РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2020 року

м. Рівне

Справа № 564/973/19

Провадження № 22-ц/4815/1056/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструк С.В., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуації у Рівненській області, 19 Державна пожежно-рятувальної частина Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ГУНП України у Рівненській області, Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Рівненській області

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 03 липня 2020 року, ухваленого в складі судді Левчук В.В., повний текст судового рішення виготовлено10.07.2020, у справі № 564/973/19

в с т а н о в и в :

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуації у Рівненській області, 19 Державної пожежно-рятувальної частини Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ГУНП України у Рівненській області, Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Рівненській області про відшкодування завданої майнової та матеріальної шкоди.

Позов мотивований тим, що близько другої години 22 жовтня 2018 року на подвір`ї відповідача ОСОБА_2 у АДРЕСА_1 виникло загоряння господарської будівлі та гаражу, яке внаслідок неналежної організації процесу гасіння зі сторони 19 Державної пожежно-рятувальної частини Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області, в подальшому перекинулось на належне позивачу на праві власності будинковолодіння по АДРЕСА_1 , внаслідок чого житловий будинок з новобудовою та гаражем повністю згоріли.

Зазначає, що внаслідок неправомірних дій відповідачів позивачу завдано майнової шкоди в сумі 1561168 грн., що є вартістю відновлювального ремонту зруйнованого в результаті пожежі будинку та 299500 грн., що є вартістю знищених пожежею меблів, електропобутової техніки, електроінструментів, ювелірних виробів та картин, які належали позивачу. Також вказує, що останньому було завдано моральну шкоду внаслідок втрати майна, яку позивач оцінює у 50000 грн.

Просив стягнути солідарно із відповідачів 1860668 грн. у відшкодування завданої майнової шкоди та 50 000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди, вирішити питання про відшкодування судових витрат, пов`язаних із розглядом справи шляхом покладення їх на відповідачів.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 03 липня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуації у Рівненській області, 19 Державної пожежно-рятувальної частини Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ГУНП України у Рівненській області, Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Рівненській області про відшкодування завданої майнової та матеріальної шкоди залишено без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 7000 /сім тисяч/ гривень судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 4000 /чотири тисячі/ гривень судових витрат.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 18 квітня 2019 року шляхом накладення арешту на майно та (або) кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і знаходяться у них чи в інших осіб, в межах суми заявлений вимог скасовано.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі позивач, покликаються на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не встановлено де все ж таки виник первинний осередок пожежі, оскільки технічний висновок № 62/62/22.10.2018 не є первинним доказом, а є результатом оцінки певних - обставин особами які не були очевидцями пожежі, тобто є виключно припущеннями, які жодним чином не узгоджуються із фактичними обставинами справи. Суд безпідставно відхилив як докази відсутності вини позивача показання численних свідків, які стверджували, що загорання спочатку відбулося у гаражі ОСОБА_2 , а потім вогонь перекинувся на його гараж, домоволодіння, а також надану свідком ОСОБА_4 , ОСОБА_5 відео зйомку пожежі.

Вважає, що у справі є достатні та достовірні докази, які безперечно свідчать, що первинний осередок все ж таки виник в домогосподарстві ОСОБА_2 , а тому саме він в першу чергу повинен нести відповідальність за заподіяну шкоду, оскільки як власник зобов`язаний забезпечити у своєму господарстві дотримання норм у сфері пожежної безпеки. Таку ж саму відповідальність повинен нести і його син ОСОБА_3 .

Крім того, вважає, що рятувальники не вжили належних та своєчасних заходів локалізації пожежі, однак суд безпідставно не звернув увагу на неправильні дії посадових осіб 19 ДПРЧ під час гасіння пожежі, що свідчить про наявність їх вини у завданні шкоди.

Щодо проведення в судовому засіданні пожежно-технічної експертизи, то вважає, що в матеріалах справи є достатні і переконливі докази того, що пожежа виникла не в гаражі ОСОБА_1 і жодний експертний висновок не може мати переважного значення з даного приводу. Покликається на те, що він є власником знищеного майна, однак не встиг оформити правовстановлюючі документи на самочинне новостворене будівництво.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному об`ємі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачі, вказують, що рішення суду законне та обґрунтоване. Просять залишити його без зміни, а скаргу без задоволення.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Статтею 352ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що 22.10.2018 о 02 год. 48 хв. на ПЗЧ ДПРЧ-19 ГУ ДСНС України у Рівненській області від громадянина ОСОБА_6 поступило повідомлення про пожежу за адресою м.Костопіль вул.Котляревського 22. О 02:54 черговий караул ДПРЧ-19 прибув до місця виклику, а о 02:59 год. та 03:40 год. прибули пожежні машини АЦ ВПО ТОВ «Свиспан Лімітед» та резервний караул на АЦ ДПРЧ-19 відповідно.

Правовстановлюючі документи права власності ОСОБА_1 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 відсутні.

Відповідно до технічного висновку №62/62/22.10.2018 щодо причин виникнення пожежі 22 жовтня 2018 року від 29.10.2018, найбільше ймовірне первинне вогнище пожежі знаходиться в гаражі гр. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 на його східній стіні, в районі розташування дверного прорізу, який веде з гаража через котельню до житлового будинку. Причина виникнення пожежі найймовірніше внаслідок первинного короткого замикання.

Аналогідні обставини встановлені протоколом огляду місця події від 22.10.2018, складеного старшим слідчим Костопільського ВП ГУНП в Рівненській області Петренчуком Р.В. Також з протокола огляду вбачається, що на східній стороні житлового будинку АДРЕСА_2 наявний електричний щит на якому знаходяться залишки електричного лічильника (оплавлення) не внаслідок дії полум`я від пожежі. На стіні де знаходиться електричний щит ознак дії полум`я немає.

Відповідно до акта про пожежу від 22.10.2018, в господарстві ОСОБА_1 пожежею знищено новобудова житлового будинку, житловий будинок, автогараж, речі домашнього вжитку в АДРЕСА_2 . В господарстві ОСОБА_2 будівля автогаража, автомобіль Фольксваген Гольф-2, 1985 року випуску, три велосипеди, електроінструмент, речі домашнього вжитку. Пожежею також пошкоджено речі домашнього вжитку у господарствах громадянина ОСОБА_1 та громадянина ОСОБА_2 .

Згідно висновку експерта №ЕЗ-42/18 від 20.02.2019 вартість будівельних робіт, які необхідно провести для відновлення зруйнованого пожежею житлового будинку АДРЕСА_2 станом на 19.02.2019 року становить 1 561 168 грн.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частинами першою та другою статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вказана стаття унормовує загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

Позивач вказує, що шкоду заподіяно відповідачами солідарно, тому відсутність вини у заподіянні шкоди повинні доводити саме відповідачі.

Дійсно, особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Розглядаючи спір про відшкодування заподіяної шкоди, суд повинен з`ясувати наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, що включає неправомірність поведінки, наявність матеріальних втрат та їх розміру (збитків), причинного зв`язку між неправомірною поведінкою та заподіяними збитками.

До істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; при цьому позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою, а відповідач має спростувати наявність своєї вини.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).

За правилами частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Між тим, матеріали справи не містять належних, достатніх та допустимих доказів того, що відповідачі є заподіювачем шкоди.

Акт про пожежу та технічний висновок №62/62/22.10.2018 від 29.10.2018 року не підтверджує наявність вини відповідачів ОСОБА_7 у спричиненні шкоди, оскільки містить лише інформацію щодо факту пожежі, обсягу пошкоджень, а також щодо ймовірної її причини у гаражі позивача.

Матеріали справи також не містять належних та достатніх доказів на спростування осередку загорання та причин пожежі, що встановлені протоколом огляду місця події від 22.10.2018, складеного старшим слідчим Костопільського ВП ГУНП в Рівненській області Петренчуком Р.В.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не прийнято до уваги показання свідків, в ході судового розгляду даної справи відносно того, що першочергове займання відбулось в гаражі Снітчуків, де зі слів позивача, останніми при здійсненні своєї господарської діяльності за адресою АДРЕСА_1 було порушено протипожежні норми і правила, що на думку позивача, стало причиною виникнення осередку пожежі апеляційний суд не приймає, виходячи із наступного.

Відповідно до статті 90 ЦПК України, показання свідка є одним із видів доказів по справі. При цьому ч.2, ч.3 статті 89 ЦПК України регламентовано, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, судом першої інстанції було надано належну правову оцінку вказаним доказам та вірно зазначено, що показаннями свідків не встановлюються винні дії відповідачів, що могли стати причиною пожежі, а також осередок загоряння та причини пожежі.

Під час судового розгляду справи позивачем не заявлялися клопотання щодо призначення відповідної судової експертизи.

Разом з тим, встановлено, що позивачу в ході судового розгляду даної справи було роз`яснено про можливість проведення відповідної судової експертизи, як доказу встановлення осередку загоряння, причин виникнення пожежі та встановлення винних осіб, проте позивач відмовився скористатись даним правом, і за даних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про розгляд справи за наявними доказами, які містяться в матеріалах справи та встановлені в судовому засіданні.

При цьому апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до положень ч.1 статті 103 ЦПК України, яка регламентує призначення експертизи судом, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Також необхідно зазначити, що за надання завідомо неправдивого висновку, за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків, а також за розголошення даних, що стали йому відомі під час проведення експертизи, експерт несе кримінальну відповідальність згідно з чинним законодавством.

Доводи апеляційної скарги, про те, що причиною нанесення матеріальної шкоди позивачу є пожежа, яка виникла в домоволодінні (гаражі) ОСОБА_2 , який як власник майна, зобов`язаний забезпечити у своєму господарстві дотримання норм у сфері пожежної безпеки не заслуговують на увагу, оскільки обов`язковою умовою для покладення цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду є причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою, проте суду не надано належних та достатніх доказів, що саме внаслідок протиправної поведінки відповідача ОСОБА_2 чи його членів сім`ї завдана шкода позивачу, а також доказів осередку пожежі у господарстві відповідача та причин її виникнення.

Посилання у апеляційній скарзі на порушення відповідачами ГУ ДСНС України у Рівненській області, ДПРЧ-19, Кодексу цивільного захисту України, Статуту дій у надзвичайних ситуаціях органів управління та підрозділів Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Статуту дій органів управління та підрозділів Оперативно-рятувальної служби під час гасіння пожежі, оскільки особовим складом було невірно обрано напрямки гасіння пожежі, невірно обрано джерело для заправки пожежних автомобілів водою, що свідчить про наявність їх вини у завданні шкоди, суд до уваги не приймає, оскільки, жодних належних та достатніх доказів невиконання чи неналежного виконання особовим складом ДПРЧ-19 та ГУ ДСНС у Рівненській області своїх посадових обов`язків відповідно до вказаних нормативних актів позивачем не надано і судом першої інстанції їх не здобуто.

За таких обставин, суд першої інстанції, встановивши відсутність у матеріалах справи належних доказів доведеності вини саме відповідачів у вчиненні дій, наслідком яких завдано шкоду позивачу, причинно-наслідкового зв`язку між пожежею та діями відповідачів та заподіяною майновою шкодою дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Наведені у апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої, не дають підстав вважати неправильним застосування судом норм матеріального та процесуального права при постановленні оскаржуваного рішення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України»).

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 368, 369, 374, 375,382-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 03 липня 2020 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 06 листопада 2020 року.

Головуючий:

Судді: