Ухвала

18 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 619/1759/19

провадження № 61-2846ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сердюка В. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 10 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської державної зооветеринарної академії про перерахунок та стягнення заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Харківської державної зооветеринарної академії про перерахунок та стягнення заробітної плати за період з 01 червня 2015 року по 30 червня 2019 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 28 травня 2015 року він працює на посаді завідувача кафедрою епізоотології та ветеринарного менеджменту Харківської державної зооветеринарної академії за основним місцем роботи. Позивач вважав, що розмір фонду оплати праці дозволяв відповідачу встановити і виплатити йому надбавку, адже він неодноразово протягом 2015-2018 років запроваджував преміювання. Таким чином, відповідач, в межах фонду оплати праці, мав необхідні кошти і витрачав їх на заохочувані виплати в той час як надбавку, яка є для відповідача обов`язковою, внаслідок того, що вона прямо передбачена колективним договором на 2015-2019 роки не встановлював і не виплачував, що є порушенням вимог колективного договору на 2015-2019 роки та, відповідно, порушенням його прав. Крім того, його робота на посаді завідувача кафедри епізоотології та ветеринарного менеджменту протягом 2014-2018 років була оцінена як достатня та задовільна на засіданні кафедри, що відображено в протоколі № 7 від 04 лютого 2019 року. На засіданні Вченої ради Харківської державної зооветеринарної академії 28 лютого 2019 року його діяльність, як завідувача кафедрою, визнано задовільною. Таким чином він є працівником, який виконував свої обов`язки на посаді завідувача кафедрою епізоотології та ветеринарного менеджменту належним чином, не отримавши зауважень щодо якості своєї роботи, отримавши позитивну оцінку роботи за 2014-2018 роки від колективу очолюваної кафедри, а також Вченої ради, яка у відповідності до пункту 1.3. Положення про Вчену раду Харківської державної зооветеринарної академії є колегіальним органом управління академією, має право на отримання надбавки за завідування кафедрою професором у розмірі 15 відсотків до посадового окладу. Позивач вказував, що відповідач мав нарахувати та виплатити йому надбавку за період з 01 червня 2015 року до 31 грудня 2018 року у розмірі 31 458,24 грн, виходячи з такого розрахунку: з 01 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року нараховано оклад у розмірі 23 809,14 грн, 15 % від цієї суми становить 3 571,37 грн; з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року нараховано оклад в розмірі

48 061,20 грн, 15 % від цієї суми складає 7 209,18 грн; з 01 січня 2017 року по

31 грудня 2017 року нараховано оклад в розмірі 63 292,80 грн, 15 % від цієї суми становить 9 493,92 грн; з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року нараховано оклад в розмірі 74 558,50 грн, 15 % від цієї суми становить 11 183,77 грн. На підставі вищевказаного, позивач просив позов задовольнити та стягнути не отримані ним кошти з відповідача.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 18 вересня

2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано Харківську державну зооветеринарну академію зробити перерахунок заробітної плати за період з

01 червня 2015 року по 30 червня 2019 року та нарахувати надбавку за завідування кафедрою професором у розмірі 15 відсотків до посадового окладу, за період з

01 червня 2015 року по 30 червня 2019 року, що складає 39 092,92 грн. Стягнуто з Харківської державної зооветеринарної академії на корить ОСОБА_1 надбавки до заробітної плати в розмірі 39 092,92 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням суду Харківська державна зооветеринарна академія звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про перерахунок та стягнення заробітної плати відмовити у повному обсязі.

Постановою Харківського апеляційного суду від 10 січня 2020 року апеляційну скаргу Харківської державної зооветеринарної академії задоволено, рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 18 вересня 2019 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Харківської державної зооветеринарної академії про перерахунок та стягнення заробітної плати залишено без задоволення.

06 лютого 2020 року ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, направив на адресу Верховного Суду касаційну скаргу, в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Харківського апеляційного суду від 10 січня 2020 року і залишити в силі рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 18 вересня 2019 року.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Пунктом 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від

15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин, розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 10 січня 2020 рокуздійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, з урахуванням такого.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (пункт 1 частини шостої, частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Ціна позову у цій справі становить 39 092,92 грн, отже станом на 01 січня

2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102*100=210 200).

Зазначена справа є малозначною у силу вимог закону за ціною позову.

При цьому касаційна скарга не містить мотивів про те, що оскаржуване судове рішення підпадає принаймні під один із випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судових рішень у цій справі у касаційному порядку.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Верховним Судом також враховано, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі Azyukovska v. Ukraine (Азюковська проти України) від 09 жовтня 2018 року.

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подано касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Разом з тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 10 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської державної зооветеринарної академії про перерахунок та стягнення заробітної плати - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Сердюк