриватБанк, з якими відповідач був ознайомлений.

Статтею 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпеченням, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У підписаній сторонами анкеті-заяві позичальника від 4.01.2011 року не зазначена процентна ставка, строк повернення кредиту, підстави та розмір нарахування комісії, а також відсутні умови щодо відповідальності позичальника за порушення виконання зобов`язання у вигляді неустойки (пені, штрафів) та їх розміру (а.с.21).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість, комісію, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту та процентів за користування кредитними коштами. На обґрунтування зазначених вимог посилався, що відповідальність позичальника за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачена Витягом з Тарифів обслуговування кредитної картки Універсальна 30 днів пільгового періоду, Умовами та правилами надання банківських послуг банку, в яких визначені пільговий період користування коштами, розмір процентної ставки та неустойки, а також порядок нарахування та інші умови.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме з доданими банком до позовної заяви Витягом з тарифів та Умовами та правилами надання банківських послуг ознайомлений та погодився відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, та що саме зазначені документи містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки (пені, штрафів), комісії і саме у тих розмірах, які застосовані банком у наданому ним розрахунку заборгованості.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (4 січня 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (21 квітня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір та порядок нарахування відсотків за користування кредитом, а також відповідальність за порушення умов договору у виді сплати пені та штрафів.

Аналогічні висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 та правильно і всупереч твердженням апелянта, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК, судом враховано під час вибору і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта про те, що суд першої інстанції неправомірно відмовив у задоволені вимог щодо стягнення пені та штрафних санкції, не враховуючи при цьому довідку про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна, 55 днів пільгового періоду по договору SAMD № НОМЕР_3 , ІПН НОМЕР_1 , яка не була предметом дослідження у суді першої інстанції, оскільки в цій довідці зазначено номер кредитного договору, при тому, що позивач сам зазначає в позовній заяві про укладення договору без номера і на вимогу суду- ухвала від 22.04.2020 року надати конкретну суму заборгованості та за який період була отримана відповідачем і яка сума була ним повернута, банком виконана не була. В заяві у відповідь на ухвалу про залишення позовної заяви без руху, банк і надалі не згадує про спірну довідку, а посилається тільки на тарифи обслуговування кредитних карт Універсальна GOLD, при тому, що ОСОБА_1 підписував заяву на видачу йому картки кредитна Універсальна(а.с.21).

Матеріали справи не містять даних про згоду ОСОБА_1 на видачу йому інших карток та ознайомлення з їх умовами.

Отже, суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені та штрафних санкцій, оскільки сам по собі розрахунок заборгованості не є підтвердженням наявності заборгованості по пені та штрафах, оскільки з наданих документів не вбачається, які тарифи застосовувалися при нарахуванні цієї заборгованості та що сторони в письмовій формі обумовили таку відповідальність.

За таких обставин колегія суддів вважає, що попри твердженням апеляційної скарги, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача нарахованих 5124,45 грн заборгованості по пені та 500 грн штрафів (фіксована частина) і 536,96 грн. штраф (процентна складова).

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, апеляційний суд не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесеними у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 274, 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк залишити без задоволення.

Рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 7 серпня 2020 року - залишити без зміни.

Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покласти на сторони в межах ними понесеними.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але оскарженню в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду не підлягає, окрім випадків, встановлених п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 10 листопада 2020 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

Н.М. Храпак