Справа № 441/8230/12
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2020 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу

у складі: головуючого - судді: Лиходєдова А.В.

при секретарі: Бисовій В.А.

згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (письмового провадження), без повідомлення учасників процесу, справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя; третя особа - ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2012 р. ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, неодноразово уточнювала позовні вимоги, останній раз у червні 2017 р., просить: - визнати в порядку поділу спільного майна подружжя, за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за кожним окремо по 1/2 частці у праві власності на домоволодіння, що складається з незавершеного будівництвом житлового будинку «Ж-1» площею 60.8 кв.м., літню кухню «Б» площею 29.9 кв.м., гараж «Д» площею 23.0 кв.м., вбиральню «Г» площею 1.00 кв.м., погрвб «В» площею 10,9 кв.м., водо колонку І, замощення ІІ та огорожа № 1, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ;

- виділити в особисте користування ОСОБА_1 літню кухню «Б» площею 29.9 кв.м., а ОСОБА_2 гараж «Д» площею 23 кв.м. та погріб «В» площею 10.9 кв.м., що знаходяться на території домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , залишивши незавершений будівництвом житловий будинок «Ж-1» площею 60.8 кв.м., вбиральню «Г» площею 1,00 кв.м., водо колонку І, замощення ІІ та огорожу № 1, на території домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 у їх спільному користуванні.

В обґрунтування позову зазначила, що між нею та відповідачем 24.03.2000 р. було зареєстровано шлюб. У період шлюбу, 03.12.2005 р . , під час спільного проживання, між відповідачем та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу вказаного домоволодіння, яке на той час складалось з: житлового будинку «А-1» загальною площею 51,4 кв. м., житловою площею 31,3 кв.м., літньої кухні «Б», гаражу «Д», вбиральні «Г», погрібу «В», водоколонки І, замощення ІІ, та паркану № 1.

Відповідач надав до суду відзив на позов в якому зазначив, що позов ОСОБА_1 визнає частково, вважає що, фактично спільним майном подружжя є будинок і гараж. Всі інші будівлі, які знаходяться на території домоволодіння є самовільно збудованими і їх будівництво не завершено. Не заперечує проти того, щоб сплатити позивачці половину вартості будинку та гаражу, а право власності на все домоволодіння залишилось за ним.

Третя особа - ОСОБА_3 , син позивача від попереднього шлюбу, відзив на позов не надав.

Дослідивши матеріали справи - докази: копії: домової книги, технічного висновку про розміщення та технічний стан будівель на земельній ділянці домоволодіння АДРЕСА_1 від 2004 р., договору про надання послуг по вивезенню габаритних твердих побутових відходів від 06.12.2004 р. укладеного між КП «Криворіжспецтранс» та ОСОБА_2 , договору про надання послуг з вивезення та складування побутових відходів від 12.12.2009 р. укладеного між ТОВ «Екоспецтранс» та ОСОБА_2 , договору купівлі - продажу домоволодіння від 03.12.2005 р. укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , рішення про надання дозволу на будівництво господарчих споруд та території домоволодіння особистої власності від 16.08.2006 р. № 461, свідоцтва про смерть ОСОБА_5 , витягу з Державного реєстру правочинів № 1819362 від 03.12.2005 р., свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.12.1991 р., технічних паспортів складених 09.09.1971 р., 02.12.2004 р., 28.11.2005 р., витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9411794 від 23.12.2005 р., заповіту від 24.03.1994 р. складеного ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_4 , державного акту на право приватної власності на землю від 31.10.2001 р. виданого на ім`я ОСОБА_1 про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 4,8306 га. розташованої та території Саксаганської сільської ради П`ятихатського району, оригінал розписки від 18.06.2014 р. даної ОСОБА_4 . ОСОБА_1 про те, що вона отримала від останньої 30252 грн. за договір купівлі-продажу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ( том. 1 а.с. 18-34, 35-43, 44-45, 46-48, 49, 50, 51, 52, 53, 55-61, 62-66, 67-71, 74, 75, 120, том 2 а.с. 9), судом встановлені такі обставини, що мають значення для справи та відповідні їм правовідносини.

Сторонами 24 березня 2000 року зареєстровано шлюб.

Як вбачається з договору купівлі-продажу домоволодіння від 03.12.2005 року, ОСОБА_2 , під час перебування в шлюбі з позивачем, було придбано домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . На цей час адреса домоволодіння: АДРЕСА_1 .

Згідно розписки від 18.06.2014 р. ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_1 30252 грн. за договором купівлі-продажу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке вона продала 03.12.2005 р. ОСОБА_2 ..

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23.12.2005 р., власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 ..

У спірному домоволодіння з 10.11.2006 року зареєстрована позивач ОСОБА_1 ..

Рішенням виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради від 16.08.2006 р. № 461 надано ОСОБА_2 дозвіл на будівництво господарчих споруд на території домоволодіння особистої власності: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу), тобто вказане домоволодіння є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, як подружжя.

Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, що відповідає також вимогам ч.2 ст. 370 ЦК України.

Таким чином, тягар доказування у справах даної категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

У відзиві на позовну заяву відповідач не заперечує, що спірне домоволодіння придбане під час перебування у шлюбі з позивачем ОСОБА_1 , що підтверджується відповідними доказами, дослідженими судом.

Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК України в редакції 2004 р. та ст. ст. 13, 43, 81 ЦПК України в редакції 2017 р., суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Після дослідження та оцінки доказів у справі, докази надані позивачем відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України, судом вважаються належними та допустимими, згідно до ст. ст. 77, 78 ЦПК України, але вони свідчать про обґрунтованість та законність позовних вимог про визнання домоволодіння спільною сумісною власністю подружжя та визнання за позивачем ОСОБА_1 , в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, права власності на 1/2 частину домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та наявність фактичних та правових підстав для їх задоволення, оскільки будь - яких доказів про існування домовленостей між позивачем та відповідачем щодо майна, або рішення суду про те, що частки у спільному майна подружжя змінено, не надано. Суд вважає, що їх частки у спільному майні є рівними, - тобто вимога позивача про визнання за нею права власності на 1/2 частину домоволодіння є законною і обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Позовна вимога про виділення в особисте користування сторонам будівель домоволодіння задоволенню не підлягає, так як відповідач на це згоди не надавав, а позивач відповідної експертизи не проводила та клопотання про її проведення саме з цього питання взагалі не заявляла. При цьому, для вирішення цієї позовної вимоги, як вважає суд, потрібні спеціальні знання у сфері іншій ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо. Крім цього, не підлягає задоволенню позовна вимога про визнання права власності на гараж «Д» та погріб «В», що знаходяться на території домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , за відповідачем, оскільки він є вже власником всього домоволодіння і в цьому випадку лише змінюється його частки в праві власності.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача частково витрати, пов`язані зі сплатою нею судового збору при пред`явлені позову, у розмірі 151,26 грн..

На підставі викладеного, ст. ст. 57, 60, 63, 69, 70, 72 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 328, 392 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ) про поділ спільного майна подружжя; третя особа - ОСОБА_3 (проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ) - задовольнити частково.

Визнати домоволодіння, що складається з незавершеного будівництва житлового будинку «Ж-1» площею 23,0 кв. м., літньої кухні «Б» площею 29,9 кв.м., гаражу «Д» площею 23,0 кв.м., вбиральні «Г» площею 1,00 кв.м., погрібу «В» площею 10,9 кв.м., водоколонки І, замощення ІІ, та огорожі № 1, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на 1/2 частину домоволодіння, що складається з незавершеного будівництва житлового будинку «Ж-1» площею 23,0 кв. м., літньої кухні «Б» площею 29,9 кв.м., гаражу «Д» площею 23,0 кв.м., вбиральні «Г» площею 1,00 кв.м., погрібу «В» площею 10,9 кв.м., водоколонки І, замощення ІІ, та огорожі № 1, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - 151 грн. 26 коп. судового збору.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішенняможе бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду, через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-и денний строк з дня складення його повного тексту.

Повний текст рішення складено 17.02.2020 р..

Суддя: