Провадження № 2/369/4395/20
РІШЕННЯ

Іменем України

28.12.2020 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Волчко А.Я.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

представника відповідача адвоката: Татарченко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 08.06.2016 між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, за умовами якого позикодавець (позивач) передав готівкою у власність позичальнику ( ОСОБА_2 ) грошові кошти в розмірі 1 134 249,00 грн., що еквівалентно 40 000,00 євро за курсом НБУ, станом на 07.06.2016, а позичальник зобов`язується повернути їх позикодавцю в повному обсязі не пізніше 08.06.2017.

Позивач також вказував, що за даним договором позичальник у строк до 15.06.2016 повинен був укласти з позикодавцем договір, за яким передати в іпотеку, як засіб забезпечення виконання зобов`язань позичальника наступне нерухоме майно:

?земельну ділянку, загальною площею 0,1001 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

?будинок, загальною площею 257,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На виконання умов вказаного договору ОСОБА_2 отримав від позивача вищезазначену суму грошових коштів, про що розписався на останній сторінці договору.

Крім того, того ж дня, 08.06.2016, на виконання умов договору позики, між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховим М.С. за реєстровим № 582, відповідно до якого іпотекодавець передає в іпотеку наступне нерухоме майно:

?житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 257,3 кв.м, житлова площа 122,4 кв.м, підвал зазначений на плані під літерою «під А», житловий будинок зазначений на плані літерою «А», та розташований на земельній ділянці загальною площею 0,1001 га, кадастровий номер :11:001:0622, належний іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 ;

?земельну ділянку, загальною площею 0,1001 га, кадастровий номер :11:001:0622, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належну іпотекодавцю на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЖ 689981, зареєстрованого за номером № 16.

Позивач посилався на те, що відповідно до п.п. 4.1 зазначеного договору іпотеки передбачено, що у разі невиконання умов основного договору іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 4.2 даного Договору передбачено, що звернення стягнення здійснюється на підставах: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса.

Позивач стверджував, так як вказане майно, вочевидь, є спільним майном подружжя відповідачів, то остання надала першому згоду на укладання вказаного договору іпотеки відповідною заявою, посвідченою 08.06.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховим М.С. за реєстровим № 580.

За змістом даної заяви ОСОБА_3 надала згоду своєму чоловікові, ОСОБА_2 , на укладання і підписання договору позики на умовах:

позикодавець позивач,

позичальник ОСОБА_2 ,

сума позики: грошові кошти до 3 965 000,00 грн., що еквівалентно 140 000 євро за курсом НБУ станом на 07.06.2016,

плата за користування позикою (відсотки) відсутня,

строк повернення позики не пізніше 08.06.2017 з правом дострокового повернення.

порядок надання позики готівка,

порядок повернення позики у безготівковій формі.

Також ОСОБА_3 у вказаній заяві надала ОСОБА_2 згоду на укладання та підписання договору іпотеки, передачу ним в іпотеку спірних житлового будинку та земельної ділянки, а також ствердила, що вказані договори відповідають інтересам їх з ОСОБА_2 сім`ї.

Позивач зазначав, що 03.08.2016 сторонами було підписано додаткову угоду № 1 до договору позики від 08.06.2016, відповідно до якої у зв`язку зі збільшенням суми позики на 1 111 200,00 грн., що еквівалентно 40 000,00 євро за курсом НБУ станом на 03.08.2016, сторони домовилися викласти п. 1.1 Договору у наступній редакції: «За цим Договором Позикодавець передає готівкою у власність Позичальнику грошові кошти в розмірі 2 222 400,00 грн., що еквівалентно 80 000,00 євро за курсом НБУ станом на 03.08.2016, в подальшому іменується «Позика», а Позичальник зобов`язується повернути їх Позикодавцю»».

Зі слів позивача, на виконання умов даної додаткової угоди до договору позики ОСОБА_2 отримав від нього вищезазначену додаткову суму грошових коштів, про що розписався на додатковій угоді № 1 від 03.08.2016 до договору позики.

Позивач стверджував, що листом від 04.04.2017 № 04/04 ОСОБА_2 повідомив його, що у зв`язку зі скрутним фінансовим становищем він просить надати йому у борг додаткову суму коштів у розмірі 1 134 249,00 грн., що еквівалентно 40 000 євро за курсом НБУ станом на 07.06.2016, продовжити строк повернення позики за договором від 08.06.2016 та встановити його до 08.06.2018.

06.04.2017 сторонами було підписано додаткову угоду № 2 до договору позики від 08.06.2016, відповідно до якої:

1. У зв`язку зі збільшенням суми позики сторони домовилися викласти п. 1.1 Договору у наступній редакції: «За цим Договором Позикодавець передає готівкою у власність Позичальнику грошові кошти в розмірі 3 969 871,08 грн., що еквівалентно 140 000,00 євро за курсом НБУ станом на 07.06.2016, в подальшому іменується «Позика», а Позичальник зобов`язується повернути їх Позикодавцю».

2. У зв`язку з домовленістю Сторін про продовження дії Договору позики від 08.06.2016, Сторони домовилися викласти п. 2.2 Договору у наступній редакції: «Позичальник зобов`язується повернути позику в повному обсязі не пізніше 08.06.2018».

Як вказує позивач, на виконання умов даної додаткової угоди до договору позики ОСОБА_2 отримав від нього вищезазначену додаткову суму грошових коштів, про що розписався на додатковій угоді № 2 від 06.04.2017 до договору позики.

Листом від 22.05.2018 № 22/05 ОСОБА_2 знову повідомив позивача, що у зв`язку зі скрутним фінансовим становищем він просить продовжити строк повернення позики за договором від 08.06.2016 та встановити його до 08.07.2019.

Позивач вказував, що сторонами було підписано додаткову угоду № 3 до договору позики від 08.06.2016, відповідно до якої у зв`язку з домовленістю Сторін про продовження дії Договору позики від 08.06.2016, Сторони домовилися викласти п. 2.2 Договору у наступній редакції: «Позичальник зобов`язується повернути позику в повному обсязі не пізніше 08.07.2019».

Листом від 02.07.2019 № 02/07 ОСОБА_2 повідомив позивача, що у зв`язку зі скрутним фінансовим становищем, він просить продовжити строк повернення позика за договором від 08.06.2016 та встановити його до 31.01.2020.

Сторонами було підписано додаткову угоду № 4 до договору позики від 08.06.2016, відповідно до якої у зв`язку з домовленістю Сторін про продовження дії Договору позики від 08.06.2016, Сторони домовилися викласти:

- п. 2.2 Договору у наступній редакції: «Позичальник зобов`язується повернути позику в повному обсязі не пізніше 31.01.2020»;

- п. 3.1 Договору у наступній редакції: «У разі невиконання свого зобов`язання за цим договором Позичальник зобов`язаний відшкодувати Позикодавцю в повному розмірі шкоду, завдану невиконанням чи неналежним виконанням зобов`язання за даним Договором. У випадку прострочення Позичальником повернення грошових коштів, Позичальник сплачує Позикодавцю пеню у розмірі 0,5 відсотків від простроченої суми за кожен день заборгованості»».

Зі слів позивача, у подальшому вищевказані кошти ОСОБА_2 не були повернуті, у зв`язку з чим, він направив на адресу відповідачів претензію від 10.06.2020 № 10/06 з вимогою про повернення грошових коштів.

Листом-відповіддю від 15.06.2020 № 15/06 ОСОБА_2 повідомив позивача, що докладе усіх зусиль, щоб повернути позичену суму в найкоротший термін.

Позивач вказував, що кошти так повернуті і не були, у зв`язку з чим він направив на адресу відповідачів ще одну претензію від 11.07.2020 № 11/07 з вимогою про повернення грошових коштів у загальній сумі 4 275 026,00 грн., що еквівалентно 140 000,00 євро за курсом НБУ станом на 11.07.2020.

Листом-відповіддю від 24.07.2020 № 24/07 ОСОБА_2 повідомив позивача, що у нього немає фінансової можливості виконати свої зобов`язання за вказаним договором та повернути отримані ним грошові кошти, у зв`язку з чим, позичальник просив позивача здійснити усі дії для задоволення вимог за рахунок заставленого майна, відповідно до укладеного між сторонами договору іпотеки.

Позивач вважав, що на час його звернення до суду заборгованість ОСОБА_2 перед позивачем станом на 20.08.2020 складає з урахуванням умов договору позики від 08.06.2016, додаткових угод до нього та вимог ст. 625 ЦК України, з урахуванням того, що на час його звернення до суду прострочено повернення позики на 203 дні:

тіло позики 3 969 871,08 грн.,

пеня 4 029 419,15 грн.,

інфляційні втрати 47 552,88 грн.,

3 % річних 66 056,05 грн.,

всього 8 112 899,16 грн.

З огляду на викладені обставини позивач вказував, що змушений звертатись до суду за захистом своїй майнових прав шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 08.06.2016, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховим М.С. за реєстровим № 582.

Позивач зазначав, що з огляду на звіти про експертну грошову оцінку, що внесені до єдиної бази даних звітів про оцінку, загальна ринкова вартість іпотечного майна станом на 18.08.2020 4 915 098,00 грн., а саме:

спірної земельної ділянки 546 122,00 грн.,

спірного житлового будинку 4 368 976,00 грн.

Позивач вважав, що у зв`язку з наведеними обставинами у нього з`явилися законні підстави для задоволення своїх майнових вимог відповідно до п.п. 4.1, 4.2 договору іпотеки, ст. 572 ЦК України та ст. 38 Закону України «Про іпотеку» шляхом звернення стягнення на майно боржника, яке є предметом договору іпотеки, а саме: спірні житловий будинок і земельну ділянку, та отримання права на його продаж.

Позивач також звернув увагу на те, що він звертається за захистом свого порушеного права саме в судовому порядку, оскільки умовами п.п. 4.1, 4.2 договору іпотеки від 08.06.2016 сторони визначили, що звернення стягнення за договором іпотеки може здійснюватись виключно на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса.

Стосовно пропуску строку позовної давності, то позивач зазначив, що між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір позики, а також для забезпечення виконання зобов`язань за даним договором позики - договір іпотеки, за яким в іпотеку було передано спірні житловий будинок та земельну ділянку.

При цьому, ОСОБА_3 , як дружиною ОСОБА_2 , було надано нотаріально засвідчений дозвіл на укладання договору іпотеки для забезпечення виконання договору позики строком до 08.06.2017.

У зв`язку зі скрутним фінансовим становищем ОСОБА_2 неодноразово просив своїми листами відтермінувати строк виконання основного зобов`язання за договором позики, на що погоджувався позивач, та що було оформлено у вигляді додаткових угод до договору позики від 08.06.2016.

У подальшому позивач направляв на адресу відповідачів претензію, проте ОСОБА_2 , добре розуміючи неможливість виконання взятого на себе основного зобов`язання, про що звісно не міг знати позивач, все одно надав позивачу своєю відповіддю оманливу гарантію щодо виконання зобов`язання у позасудовому порядку.

Вже відповіддю на другу претензію ОСОБА_2 повідомив про неможливість виконання основного зобов`язання та просив позивача задовольнити його за рахунок звернення стягнення на майно, яке є предметом укладеного між сторонами договору іпотеки.

Позивач зауважував, що саме такі обставини і стали причиною того, що позивачем подано даний позов більше ніж через 3 роки після дати 08.06.2017, визначеної у договорі іпотеки як термін повернення боргу.

На думку позивача, порушення його права мало місце лише 24.07.2020, коли ОСОБА_2 після укладання низки додаткових угод до договору позики повідомив про неможливість виконання основного зобов`язання і просив його задовольнити вимоги за рахунок предмета іпотеки, тобто з огляду на вимоги ч. 1 ст. 261 ЦК України строк позовної давності за вимогами позивача розпочався саме від цієї дати.

Позивач вказував, що змушений також просити суд визнати причини пропуску строку позовної давності поважними, так як він, в першу чергу, очікував повернення йому позичених за основним зобов`язанням коштів, його не цікавив предмет іпотеки, а ОСОБА_2 шляхом укладання додаткових угод запевнював його у тому, що кошти будуть повернуті.

Посилаючись на викладене вище та законодавство, позивач просив суд:

визнати поважними причини пропуску строку позовної давності за його вимогами;

у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , перед ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , за договором позики від 08.06.2016 та додатковими угодами до нього за № 1 від 03.08.2016, № 2 від 06.04.2017, № 3 від 25.05.2018, № 4 від 05.07.2019 у розмірі 8 112 899,16 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 08.06.2016, укладеними між ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , та ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , та посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховим М.С. за реєстровим № 582, шляхом встановлення ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , права від свого імені продати будь-якій особі-покупцю на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку», предмет іпотеки, а саме:

?житловий будинок, загальною площею 257,3 кв.м, житловою площею 122,4 кв.м, підвал зазначений на плані під літерою «під А», житловий будинок зазначений на плані літерою «А», за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці загальною площею 0,1001 га, кадастровий номер :11:001:0622, належний ОСОБА_2 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 14.12.2015,

земельну ділянку, площею 0,1001 га, кадастровий номер :11:001:0622, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 , належну ОСОБА_2 на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЖ 689981, виданого Управлінням земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області 25.03.2009 та зареєстрованого за номером № 16, на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна з наданням права ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , здійснювати всі передбачені законодавством дії, необхідні для продажу предмета іпотеки.

Ухвалою судді від 02.09.2020 було відкрито провадження у даній справі, постановлено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.09.2020 було забезпечено позов у даній справі, накладено арешт на спірні житловий будинок та земельну ділянку, а також накладено заборону вчиняти будь-які реєстраційні дії: державним реєстраторам у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо спірного житлового будинку, кадастровим реєстраторам у Державному земельному кадастрі та державним реєстраторам у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо спірної земельної ділянки.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.10.2020 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання представник позивача не з`явилась, подала до суду клопотання про розгляд справи без участі позивача та її, позов підтримала, просила суд задовольнити його у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, подав суду відзив, в якому позовні вимоги та обставини, якими позивач їх обґрунтовує, визнав, просив їх задовольнити, також просив суд судовий розгляд проводити без його участі.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник у судове засідання з`явились, проти задоволення позову заперечували, просили у задоволенні позову відмовити. Просили застосувати до вимог позивача позовну давність. Відповідач ОСОБА_3 також суду пояснила, що, дійсно, вони з відповідачем ОСОБА_2 позичили у позивача кошти у розмірі 40 000 євро на спільний бізнес, вона давала згоду на позику лише у розмірі 40 000 євро, що вона підписувала нотаріально засвідчену згоду на передачу спірного майна в іпотеку позивачу в рахунок забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, що їй не було відомо про те, що відповідач ОСОБА_2 взяв у борг більшу суму, що вони не проживають тривалий час разом і позичені ОСОБА_2 кошти понад 40 000 євро були витрачені не в інтересах їх сім`ї, що вони з відповідачем ОСОБА_2 частково погасили борг.

Вислухавши пояснення осіб, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи та письмові докази в їх сукупності, оцінивши їх відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд приходить до висновку про задоволення позову, з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що 08.06.2016 між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, за умовами якого позикодавець (позивач) передав готівкою у власність позичальнику ( ОСОБА_2 ) грошові кошти в розмірі 1 134 249,00 грн., що еквівалентно 40 000,00 євро за курсом НБУ, станом на 07.06.2016, а позичальник зобов`язується повернути їх позикодавцю в повному обсязі не пізніше 08.06.2017.

За даним договором позичальник у строк до 15.06.2016 повинен був укласти з позикодавцем договір, за яким передати в іпотеку, як засіб забезпечення виконання зобов`язань позичальника наступне нерухоме майно:

?земельну ділянку, загальною площею 0,1001 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

?будинок, загальною площею 257,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На виконання умов вказаного договору ОСОБА_2 отримав від позивача вищезазначену суму грошових коштів, про що свідчить відповідна розписка на останній сторінці договору.

Також 08.06.2016 на виконання умов договору позики, між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховим М.С. за реєстровим № 582, відповідно до якого іпотекодавець передає в іпотеку наступне нерухоме майно:

?житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 257,3 кв.м, житлова площа 122,4 кв.м, підвал зазначений на плані під літерою «під А», житловий будинок зазначений на плані літерою «А», та розташований на земельній ділянці загальною площею 0,1001 га, кадастровий номер :11:001:0622, належний іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 ;

?земельну ділянку, загальною площею 0,1001 га, кадастровий номер :11:001:0622, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належну іпотекодавцю на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЖ 689981, зареєстрованого за номером № 16.

Згідно з п. 2.1.4 вказаного договору відповідно до Закону України «Про іпотеку» сторони погодили, що протягом строку дії договору у випадку зміни розміру зобов`язань та/або зміни термінів виконання зобов`язань, якщо такі будуть відповідно до умов, що обумовлюють основне зобов`язання, відповідні зміни будуть лише в такий договір, що обумовлюють основне зобов`язання та не потребують внесення змін до договору шляхом укладання додаткової угоди до нього.

Відповідно до п.п. 4.1 зазначеного договору іпотеки передбачено, що у разі невиконання умов основного договору іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 4.2 даного Договору передбачено, що звернення стягнення здійснюється на підставах: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса.

При цьому відповідач ОСОБА_3 надала першому згоду на укладання вказаного договору іпотеки відповідною заявою, посвідченою 08.06.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховим М.С. за реєстровим № 580.

Відповідно до змісту даної заяви ОСОБА_3 надала згоду своєму чоловікові, ОСОБА_2 , на укладання і підписання договору позики на умовах:

позикодавець позивач,

позичальник ОСОБА_2 ,

сума позики: грошові кошти до 3 965 000,00 грн., що еквівалентно 140 000 євро за курсом НБУ станом на 07.06.2016,

плата за користування позикою (відсотки) відсутня,

строк повернення позики не пізніше 08.06.2017 з правом дострокового повернення.

порядок надання позики готівка,

порядок повернення позики у безготівковій формі.

Також ОСОБА_3 у вказаній заяві надала ОСОБА_2 згоду на укладеня та підписання договору іпотеки, передачу ним в іпотеку спірних житлового будинку та земельної ділянки, а також ствердила, що вказані договори відповідають інтересам їх з ОСОБА_2 сім`ї.

03.08.2016 сторонами було підписано додаткову угоду № 1 до договору позики від 08.06.2016, відповідно до якої у зв`язку зі збільшенням суми позики на 1 111 200,00 грн., що еквівалентно 40 000,00 євро за курсом НБУ станом на 03.08.2016, сторони домовилися викласти п. 1.1 Договору у наступній редакції: «За цим Договором Позикодавець передає готівкою у власність Позичальнику грошові кошти в розмірі 2 222 400,00 грн., що еквівалентно 80 000,00 євро за курсом НБУ станом на 03.08.2016, в подальшому іменується «Позика», а Позичальник зобов`язується повернути їх Позикодавцю»».

На виконання умов даної додаткової угоди до договору позики ОСОБА_2 отримав від позивача вищезазначену додаткову суму грошових коштів, про що свідчить відповідна розписка на додатковій угоді № 1 від 03.08.2016 до договору позики.

Листом від 04.04.2017 № 04/04 ОСОБА_2 повідомив позивача, що у зв`язку зі скрутним фінансовим становищем він просить надати йому у борг додаткову суму коштів у розмірі 1 134 249,00 грн., що еквівалентно 40 000 євро за курсом НБУ станом на 07.06.2016, продовжити строк повернення позики за договором від 08.06.2016 та встановити його до 08.06.2018.

