Справа № 489/1120/20
Номер провадження 2/489/1513/20
РІШЕННЯ

Іменем України

20 жовтня 2020 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

за участі секретаря судового засідання Глубоченко О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Ленінського районного суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Миколаївської міської ради (далі - відповідач) про стягнення моральної шкоди заподіяної ушкодженням здоров`я,

встановив

В березні 2020 року позивач звернувся до суду із позовом до Миколаївської міської ради про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 28.03.2019 року о 13:00 год. на вул. Театральній поблизу будинку № 51 в м. Миколаєві на нього накинулася безпритульна собака, хвора на сказ, та нанесла йому декілька укусів. Внаслідок нападу собаки він отримав тілесні ушкодження у вигляді множинних укушених ран обох гомілок та змушений був звернутися за медичною допомогою, зокрема перебував на стаціонарному лікуванні до 05.04.2019 року, проходив курс вакцинації від сказу. Напад собаки спричинив йому сильний емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, образи, обурення, тривоги, страху за своє життя та здоров`я, а також значні моральні страждання від переживання болю, незручностей вакцинації, страху перед собаками, порушення сну, негативні психоматичні та психоемоційні зміни. Тривалий час після події він перебував у стані постійного стресу, знаючи, що сказ це смертельна хвороба, боявся смертельно захворіти. Крім того, після нападу позивач не може здійснювати догляд за своєю домашньою собакою, яка живе у нього на подвір`ї, оскільки не може навіть підійти до неї. У зв`язку з чим постійно відчуває почуття сорому перед дружиною, яка самостійно доглядає їх собаку, оскільки на неї лягли додаткові обов`язки.

Вважаючи, що саме завдяки бездіяльності міської ради, яка не вживала належних заходів щодо поширення сказу в м. Миколаєві, вилову та щеплення безпритульних собак, не прийняла відповідну програму на 2019 рік, в результаті чого сталася така подія, просить стягнути на свою користь компенсацію моральної шкоди в розмірі 600 000 грн. та 6300 грн. витрат на правничу допомогу.

Заперечуючи проти позову, Миколаївська міська рада надала відзив, в якому посилаючись на те, що не є належним відповідачем у вказаній справі, розмір стягнення моральної шкоди є необґрунтованим, завищеним та не підтвердженим доказами, просила відмовити у задоволенні позову. Зокрема зазначила, що питання безпритульних собак були вирішені міською радою шляхом створення КП ММР «Центр захисту тварин». Відповідно до Статуту цього КП саме до завдань підприємства входить виявлення фактів наявності на території м. Миколаєва безпритульних собак та котів, відлов тварин, облік та реєстрація тварин, що потрапили до притулку; розміщення безпритульних тварин на карантинному майданчику; стерилізація та вакцинація безпритульних тварин. Таким чином весь комплекс робіт поводження з безпритульними тваринами покладено саме на це комунальне підприємство. Також комплекс послуг поводження з тваринами, включаючи регулювання чисельності безпритульних тварин гуманними методами, покладено на КП ММР «Центр захисту тварин» відповідно до Програми реформування та розвитку житлово-комунального господарства м. Миколаєва на 2015-2019 роки, затвердженої рішенням ММР № 45/3 від 23.01.2015 року. Таким чином доводи позивача щодо протиправної бездіяльності міськради є безпідставними з огляду на те, що відповідачем створено спеціально уповноважене підприємство та затверджено вищевказану програму.

Позивач та його представник адвокат Сулима В.В. в судовому засіданні вимоги позову підтримали з викладених в ньому підстав. Вважали твердження відповідача про те, що міською радою не було допущено бездіяльності у питанні благоустрою безпідставними.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві. Зазначив про недоведеність причинно-наслідкового зв`язку між заподіянням шкоди позивачу та бездіяльністю міської ради, яка взагалі відсутня. Також зазначив про недоведеність обсягу та характеру душевних страждань.

Заслухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши докази, долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд встановив такі обставини.

28.03.2019 року близько 13:00 год. біля будинку № 51 по вул. Театральній в м. Миколаєві позивача покусав бродячий собака, внаслідок чого йому було встановлено діагноз: «множинні укушені ссадна обох гомілок с/3-в/3».

Із зазначеним діагнозом, він з 28.03.2019 року по 05.04.2019 року перебував на стаціонарному лікуванні у Міській лікарні № 5, де йому проведено курс профілактичної антирабічної вакцинації.

Згідно листа ГУНП в Миколаївській області від 21.01.2020 року, 28.03.2019 року до спецлінії «102» надійшло повідомлення від громадянки Г. про напад на її чоловіка безпритульної собаки поблизу школи-інтернату по вул. Театральній в м. Миколаєві. На місце події був направлений наряд патрульної поліції,а повідомлення оператором одразу було передано до КП ММР «Центр захисту тварин», які повідомили, що знають про ситуацію (а.с.12).

Безпритульна собака, яка покусала позивача, була відловлена (а.с. 16, 17).

У звіті про результати дослідження патологічного (біологічного) матеріалу № 000946 від 29.03.2019 року випробувальної лабораторії Миколаївської регіональної Державної лабораторії Держпродспоживслужби зазначено, що надійшла «одна голова собаки від загинувшої тварини з метою постановки діагнозу» зі слів постраждалих у собаки була слинотеча та агресія, покусала 5 осіб», зроблено висновок, що в надісланому матеріалі виявлено вірус сказу (а.с.18).

Згідно копії листа виконкому Миколаївської міської ради від 18.06.2019 року, окремо програми і плану профілактики та боротьби зі сказом та іншими зооантропонозними інфекціями у м.Миколаєві немає. Весь комплекс робіт поводження з безпритульними та домашніми тваринами покладено на КП ММР «Центр захисту тварин». Регулювання чисельності безпритульних тварин та тварин, що не утримуються людиною, але перебувають в умовах повністю або частково створюваних людиною, гуманними методами відбувається відповідно до Програми реформування та розвитку житлово-комунального господарства м.Миколаєва на 2015-2019 роки, затв. рішенням ММР № 45/3 від 23.01.2015 року. Комплекс заходів передбачає виїзд бригади для відлову тварин, відлов та перетримку тварин, проведення стерилізації або кастрації , профілактичних обробок та повернення тварин на попереднє місце існування. Спеціалістами КП ММР «Центр захисту тварин» 28 березня 2019 року у районі вул. Театральна ріг вул. Миколаївська було відловлено безпритульного собаку, хворого на сказ. У зоні карантину, що визначена Державною надзвичайною протиепізоотичною комісією за період першого виявлення сказу до 31.05.2019 було відловлено та поміщено на карантин за підозрою на сказ 58 безпритульних собак. Крім того за період з 01.01.2019 по 31.05.2019 державною службою ветеринарної медицини щеплюються проти сказу безпритульні тварини, які перебувають на КП ММР «Центр захисту тварин» - 221 тварину (а.с.62).

Допитані в судовому засіданні свідки підтвердили факт нападу безпритульної собаки на позивача, факт укусів та стан позивача.

За такого, суд вважає доведеним, що 28.03.2019 року в м. Миколаєві в районі будинку № 51 по вул. Театральна позивача покусав саме той собака, який був відловлений в той же день працівниками КП ММР «Центр захисту тварин» та помер наступного дня за діагнозом «вірус сказу».

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Вказаними нормами закону встановлені загальні підстави відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань, а також особливості відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, з огляду на які для встановлення, чи є підстави для настання відповідальності за спричинення моральної шкоди вказаними органами влади та місцевого самоврядування суду необхідно встановити: наявність шкоди, протиправне діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.

Статтею 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» визначено, що шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.

Відповідно до статті 180 ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав, на який поширюється правовий режим речі, тобто собака є майном, об`єктом права власності.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» тварини - біологічні об`єкти, що відносяться до фауни: сільськогосподарські, домашні, дикі, у тому числі домашня і дика птиця, хутрові, лабораторні, зоопаркові, циркові; домашні тварини - собаки, коти та інші тварини, що протягом тривалого історичного періоду традиційно утримуються і розводяться людиною, а також тварини видів чи порід, штучно виведених людиною для задоволення естетичних потреб і потреб у спілкуванні, що, як правило, не мають життєздатних диких популяцій, які складаються з особин з аналогічними морфологічними ознаками, та існують тривалий час у їх природному ареалі; безпритульні тварини - домашні тварини, що залишилися без догляду людини або утворили напіввільні угруповання, здатні розмножуватися поза контролем людини.

Положеннями ст. 15 даного Закону встановлено, що для утримання безпритульних тварин створюються притулки для тварин, які можуть створюватися органами виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, громадськими і благодійними організаціями та фізичними особами. Притулки для тварин діють за рахунок коштів їх власників, а також будь-яких інших не заборонених законом джерел. Місцеві бюджети можуть передбачати кошти на створення притулків для тварин та відшкодування витрат притулкам по утриманню тварин незалежно від форм власності.

