П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2020 року м. Київ

Справа № 361/1355/20

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

учасники справи: позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Є- Кеш»,

розглянувши в письмовому провадженні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Є-Кеш» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 вересня 2020 року, ухваленого у складі судді Радзівіл А.Г., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Є-Кеш» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору,

Справа № 361/1355/20
№ апеляційного провадження:22-ц/824/15644/2020
Головуючий у суді першої інстанції: Радзівіл А. Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

Улютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ТОВ «Є-Кеш» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору.

Позов мотивовано тим, що 21 лютого 2019 року між нею та ТОВ «Є-Кеш» укладено кредитний договір № 68462, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику кредит у розмірі 1 800,00 грн строком на 30 календарних днів на споживчі цілі, а позичальник зобов`язується повернути кредит та проценти за користування кредитом на умовах встановлених договором. Відповідно до пункту 2.2. кредитного договору плата за користування кредитом у вигляді процентів є фіксованою та складає

1,5 % в день.

Позивач зазначає, що при укладанні вищевказаного кредитного договору було порушено її права як споживача, зокрема частину другу статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», частину другу статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Позивачка вважала, що формулювання пункту 13.10. кредитного договору абсолютно не вбачається яку саме інформацію було їй надано і які норми споживчого законодавства роз`яснено і чи здійснювалося це взагалі. Вважала, що відповідач, скориставшись її необізнаністю, навмисно не дотримав та грубо порушив імперативні вимоги діючого законодавства України, які визначені та встановлені Законом, що є істотними і необхідними для даного виду договорів, зокрема відповідач не надав повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації, про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту. При укладенні кредитного договору через неналежну інформованість з боку відповідача та необізнаність вона не могла у повному обсязі оцінити умові договору кредиту на предмет їх вигідності так як не було належним чином детально роз`яснено працівниками фінансової установи їх умови.

Крім того, на думку позивачки, при укладенні кредитного договору відповідачем застосовані несправедливі умови договору, зокрема, щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків) вартості продукції, у разі невиконання зобов`язань за договором, що за розрахунком позивача становить 1080,00 грн, що відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є не справедливою умовою.

Позивачка також стверджує, що відповідачем порушені норми встановлені абзацами 5,11 пункту 2 статті 8Закону України «Про захист персональних даних», зокрема їй не було повідомлено з боку відповідача про умови та строки обробки персональних даних. На її думку, відсутність у кредитному договорі права відізвати свою згоду на обробку персональних даних, є порушенням закону та підставою для визнання пункту 13.10. Кредитного договору, щодо обробки персональних даних, не дійсними.

Позивачем у досудовому порядку неодноразово надсилались листи про припинення порушень з боку відповідача, проте такі вимоги були залишені без задоволення.

ОСОБА_1 просила визнати недійсним кредитний договір від 21 лютого 2019 року № 68462, укладений між нею та ТОВ «Є-Кеш» недійсним.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 02березня 2020 року відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті, сторонам встановлені строки для надання відзиву, відповіді на відзив, заперечення.

ТОВ «Є-Кеш» надіслало відзив на позовну заяву у якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Є-Кеш» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору задоволено частково.

Визнано недійсним з моменту укладення пункт 8.3. кредитного договору № 68462 від 21 лютого 2019 року укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Є-Кеш».

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ТОВ «Є-Кеш» на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що пункт 8.3 кредитного договору № 68462 від 21 лютого 2019 року є несправедливими в розумінні пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому дійшов висновку про визнання його недійсним з моменту укладення кредитного договору.

Відмовляючи у задоволенні позову в іншій частині, місцевий суд зробив висновок про їх недоведеність та необґрунтованість.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

19 листопада 2020 року ТОВ «Є-Кеш» через засоби поштового зв?язку подало до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 15вересня

2020 року в частині визнання недійсним пункту 8.3 кредитного договору від 21 лютого 2019 року № 68462, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Є-Кеш» і ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити позивачці у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в обґрунтування свого рішення, суд безпідставно зазначив, що пункт 8.3 кредитного договору є несправедливим, оскільки всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов?язків на шкоду споживача, так як споживачу, у разі невиконання ним зобов?язань за договором, встановлено непропорційну суму компенсації, яка перевищує 50 % вартості отриманого кредиту. Суд помилково зробив розрахунок пені виключно від суми отриманого кредиту і не врахував розмір нарахованих процентів, що призвело до винесення незаконного рішення. Судом не враховано пункти 2, 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування». Судом не правильно застосовано пункт 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Рух апеляційної скарги та матеріалів справи

30 листопада 2020 року матеріали цивільної справи № 361/1355/20 надійшли до Київського апеляційного суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 30листопада 2020 року справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02грудня 2020 рокупоновлено ТОВ «Є-Кеш» строк на апеляційне оскарження рішення Броварськогоміськрайонного суду Київської області від 15 вересня 2020 року та відкрито апеляційне провадження у цій справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 грудня 2020 року справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, оскільки справа стосується захисту прав споживачів, і ціна позову не перевищує двохсот п?ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в силу закону є малозначною (пункт 5 частина шоста стаття 19 ЦПК України).

За правилами частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Доводи інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Позиція Київського апеляційного суду

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Аргументи апеляційної скарги зводяться до незгоди з рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 вересня 2020 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Є-Кеш» про визнання недійсним пункту 8.3 кредитного договору від 21 лютого 2019 року № 68462.

Апеляційна скарга не містить аргументів щодо незгоди з оскаржуваним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 вересня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Є-Кеш» про визнання недійсним кредитного договору від 21 лютого 2019 року № 68462, а тому згідно правил статті частини першої статті 367 ЦПК України оскаржуване судове рішення в цій частині Київським апеляційним судом не перевіряється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Фактичні обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що 21 лютого 2019 року між ТОВ «Є-Кеш» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 68462, відповідно до пункту 1.1 якого, кредитодавець надає позичальнику кредит у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов?язується повернути кредит та проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Строк кредиту, відповідно до пункту 1.2 договору, становить 30 календарних днів.

Загальний розмір наданого кредиту становить 1 800,00 грн (пункт 2.1 кредитного договору).

Згідно пункту 2.2 договору плата за користування кредитом у вигляді процентів є фіксованою і складає 1,5 % в день.

Згідно пункту 5.7 кредитного договору реальна річна процентна ставка за кредитом становить 547,5 %.

Згідно пункту 5.8 кредитного договору, відповідно до вимог чинного законодавства України загальна вартість кредиту для позичальника становить 2 610,00 грн.

Відповідно до пункту 8.3 договору, у разі виникнення простроченої заборгованості, починаючи з дня наступного за останнім днем строку користування кредитом і впродовж наступних 2 (двох) днів, нараховується пеня у розмірі 1 (один) % від суми простроченої заборгованості, за кожний день прострочення. Починаючи з 4 (четвертого) дня існування простроченої заборгованості позичальнику нараховується пеня у розмірі 2 (два) % від суми простроченої заборгованості, за кожний день прострочення.

Згідно пункту 8.4 договору загальний розмір пені, що підлягає нарахуванню позичальникові за прострочення виконання грошового зобов?язання, не може перевищувати 50 відсотків від загальної суми кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом.

Відповідно до пункту 3.4.1 позичальник має право протягом 14 календарних днів з моменту укладення цього договору відмовитися від договору (одержання кредиту) без пояснення причин , в тому числі в разі отримання грошових коштів.

Згідно пункту 13.3 кредитного договору, правила розміщені на сайті кредитодавця за посиланням https://e-cash.com.ua/. Укладанням цього договору позичальник підтверджує, що він ознайомлений з текстом правил.

Відповідно до пункту 13.10 кредитного договору, позичальник підтверджує, що отримав від кредитодавця до укладення цього договору інформацію , зазначену в частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та забезпечує вірне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.

Відповідно до пункту 4.1 Правил відповідно до частини четвертої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» ці Правила є Публічною пропозицією Товариства укласти кредитний договір на умовах встановлених Товариством.

Згідно пункту 5.1 Правил сторони домовилися в частині підписання договору керуватися вимогами Закону України «Про електронну комерцію».

22 березня 2019 року між ТОВ «Є-Кеш» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 68462 від 21 лютого 2019 року щодо продовження терміну платежу до 23 березня 2019 року.

22 березня 2019 року між ТОВ «Є-Кеш» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 68462 від 21 лютого 2019 року щодо продовження терміну платежу до 02 квітня 2019 року.

01 квітня 2019 року між ТОВ «Є-Кеш» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 3 до кредитного договору № 68462 від 21 лютого 2019 року щодо продовження терміну платежу до 12 квітня 2019 року.

12 квітня 2019 року між ТОВ «Є-Кеш» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №4 до кредитного договору №68462 від 21 лютого 2019 року щодо продовження терміну платежу до 22 квітня 2019 року.

21 квітня 2019 року між ТОВ «Є-Кеш» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №5 до кредитного договору №68462 від 21 лютого 2019 року щодо продовження терміну платежу до 06 травня 2019 року.

06 травня 2019 року між ТОВ «Є-Кеш» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №6 до кредитного договору №68462 від 21 лютого 2019 року щодо продовження терміну платежу до 20 травня 2019 року.

25 травня 2019 року між ТОВ «Є-Кеш» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №7 до кредитного договору №68462 від 21 лютого 2019 року щодо продовження терміну платежу до 08 червня 2019 року.