06.04.2017 сторонами було підписано додаткову угоду № 2 до договору позики від 08.06.2016, відповідно до якої:

1. У зв`язку зі збільшенням суми позики сторони домовилися викласти п. 1.1 Договору у наступній редакції: «За цим Договором Позикодавець передає готівкою у власність Позичальнику грошові кошти в розмірі 3 969 871,08 грн., що еквівалентно 140 000,00 євро за курсом НБУ станом на 07.06.2016, в подальшому іменується «Позика», а Позичальник зобов`язується повернути їх Позикодавцю».

2. У зв`язку з домовленістю Сторін про продовження дії Договору позики від 08.06.2016, Сторони домовилися викласти п. 2.2 Договору у наступній редакції: «Позичальник зобов`язується повернути позику в повному обсязі не пізніше 08.06.2018».

На виконання умов даної додаткової угоди до договору позики ОСОБА_2 отримав від позивача вищезазначену додаткову суму грошових коштів, про що свідчить відповідна розписка на додатковій угоді№ 2 від 06.04.2017 до договору позики.

Листом від 22.05.2018 № 22/05 ОСОБА_2 знову повідомив позивача, що у зв`язку зі скрутним фінансовим становищем він просить продовжити строк повернення позики за договором від 08.06.2016 та встановити його до 08.07.2019.

Сторонами було підписано додаткову угоду № 3 до договору позики від 08.06.2016, відповідно до якої у зв`язку з домовленістю Сторін про продовження дії Договору позики від 08.06.2016 Сторони домовилися викласти п. 2.2 Договору у наступній редакції: «Позичальник зобов`язується повернути позику в повному обсязі не пізніше 08.07.2019».

Листом від 02.07.2019 № 02/07 ОСОБА_2 повідомив позивача, що у зв`язку зі скрутним фінансовим становищем, він просить продовжити строк повернення позика за договором від 08.06.2016 та встановити його до 31.01.2020.

Сторонами було підписано додаткову угоду № 4 до договору позики від 08.06.2016, відповідно до якої у зв`язку з домовленістю Сторін про продовження дії Договору позики від 08.06.2016, Сторони домовилися викласти:

- п. 2.2 Договору у наступній редакції: «Позичальник зобов`язується повернути позику в повному обсязі не пізніше 31.01.2020»;

- п. 3.1 Договору у наступній редакції: «У разі невиконання свого зобов`язання за цим договором Позичальник зобов`язаний відшкодувати Позикодавцю в повному розмірі шкоду, завдану невиконанням чи неналежним виконанням зобов`язання за даним Договором. У випадку прострочення Позичальником повернення грошових коштів, Позичальник сплачує Позикодавцю пеню у розмірі 0,5 відсотків від простроченої суми за кожен день заборгованості»».

На час розгляду справи суду не було надано доказів того, що позичені кошти було повернуто позивачу.

Доказів того, що вище згадані договір позики та/або додаткові угоди до нього та/або договір іпотеки були визнані недійсними або припинені, а також що нотаріально засвідчена заява відповідача ОСОБА_3 про надання згоди на передачу спірних житлового будинку та земельної ділянки в іпотеку була визнана недійсною, суду надано не було.

Позивач направив на адресу відповідачів претензію від 10.06.2020 № 10/06 з вимогою про повернення грошових коштів.

Листом-відповіддю від 15.06.2020 № 15/06 ОСОБА_2 повідомив позивача, що докладе усіх зусиль, щоб повернути позичену суму в найкоротший термін.

Позивач направив на адресу відповідачів ще одну претензію від 11.07.2020 № 11/07 з вимогою про повернення грошових коштів у загальній сумі 4 275 026,00 грн., що еквівалентно 140 000,00 євро за курсом НБУ станом на 11.07.2020.

Листом-відповіддю від 24.07.2020 № 24/07 ОСОБА_2 повідомив позивача, що у нього немає фінансової можливості виконати свої зобов`язання за вказаним договором та повернути отримані ним грошові кошти, у зв`язку з чим, позичальник просив позивача здійснити усі дії для задоволення вимог за рахунок заставленого майна, відповідно до укладеного між сторонами договору іпотеки.

Суд приймає позицію позивача, що на час його звернення до суду заборгованість ОСОБА_2 перед ним станом на 20.08.2020 складає з урахуванням умов договору позики від 08.06.2016, додаткових угод до нього та вимог ст. 625 ЦК України, з урахуванням того, що на даний час прострочено повернення позики на 203 дні: тіло позики 3 969 871,08 грн., пеня 4 029 419,15 грн., інфляційні втрати 47 552,88 грн., 3% річних 66 056,05 грн., всього 8 112 899,16 грн. Такі розрахунки відповідають вимогам законодавства та не були спростовані відповідачами належними і допустимими доказами.

З огляду на надані позивачем звіти про експертну грошову оцінку, що внесені до єдиної бази даних звітів про оцінку та були підтверджені рецензією як такі, що можуть бути використані, загальна ринкова вартість іпотечного майна станом на 18.08.2020 4 915 098,00 грн., а саме: спірної земельної ділянки 546 122,00 грн., спірного житлового будинку 4 368 976,00 грн. Доводи представника відповідача ОСОБА_3 про те, що у вказаних звітах сказано, що вони виготовлені для цілей оподаткування і можуть бути використані лише для цього, суд не може прийняти, так як ці письмові докази суд не використовує, а лише встановлює з них вартість спірного майна, при цьому відповідачами не було надано суду належних доказів того, що спірне майно має іншу вартість. Разом з тим, поданий відповідачем ОСОБА_3 звіт про оцінку спірного майна суд не може прийняти як такий, що відповідно до рецензії є таким, що не може бути використаним.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про необхідність аналізу наступних правових норм.

У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Статтею 41 Конституції України проголошено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 14 ЦК України визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Приписами ч. 1 ст. 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

З огляду на ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

З огляду на ч.ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

У статті 12 Закону визначено, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Частина 1 статті 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

В силу вимог ч. 4 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За приписами ст. 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено можливість встановлення за рішенням суду права іпотекодержателя на продаж предмету іпотеки.

З огляду на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц, звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення судом права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки у порядку, визначеному статтею 38 Закону «Про іпотеку», можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні. Якщо сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту (пункт 61 постанови).

З огляду на ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Положеннями частин першої та третьої статті 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

З урахуванням проаналізованих правових норм в розрізі встановлених обставин у справі суд приходить до наступних висновків.

Так як відповідач ОСОБА_2 не виконав своїх зобов`язань, внаслідок чого у нього на час звернення до суду утворилась заборгованість за договором позики від 08.06.2016 та додатковими угодами до нього за № 1 від 03.08.2016, № 2 від 06.04.2017, № 3 від 25.05.2018, № 4 від 05.07.2019 у розмірі 8 112 899,16 грн., у позивача виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі , а саме на:

?житловий будинок, загальною площею 257,3 кв.м, житловою площею 122,4 кв.м, підвал зазначений на плані під літерою «під А», житловий будинок зазначений на плані літерою «А», за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці загальною площею 0,1001 га, кадастровий номер :11:001:0622, належний ОСОБА_2 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 14.12.2015, вартістю 4 368 976,00 грн.;

?земельну ділянку, площею 0,1001 га, кадастровий номер :11:001:0622, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 , належну ОСОБА_2 на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЖ 689981, виданого Управлінням земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області 25.03.2009 та зареєстрованого за номером № 16, вартістю 546 122,00 грн.

Як вже було зазначено, що, оскільки договір іпотеки містить вказівку на те, що звернення стягнення здійснюється, в тому числі, й на підставі рішення суду, а в ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» вказано, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом отримання за рішенням суду права на продаж предмета іпотеки, суд, керуючись ст.ст. 11, 328, 572, 589, 590 ЦК України, ст.ст. 33, 38 Закону України «Про іпотеку», вважає за необхідне позов задовольнити та звернути стягнення на спірне передане в іпотеку майно шляхом встановлення позивачу права від свого імені продати будь-якій особі-покупцю на підставі договору купівлі-продажу предмет іпотеки.

При цьому, суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц, а також те, що у договорі іпотеки від 08.06.2016, укладеному між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 та посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховим М.С. за реєстровим № 582, не передбачено можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону.

Разом з тим, суд зважає, що представником відповідача ОСОБА_3 було заявлено усну заяву про застосування до вимог позивача наслідків закінчення строку позовної давності, у заяві, якою відповідач ОСОБА_3 надала відповідачу ОСОБА_2 згоду на передачу спірного майна в іпотеку позивачу, строк повернення позики вказано не пізніше 08.06.2017, сам позивач просить суд визнати причини пропуску такого строку поважними.

Так, іпотека є похідною від основного зобов`язання - договору позики від 08.06.2016, що був пролонгований додатковими угодами до нього за № 1 від 03.08.2016, № 2 від 06.04.2017, № 3 від 25.05.2018, № 4 від 05.07.2019 до 31.01.2020.

Разом з тим, відповідач ОСОБА_3 , як співвласник переданого в іпотеку майна, дала згоду на отримання позики лише до 08.06.2017, тому строк позовної давності до вимог позивача саме до відповідача ОСОБА_3 на час його звернення до суду скінчився.

Проте, суд бере до уваги те, що у даному випадку мали місце дії з боку боржника, відповідача ОСОБА_2 , з яких позивач очікував отримання повернення саме грошової позики, тому визнає причини пропуску позивачем строку позовної давності поважними.

Крім того, задовольняючи вимоги позивача, суд відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України також стягує з відповідачів на користь позивача у рівних частинах з кожного судовий збір у розмірі 10 510,00 грн., який позивач сплатив і це підтверджується наявною у справі квитанцією.

Враховуючи наведені обставини, правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц, керуючись ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 13, 41 Конституції України, ст.ст. 11, 14-16, 204, 256, 257, 261, 267, 321, 328, 526, 572, 575, 589, 590, 610, 625, 629, 1046, 1049 ЦК України, ст.ст. 60, 63, 65 СК України, ст.ст. 1, 7, 12, 33, 38 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 4, 5, 12, 13, 18, 19, 23, 30, 76-81, 259, 263-268, 273, 351, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , перед ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , за договором позики від 08.06.2016 та додатковими угодами до нього за № 1 від 03.08.2016, № 2 від 06.04.2017, № 3 від 25.05.2018, № 4 від 05.07.2019 у розмірі 8 112 899,16 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 08.06.2016, укладеними між ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , та ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , та посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховим М.С. за реєстровим № 582, шляхом встановлення ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , права від свого імені продати будь-якій особі-покупцю на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку», предмет іпотеки, а саме:

житловий будинок, загальною площею 257,3 кв.м, житловою площею 122,4 кв.м, підвал зазначений на плані під літерою «під А», житловий будинок зазначений на плані літерою «А», за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці загальною площею 0,1001 га, кадастровий номер :11:001:0622, належний ОСОБА_2 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 14.12.2015,

земельну ділянку, площею 0,1001 га, кадастровий номер :11:001:0622, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 , належну ОСОБА_2 на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЖ 689981, виданого Управлінням земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області 25.03.2009 та зареєстрованого за номером № 16, на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна з наданням права ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , здійснювати всі передбачені законодавством дії, необхідні для продажу предмета іпотеки.

Стягнути на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , із ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір у розмірі 5 255,00 грн. (п`яти тисяч двохсот п`ятдесяти п`яти гривень 00 копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , із ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , судовий збір у розмірі 5 255,00 грн. (п`яти тисяч двохсот п`ятдесяти п`яти гривень 00 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про позивача: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Інформація про відповідача 1: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_4 .

Інформація про відповідача 2: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення складено 30.12.2020.

Суддя: А.Я. Волчко