Провадження № 2-др/263/14/2020
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2020 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючої судді Ікорської Є.С.,

за участю секретаря Шпичак Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі заяву адвоката Алфьорової Олени Анатоліївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про винесення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері до досягнення дитиною трирічного віку,

В С Т А Н О В И В:

03 листопада 2020 року ухвалено рішення у цивільній справі (№ 263/11286) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері до досягнення дитиною трирічного віку, яким позовні вимоги задоволені частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 11 вересня 2020 року та до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку та у дохід держави судовий збір у сумі 840,80 грн., в іншій частині вимог відмовлено.

09 листопада 2020 року адвокат Алфьорова О.А., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулась із заявою про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері до досягнення дитиною трирічного віку, оскільки при ухваленні рішення суд не вирішив питання про стягнення з відповідача на користь позивача професійної правничої допомоги, зазначивши, що акт приймання-передачі адвокатських послуг від 02 листопада 2020 року за договором про надання правової допомоги від 05 жовтня 2020 року та довідка адвоката про сплату адвокатського гонорару не є належним доказом на підтвердження понесених позивачем витрат, з чим адвокат не згодна. У зв`язку із чим, посилаючись на постанову Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19, Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст. ст. 123, 124, 141, 270 ЦПК України просила суд долучити до матеріалів справи копію квитанції про сплату адвокатського гонорару та ухвалити додаткове рішення у справі № 263/11286/20 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3200 грн.

Адвокатом Алфьоровою О.А. долучено копію надрукованої (самостійно виготовленої) квитанції, датою оплати зазначено 21 жовтня 2020 року, будь-якої печатки така не містить.

Суд, перевіривши матеріали справи, дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 листопада 2020 року позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері до досягнення дитиною трирічного віку задоволені частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 11 вересня 2020 року та до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку та у дохід держави судовий збір у сумі 840,80 грн., в іншій частині вимог відмовлено.

Крім того, як вбачається із мотивувальної частини вищезазначеного судового рішення, судом наведені мотиви щодо відмови у задоволенні заяви позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3200 грн., оскільки позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, які вона просить стягнути на її користь, надано: договір про надання правничої допомоги від 05 жовтня 2020 року, укладений із адвокатом Алфьоровою О.А.; копія свідоцтва на заняття адвокатською діяльністю серії ДН № 5580, копія ордеру серії ДН № 099164, копія акту приймання-передачі адвокатських послуг від 02 листопада 2020 року за договором про надання правової допомоги від 05 жовтня 2020 року, яким адвокат підтвердив надання адвокатських послуг на суму 3200 грн., довідка адвоката про отримання суми винагороди.

Разом з цим, у рішенні суду наведений висновок, що позивачем суду не надано документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлених в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки), а акт приймання-передачі адвокатських послуг від 02 листопада 2020 року за договором про надання правової допомоги від 05 жовтня 2020 року та довідка адвоката не є належними доказами на підтвердження понесених позивачем витрат.

Не погоджуючись із висновками суду, адвокат Алфьорова О.А. вирішила долучити після ухвалення рішення, в тому числі після вирішення питання щодо витрат на правову допомогу копію надрукованої квитанції, датою оплати зазначено 21 жовтня 2020 року, будь-якої печатки така не містить, тому на підставі цього просила суд ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3200 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14 передбачено, що додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК України; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

За змістом ч. 1 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

На переконання суду, заява адвоката Алфьорової О.А. про винесення додаткового рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути вирішена судом шляхом ухвалення додаткового рішення, оскільки така заява суперечить змісту статті 270 ЦПК України, в якій наведені виключні підстави, за наявності яких суд може ухвалити додаткове судове рішення.

Зокрема, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Тобто ухваленню додаткового рішення обов`язково повинно передувати ухвалення основного рішення, яким буде завершено розгляд справи по суті. Натомість адвокат Алфьорова О.А. просить суд не вирішити позовну вимогу, а фактично частково скасувати власне ж рішення про відмову у задоволенні вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу.

Також суд звертає увагу на те, що адвокат Алфьорова О.А. у заяві посилається на вимоги ч. 8 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Однак будь-яких заяв до закінчення судових дебатів у справі з приводу подання стороною додаткових доказів на підтвердження розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, суду не заявлялось.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав, встановлених ст. 270 ЦПК України, для ухвалення додаткового рішення, у зв`язку з чим у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 3, 270 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви адвоката Алфьорової Олени Анатоліївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про винесення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері до досягнення дитиною трирічного віку - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду протягом 15 днів з дня складання повного тексту ухвали суду, шляхом подачі її до суду апеляційної інстанції через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області.

Суддя Є.С. Ікорська