Із довідки про укладений кредитний договір №68462 від 21 лютого 2019 року, вбачається, що станом на 27 травня 2019 року позичальнику ОСОБА_1 нараховано заборгованість за вказаним договором, з яких: 1800,00 грн - сума кредиту, 3726,00 грн - відсотки, 1900,76 грн - пеня.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Є-Кеш» про визнання недійсним пункту 8.3 кредитного договору від 21 лютого 2019 року № 68462, місцевий суд виходив із того, що пункт 8.3 кредитного договору № 68462 від 21 лютого 2019 року є несправедливими в розумінні пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, так як споживачу, у разі невиконання ним зобов`язань за договором, встановлено непропорційно суму компенсації, яка перевищує п`ятдесят відсотків вартості отриманого кредиту. Позивач отримала кредит в розмірі 1800,00 грн, а пені їй нараховано в розмірі 1900,76 грн.

Київський апеляційний суд погоджується з таким висновком місцевого суду з таких підстав.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення в оскарженій його частині відповідає.

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми матеріального права

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, Київський апеляційний суд дійшов таких висновків.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно достатті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Встановлено, що пунктом 8.3 кредитного договору від 21 лютого 2019 року № 68462 встановлено, що у разі виникнення простроченої заборгованості, починаючи з дня наступного за останнім днем строку користування кредитом і впродовж наступних 2 (двох) днів, нараховується пеня у розмірі 1 (один) % від суми простроченої заборгованості, за кожний день прострочення. Починаючи з 4 (четвертого) дня існування простроченої заборгованості позичальнику нараховується пеня у розмірі 2 (два) % від суми простроченої заборгованості, за кожний день прострочення.

З довідки про укладений кредитний договір №68462 від 21 лютого 2019 року, вбачається, що станом на 27 травня 2019 року позичальнику ОСОБА_1 нараховано заборгованість за вказаним договором, з яких: 1 800,00 грн - сума кредиту, 3 726,00 грн - відсотки, 1 900,76 грн - пеня (а. с. 104).

У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі

№ 6-2766цс15 зроблено висновок, що «для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2, 3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону)».

Вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є завищеною, не відповідає передбаченим у пункті шість статті 3, частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойки спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Згідно з частиною третьою статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту, щодо сплати споживачем пені за прострочення повернення кредиту.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Ураховуючи наведене, Київський апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо несправедливих умов кредитного договору від 21 лютого 2019 року № 68462, які викладені у пункті 8.3 договору, оскільки всупереч принципу добросовісності його (пункту 8.3 кредитного договору) наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, так як споживачу, у разі невиконання ним зобов`язань за договором, встановлено непропорційно суму компенсації, яка перевищує п`ятдесят відсотків вартості отриманого кредиту. Позивач отримала кредит в розмірі 1 800,00 грн, а пені їй нараховано в розмірі 1 900,76 грн, що в розумінні пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими умовами так як під час виконання боржником основного грошового зобов`язання за кредитним договором, неустойка, в даному випадку, перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Подібні висновки щодо несправедливих умов кредитного договору провстановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції), викладено у постановах Верховного Суду від 21 січня 2020 року у справі № 754/6091/18 (провадження № 61-11473св19), від 08 липня 2020 року у справі № 607/1516/18 (провадження № 61-45028св18) та від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20).

Аргументи заявника про те, що судом помилково зроблено розрахунок пені виключно від суми отриманого кредиту і не враховано розмір нарахованих процентів, та не враховано пункти 2, 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», згідно яких, на думку заявника, в кредитних правовідносинах вартість продукції складається із суми кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом є безпідставними, з таких підстав.

Відповідно до пункту 19 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

Аналізуючи кредитний договір та термін «продукція», який законодавцем вживається у тексті Закону України «Про захист прав споживачів» слід зробити висновок про те, що кредит, в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» є продукцією, механізм захисту якої встановлено статтею 18 названого закону.

Всупереч цьому, заявником неправильно витлумачено пункти 2, 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», оскільки ретельний аналіз вказаних норм, дає підстави чітко розуміти, що законодавець у термін «загальна вартість кредиту для споживача» включив усі складові кредитних зобов?язань, які сторони можуть узгодити в кредитному договорі, а саме: тіло кредиту, нараховані проценти та пеня, що у своїй сукупності і є загальною вартістю кредиту, в розумінні пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» та не може бути «продукцією» яку отримує споживач (боржник) в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до викладеного, Київський апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України»). Оскаржуване судове рішення,в оскаржуваній його частині, відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатом розгляду апеляційної скарги

Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Є-Кеш» про визнання недійсним пункту 8.3 кредитного договору від 21 лютого 2019 року № 68462- без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення в оскаржуваній частині відсутні.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Є-Кеш» - залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 вересня 2020 року в частині визнання недійсним пункту 8.3 кредитного договору № 68462 від 21 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного суду може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення такого судового рішення лише з підстав, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна