Номер провадження 2-о/754/145/20
Справа №385/1653/19
РІШЕННЯ

Іменем України

14 лютого 2020 року Деснянський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Панченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Чехун Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

Заявниця ОСОБА_1 звернулася до Гайворонського районного суду Кіровоградської області із заявою про видачу обмежувального припису чоловіку ОСОБА_2

ОСОБА_1 в своїй заяві про видачу обмежувального припису просила суд видати обмежувальний припис ОСОБА_2 , яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав відносно малолітньої ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а саме:

обмежити ОСОБА_2 у спілкуванні з дітьми та забороною наближатися на відстань 1000 метрів до місця їх проживання (перебування), до навчальних закладів, де навчаються діти;

заборонити ОСОБА_2 наближатися до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на відстань 600 м., строком на один рік.

Заявниця мотивує свої вимоги тим, що її колишній чоловік ОСОБА_2 примусово, без її згоди, змінив місце проживання їх спільної доньки ОСОБА_5 , забравши її до свого місця проживання, до м. Гайворон Кіровоградської області та з 04.08.2017 незаконно обмежує її спілкування з донькою. Дитина ОСОБА_3 на теперішній час не навчається у жодному навчальному закладі, вона зачинена вдома, ОСОБА_2 її залякує та чинить психологічне знущання з дитини. Донька не спілкується з нею, своїм братом ОСОБА_4 та іншими родичами. А тому, вона вимушена звернутись до суду з даною заявою.

Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 22.11.2019 року цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису передано за підсудністю до Деснянського районного суду м. Києва.

10.02.2020 року до Деснянського районного суду м. Києва надійшла цивільна справа № 385/1653/19 з Гайворонського районного суду Кіровоградської області - для розгляду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.02.2020 року головуючим суддею по названій справі визначено суддю Панченко О.М.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12.02.2020 року прийнято до провадження судді Панченко О.М. матеріали справи № 385/1653/19.

Учасники судового розгляду в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, прийшов до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що 03.03.2017 року Деснянським районним судом м. Києва було ухвалено заочне рішення про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20.02.2018 року, яке залишено без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 04.06.2018 року та постановою Верховного Суду від 28.11.2018 року, з ОСОБА_2 присуджено до стягнення аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_3 А також, визначено місце проживання дітей разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Відповідно до акту депутатів міської ради від 05.09.2019 року, наданого за результатами обстеження житлово - комунальних умов ОСОБА_3 , м. Гайворон Кіровоградської області, за зверненням ОСОБА_2 вбачається, що дитина ОСОБА_3 проживає в належних для життя, відпочинку та розвитку умовах. У дитини наявна велика кількість іграшок, вона спілкується відповідно до свого віку, розвинена, спортивна, багато розповідає позитивного щодо спільного проживання з батьком.

Статтею 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 ч. 1. ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

До переліку осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - рідні брати і сестри (ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

При цьому, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Таким чином, зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Оцінюючи зібрані по справі докази, суд вважає, що обставини, викладені в заяві про видачу обмежувального припису ОСОБА_1 саме щодо застосування ОСОБА_2 до їхніх спільних дітей фізичного насильства, перешкоджання у вільному спілкуванні донькою, не підтверджені будь-якими належними та допустимими доказами.

Таким чином, враховуючи, що суду не надано достатніх належних, допустимих, та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованою особою відносно заявниці та їх спільних дітей, настання наслідків його вчинення, що надавало б правову підставу для видачі обмежувального припису, суд приходить до висновку що в задоволені заяви про видачу обмежувального припису необхідно відмовити.

Керуючись ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст.ст. 13, 14, 82, 223, 259, 263-265, 268, 350-2, 352, 354, а також п.п. 9, 15 Перехідних положень ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, або якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги (зважаючи на п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України щодо порядку подання апеляційних скарг на судові рішення).

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 14.02.2020 року.

Суддя: О.М. Панченко