Відповідно до ч. 1, 7, 9, 10 ст. 24 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» собаки, незалежно від породи, належності та призначення, у тому числі й ті, що мають нашийники з номерними знаками і намордники, але знаходяться без власника на вулицях, площах, ринках, у скверах, садах, на бульварах, пляжах, у громадському транспорті, дворах та інших громадських місцях, вважаються безпритульними і підлягають вилову.

Виловлені безпритульні домашні тварини протягом семи днів з дня їх вилову обов`язково утримуються на карантинних майданчиках служби або підприємства, що здійснює вилов, і можуть бути повернуті власникам із дозволу ветеринарної установи після пред`явлення реєстраційного посвідчення та оплати вартості витрат на вилов і утримання.

Якщо протягом двох місяців з моменту заявлення про затримання безпритульної тварини не буде виявлено її власника або він не заявить про своє право на неї, право власності на цю тварину переходить до особи, у якої вона була на утриманні та в користуванні.

У разі відмови особи від набуття права власності на неї ця тварина переходить у власність територіальної громади, на території якої її було виявлено.

Згідно ст. 341 ЦК України якщо протягом шести місяців з моменту заявлення про затримання бездоглядної робочої або великої рогатої худоби і протягом двох місяців - щодо інших домашніх тварин не буде виявлено їхнього власника або він не заявить про своє право на них, право власності на ці тварини переходить до особи, у якої вони були на утриманні та в користуванні.

У разі відмови особи, у якої бездоглядна домашня тварина була на утриманні та в користуванні, від набуття права власності на неї ця тварина переходить у власність територіальної громади, на території якої її було виявлено.

У відповідності до пункту 13 Правил тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах Української РСР, затверджених Міністерством житлово-комунального господарства УРСР, Міністерством сільського господарства, Міністерства охорони здоров`я від 17 червня 1980 собаки, незалежно від породи, належності і призначення, у тому числі і ті, що мають ошийники з номерними знаками і намордники, які знаходяться без власника на вулицях, площах, ринках, у скверах, садах, парках, на бульварах, пляжах, у громадському транспорті, дворах та інших громадських місцях, а також бездоглядні коти вважаються бродячими і підлягають відлову.

Із зазначених норм законодавства вбачається, що безпритульні та бродячі тварини підлягають вилову, поміщенню в карантинний майданчик та послідуючої передачі власнику або у спеціалізований притулок.

Шкода, заподіяна ними у разі невиявлення їхнього власника, підлягає відшкодуванню територіальною громадою, на території якої їх виловлено.

За такого, доводи відповідача щодо недоведеності позивачем належності собаки до безпритульних є безпідставними, оскільки вищенаведеними нормами Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» та підзаконними нормативно-правовими актами та Правилами утримання домашніх котів та собак, затверджених самою Миколаївською міською радою, чітко визначено, що такими вважаються собаки, незалежно від породи, належності та призначення, у тому числі й ті, що мають нашийники з номерними знаками і намордники, але знаходяться без власника на вулицях, площах, ринках, у скверах, садах, на бульварах, пляжах, у громадському транспорті, дворах та інших громадських місцях.

Таким чином, у суду не виникає жодного сумніву, що саме безпритульним собакою було спричинено тілесні ушкодження позивачу, оскільки під час нападу господаря поряд із собакою не було, на тварині не було нашийника та будь-яких ознак, які б вказували на те, що собака має господаря.

Відповідно до ст. 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Статтею 143 Конституції України встановлено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації, установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Частинами 1, 2 ст. 20 цього закону передбачено, що організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом.

Благоустрій здійснюється в обов`язковому порядку на всій території населеного пункту (села, селища, міста).

Система місцевого самоврядування відповідно до ст. 5 Закону України «Про місцеве самоврядування» включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до пункту 30 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» до повноважень міської ради належить створення, ліквідація, реорганізація та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади, а пункт 44 - встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку, торгівлі на ринках, додержання тиші в громадських місцях, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність. Дані правовідносини також стосуються правовідносин що виникають у сфері благоустрою населених пунктів, і спрямовується на створення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля, збереження і охорону навколишнього природного середовища, забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 цього Закону України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть утворювати підприємства для утримання об`єктів благоустрою державної та комунальної власності.

У разі відсутності таких підприємств органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень визначають на конкурсних засадах відповідно до закону балансоутримувачів таких об`єктів.

Отже, відповідальність за безпритульних тварин покладається на територіальні громади (в особі відповідного органу місцевого самоврядування), на території яких їх було виявлено.

Аналізуючи вказані норми права, суд приходить до переконання, що відповідальність за належний та своєчасний вилов та ізоляцію безпритульних тварин покладається на органи місцевого самоврядування, на території яких їх було виявлено. Відтак відповідачем була допущена бездіяльність у питанні благоустрою населених пунктів з метою забезпечення умов для життя і здоров`я жителів територіальної громади.

Рішенням Миколаївської міської ради від 16 травня 2013 року №28/10 (з подальшими змінами та доповненнями) затверджено «Правила благоустрою, санітарного утримання територій, забезпечення чистоти і порядку в м. Миколаєві», проте попри аналіз даного документу, в ньому взагалі відсутні положення, які б врегульовували питання щодо безпритульних тварин. В п. 2.28 лише зазначено, що утримання домашніх собак і котів в м. Миколаєві здійснюється відповідно до Правил утримання домашніх собак і котів у м. Миколаєві, які затверджені рішенням міської ради від 03.09.09 № 36/8 зі змінами та доповненнями.

Відповідно до п.п.5.1, 5.6-5.8, 5.14 Правил утримання домашніх собак та котів в м. Миколаєві, собаки, незалежно від породи, належності і призначення, в тому числі і ті, що мають нашийники з особистими номерними знаками і намордники, але знаходяться без власника на вулицях, площах, ринках, у скверах, садах, на бульварах, пляжах, у громадському транспорті, дворах та інших громадських місцях, а також бездоглядні коти вважаються безпритульними і підлягають відлову. Виловлені безпритульні домашні тварини протягом 7-ми днів з дня їх вилову обов`язково утримуються у притулку підприємства, що здійснює вилов, і можуть бути повернуті власникам із дозволу ветеринарної установи після пред`явлення реєстраційного посвідчення та оплати вартості витрат на вилов і утримання. Якщо протягом двох місяців з моменту заявлення про затримання безпритульної тварини не буде виявлено її власника або він не заявить про своє право на неї, право власності на цю тварину переходить до особи, у якої вона була на утриманні та в користуванні. У разі відмови особи, у якої безпритульна тварина була на утриманні та в користуванні, від набуття права власності на неї ця тварина переходить у власність територіальної громади, на території якої її було виявлено.

Вилов тварин службою відлову обов`язково здійснюється за планом, попередньо погодженим з ветлікарем Притулку. Позапланово можуть бути відловлені лише агресивні, травмовані та хворі тварини, які потребують ветеринарної допомоги або ізоляції.

Проте жодного такого плану до матеріалів справи відповідачем не надано.

Відповідно з інформації офіційного інтернет-сайту Миколаївської міської ради рішенням Миколаївської міської ради від 23.01.2015 року № 45/3 з метою підвищення ефективності та надійності функціонування житлово-комунальних систем життєзабезпечення населення міста, керуючись п. 22 ч. 1 ст. 26, ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», міська рада затвердила «Програму реформування та розвитку житлово-комунального господарства м. Миколаєва на 2015-2019 роки».

Так, з аналізу Розділу І «Передумови створення Програми та сучасний стан житлово-комунального господарства міста», вбачається, що «однією із нагальних проблем м. Миколаєва є постійне збільшення кількості безпритульних тварин, що призводить до підвищення соціальної напруженості та збільшення скарг від мешканців міста».

Так, комплекс послуг поводження з тваринами, включаючи регулювання чисельності безпритульних тварин гуманними методами, покладено на КП ММР «Центр захисту тварин».

Згідно пункту 19 Розділу 3 «Основні завдання програми та засоби, необхідні для їх виконання» - обов`язок забезпечити впровадження гуманних методів регулювання чисельності безпритульних тварин на території міста 2015-2019 роки покладено на Департамент житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради, адміністрації районів Миколаївської міської ради.

Згідно Розділу 6 «Контроль за виконанням програми» контроль за виконанням цієї Програми покладено на постійні комісії міської ради: з питань економічної політики, планування, бюджету та фінансів, з питань житлово-комунального господарства та благоустрою міста, з питань управління комунальною власністю міста.

Виконкому міської ради, департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради, адміністраціям районів Миколаївської міської ради, управлінням та відділам, керівникам житлово-комунальних підприємств, що перебувають у комунальній власності міста, забезпечити безумовне виконання Програми реформування та розвитку житлово-комунального господарства м. Миколаєва на 2015-2019 роки та щорічно, до 1 лютого, інформувати міську раду про хід її виконання.

Так, територіальною громадою м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради створено Комунальне підприємство Миколаївської міської ради «Центр захисту тварин», яке відповідно до п. 1.2 Статуту, затв. рішенням ММР від 20.10.2011 № 10/12, підпорядковане безпосередньо Миколаївській міській раді, Депатртаменту ЖКГ ММР, а також управлінню з використання та розвитку комунальної власності ММР.

Відповідно до п.2.2.3 Статуту, завданнями діяльності підприємства у сфері функціонування притулку для безпритульних тварин та регулювання чисельності безпритульних тварин гуманними методами є: виявлення фактів наявності на території м.Миколаєва безпритульних собак та котів, відлов тварин , облік та реєстрація тварин, що потрапили до притулку; розміщення безпритульних тварин на карантинному майданчику; стерилізація та вакцинація безпритульних тварин; тощо.

Згідно п. 5.1.12-5.1.14 Статуту, підприємство повинно проводити ідентифікацію безпритульних тварин, здійснювати контроль за їх чисельністю , а також має право на вирішення конфліктних ситуацій, пов`язаних з тваринами у м. Миколаїв; розробляти та подавати на затвердження відповідному органу місцевого самоврядування відповідний порядок обліку безпритульних тварин.

За такого, бездіяльність відповідача полягає в тому, що міська рада не здійснює жодних дієвих заходів щодо спрямування належної організації та вилову безпритульних собак та їх тимчасової ізоляції, а також розподілення тварин в відповідний притулок, така бездіяльність знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками спричинення тілесних ушкоджень позивачу.

Посилання відповідача щодо створення спеціалізованого КП «Центр захисту тварин», яке підпорядковане безпосередньо Миколаївській міській раді не підтверджують факт відсутності бездіяльності відповідача, адже наявність такого підприємства не нівелює обов`язків органу місцевого самоуправління в сфері благоустрою міста. Окрім цього, представником відповідача не доведено, що Миколаївською міською радою забезпечено належне фінансування заходів по відлову безпритульних собак.

Відповідальність за безпритульних тварин покладається на територіальні громади, на території яких їх було виявлено. Отже, саме Миколаївська міська рада є належним відповідачем у вказаній справі, оскільки представником територіальної громади м. Миколаєва є Миколаївська міська рада.

Аналогічного висновку дійшов у подібних правовідносинах Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21.01.2019 року у справі № 503/361/17 (провадження № 61-28622св18).

Визначаючи розмір моральної шкоди суд враховує, що ОСОБА_1 зазнав втрат немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань внаслідок укусу безпритульної собаки, хворої на сказ, проходив лікування антирабічними засобами, яке є болісним та може спричинити негативні наслідки для здоров`я особи. Крім того, загальновідомим є факт, що сказ є надзвичайно небезпечним інфекційним захворюванням, яке супроводжується тяжким ураженням центральної нервової системи і завжди закінчується смертю, і в разі несвоєчасного введення відповідної вакцини від сказу обов`язково наступає летальний випадок. Також суд враховує наявний в матеріалах справи висновок психолога, від 25.02.2020 року, згідно якого станом на час його складення напад собаки залишається психотравмуючим для позивача (а.с.21-30).

В пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31.03.1995 року з наступними змінами роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Отже, враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, зусиль до організації свого життя після нападу собаки, враховуючи вимоги щодо розумності і справедливості розміру моральної шкоди, суд визначає 50 000 грн. достатнім розміром компенсації позивачу моральної шкоди.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат відповідача на правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Витрати на правову допомогу підтверджені договорами, додатками та актами з підписом позивача про отримання коштів. Витрати складаються з 3000 грн. за підготовку позовної заяви та по 700 грн. за участь в судових засіданнях 16.07.2020, 30.07.2020, 15.09.2020 та 20.10.2020.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 500 грн.

Керуючись ст. ст. 89, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

вирішив

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Миколаївської міської ради на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн.

Стягнути з Миколаївської міської ради на користь держави судовий збір у розмірі 500 грн.

Стягнути з Миколаївської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 5800 грн.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Миколаївська міська рада, , адреса: 54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з моменту складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 11.11.2020.

Суддя В. В. Кокорєв