Справа № 379/1207/17
Провадження № 2/375/5/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2020 Рокитнянський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Литвина О.В.,

при секретарі - Юрченко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Рокитне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Таращанська районна державна нотаріальна контора Київської області,

про визнання заповіту нікчемним, -

ВСТАНОВИВ:

Звернувшись до суду через свого представника ОСОБА_3 із вказаним позовом, позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дід ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 11.10.2016, виданого Таращанським районним відділом реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Київській області.

Зазначає, що після смерті ОСОБА_4 приватним нотаріусом Таращанського районного нотаріального округу Овраменко Л.В. була відкрита спадкова справа №162 і йому стало бути відомим, що існує заповіт від 21.11.2009, посвідчений державним нотаріусом Таращанської районної державної нотаріальної контори Овраменко Лідією Василівною за реєстровим номером 3607, згідно якого ОСОБА_4 начеб-то заповів все своє майно, де б таке не було та з чого б воно не складалося, та взагалі все те, що йому належатиме на день його смерті, та те, на що він матиме право за законом, ОСОБА_2 .

Зважаючи, що під час розгляду цивільної справи за його позовом та ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , треті особи Таращанська районна державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Таращанського районного нотаріального округу Овраменко Л.В. про визнання заповіту недійсним, яка перебуває у провадженні Таращанського районного суду Київської області, позивачі та свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 висловили сумнів щодо виконання рукописного тексту "Мною прочитано особисто вголос та з моїх слів записано вірно" та підпису на заповіті самим заповідачем ОСОБА_4 , вважає, що заповіт ОСОБА_4 від 21.11.2009 не відповідає чинному законодавству, оскільки складений не заповідачем ОСОБА_4 , а тому є нікчемним та має бути визнаний таким судом.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Таращанська районна державна нотаріальна контора Київської області, будучи належним чином повідомленою, у судове засідання свого представника не направила та подала заяву про розгляд справи за відсутності її представника.

За викладеного та заслухавши думку інших учасників, суд ухвалив провести судовий розгляд справи за відсутності представника третьої особи, що відповідає вимогам ст.211, 223 ЦПК України.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали за викладених у ньому обставин і підстав та просили задовольнити.

Представник відповідача позов не визнав за викладених у запереченні на позов обставин і підстав та просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши у судовому засіданні пояснення сторін спору, свідків, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази окремо та в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батьком відповідача у справі ОСОБА_2 та дідом позивача.

За свого життя, а саме 21.11.2009, ОСОБА_4 склав заповіт, який був посвідчений державним нотаріусом Таращанської районної державної нотаріальної контори Овраменко Лідією Василівною за реєстровим номером 3607 і відповідно до якого все своє майно, де б таке не було та з чого б воно не складалося, та взагалі все те, що йому належатиме на день його смерті, та те, на що він матиме право за законом, він заповідав своїй дочці ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер.

ОСОБА_2 прийняла спадщину відповідно до вказаного заповіту, подавши 21.09.2016 приватному нотаріусу Таращанського нотаріального округу Київської області Овраменко Л.В. відповідну заяву і на підставі якої було відкрито спадкову справу № 162/2016.

Подав заяву про прийняття спадщини до нотаріальних органів 15.02.2017 і позивач у справі.

Викладене підтверджується отриманими у справі доказами, якими є пояснення у судовому засіданні сторін спору та їх представників, свідків, судових експертів та письмові докази:

- свідоцтво про народження ОСОБА_8 серії НОМЕР_2 , видане 28.02.1966, відповідно до якого батьком останньої є ОСОБА_4 ()а.с 110 т.1);

- матеріали спадкової справи № 162/2016 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 та наявним в ній: заявою ОСОБА_2 на імя приватного нотаріуса Таращанського районного нотаріального округу Київської області Овраменко Л.В. від 21.09.2016 про прийняття спадщини за заповітом померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 батька - ОСОБА_4 ; свідоцтво про смерть ОСОБА_4 серії НОМЕР_3 , видане 23.08.2016 Таращанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області; свідоцтвом про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 , виданого 28.02.1966 Таращанською міською радою, відповідно до якого її батьком є ОСОБА_4 ; свідоцтвом про укладення шлюбу між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 серії НОМЕР_4 , виданого Таращанським районним відділом ЗАГСу, з якого вбачається, що дошлюбним прізвищем відповідача є " ОСОБА_10 "; заповітом ОСОБА_4 від 21.11.2009, посвідченого державним нотаріусом Таращанської районної державної нотаріальної контори Овраменко Лідією Василівною за реєстровим номером 3607, відповідно до якого все своє майно він заповідав своїй дочці ОСОБА_2 ; витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 22188629 від 21.11.2009 щодо вказаного заповіту; довідкою Таращанської міської ради Київської області від 21.09.2016 №5577 про місце смерті ОСОБА_4 , яким є АДРЕСА_1 ; довідками Таращанської міської ради від 21.09.2016 №№ 5594, 5595 про присвоєння порядкового номера будинку, де проживав спадкодавець та про розмір земельної ділянки, на якій знаходиться належний на праві власності спадкодавцю житловий будинок АДРЕСА_1 ; копією паспорта на імя ОСОБА_2 НОМЕР_5 , виданого 15.05.1996 Таращанським РВ ГУ МВС України в Київській області; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 45151823 від 21.09.2016, якою засвідчено відсутність спадкових справ після смерті ОСОБА_4 на цю дату; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 45151835 від 21.09.2016, якою засвідчено наявність на вказану дату чинного заповіту ОСОБА_4 , посвідченого 21.11.2009 Таращанською районною державною нотаріальною конторою Київської області, де він і зберігається; витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 45151893 від 21.09.2016 про реєстрацію спадкової справи, заведеної приватним нотаріусом Овраменко Л.В. за реєстровим № 162/2016 після смерті ОСОБА_4 ; заявою ОСОБА_1 до органів нотаріату про прийняття спадщини після смерті свого діда - ОСОБА_4 , посвідчену 15.02.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мартиненко І.С. за реєстровим № 189 (а.с. 107-122 т.1);

- висновок експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 17.08.2018 № 4023/4024/18-32 в тім, що: Підпис від імені ОСОБА_4 у досліджуваному документі виконано рукописним способом без попередньої підготовки та застосування технічних засобів.

Рукописний текст «Мною прочитано особисто вголос, з моїх слів записано вірно» на заповіті ОСОБА_4 , посвідченому 21.11.2009 державним нотаріусом Таращанської районної державної нотаріальної контори Овраменко Лідією Василівною, реєстровий № 3607, та підпис на цьому заповіті від імені ОСОБА_4 , виконано не тією особою, зразки якої надано в якості порівняльного матеріалу ОСОБА_4 , що містяться на лицевій стороні заяви ОСОБА_4 від 08.07.1992 на 1 арк. (а.с.3 пенсійної справи), а іншою особою.

Рукописний текст «Мною прочитано особисто вголос, з моїх слів записано вірно» на заповіті ОСОБА_4 , посвідченому 21.11.2009 державним нотаріусом Таращанської районної державної нотаріальної контори Овраменко Лідією Василівною, реєстровий № 3607, та підпис на цьому заповіті від імені ОСОБА_4 , виконано особою, зразки якої надано в якості порівняльного матеріалу ОСОБА_4 , що містяться в наступних документах: розписка ОСОБА_4 від 08.03.2011 на 1 арк.; на зворотній стороні заяви ОСОБА_4 від 08.07.1992 біля рукописного запису «трудову одержав: 23.09.92» на 1 арк. (а.с. 3 пенсійної справи); заява ОСОБА_4 від 05.08.2005 на 1 арк. (а.с. 41 пенсійної справи); заява ОСОБА_4 від 24.11.2010 на 1 арк. (а.с.56 пенсійної справи); заява ОСОБА_4 від 26.11.2010 на 1 арк. (а.с. 60 пенсійної справи); заява ОСОБА_4 від 11.08.2010 на 1 арк. (а.с. 84 тому справи).

Рукописний текст «Мною прочитано особисто вголос, з моїх слів записано вірно" на заповіті ОСОБА_4 , посвідченому 21.11.2009 державним нотаріусом Таращанської районної державної нотаріальної контори Овраменко Лідією Василівною, реєстровий запис № 3607, та підпис на цьому заповіті від імені ОСОБА_4 , виконано не тією особою, зразки якої надано в якості порівняльного матеріалу ОСОБА_4 , що містяться на заяві ОСОБА_4 від 07.02.2014 (прикріплена окремо до пенсійної справи), а іншою особою.

Рукописний текст «Мною прочитано особисто вголос, з моїх слів записано вірно» на заповіті ОСОБА_4 , посвідченому 21.11.2009 державним нотаріусом Таращанської районної державної нотаріальної контори Овраменко Лідією Василівною, реєстровий запис № 3607, та підпис на цьому заповіті від імені ОСОБА_4 , виконано однією особою (а.с. 198-209 т.1);

- висновок експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 03.06.2019 № 17-3/278 в тім, що:

1. Чи виконано рукописний текст «Мною прочитано особисто вголос та з моїх слів записано вірно» на заповіті ОСОБА_4 , посвідченому державним нотаріусом Таращанської районної нотаріальної контори Овраменко Лідією Василівною за реєстровим № 3607 та підпис на цьому заповіті від імені ОСОБА_4 виконаний не ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_6 , виданий у Таращанським РВ ГУ МВС України в Київській області 5.04.2011р.), а іншою особою.

2. Питання: «Чи виконано рукописний текст "Мною прочитано особисто вголос та з моїх слів записано вірно" на заповіті ОСОБА_4 , посвідченому державним нотаріусом Таращанської районної іержавної нотаріальної контори Овраменко Лідією Василівною за реєстровим № 3607, та підпис на цьому заповіті від імені ОСОБА_4 , особою, зразки підпису якої містяться на копії паспорту ОСОБА_4 , копії договору №11302 про надання послуг з газопостачання від 19.01.2006, копії заяви ОСОБА_4 до Білоцерківського БТІ від 25.01.1996?» не вирішувалось, так як попереднім дослідженням було встановлено, що надані у якості порівняльних матеріалів документи не містять оригіналів підпису та рукописних текстів, а містять лише зображення підписів та рукописних текстів отримані електрографічним способом друку. Останнє унеможливлює проведення порівняльного дослідження, так як це призводить до втрати ряду загальних та окремих ознак почерку та підпису, а окремі ознаки можуть бути неправильно сприйняті, що може призвести до хибних висновків. Вище викладене не дає можливості експерту провести повне та об`єктивне дослідження. Отже вказані порівняльні матеріали є непридатними для проведення по ним порівняльного дослідження.

3. Рукописні тексти на розписці ОСОБА_4 від 08.03.2011, на заяві ОСОБА_4 від 05.08.2005 (а.с. 41 пенсійної справи), на заяві ОСОБА_4 від 11.08.2010 (а.с. 84 тому справи) виконані не ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_6 виданий Таращанським РВ ГУ МВС України в Київській області 05.04.2011р.), а іншою особою.

Рукописні тексти на заяві ОСОБА_4 від 24.11.2010 (а.с. 56 пенсійної справи) та на заяві ОСОБА_4 від 26.11.2010 (а.с. 60 пенсійної справи) виконані ОСОБА_2 .

Підписи на розписці ОСОБА_4 від 08.03.2011, на зворотній стороні заяви ОСОБА_4 від 08.07.1992 біля рукописного запису "трудову одержав: 23.09.92 (а.с. 3 пенсійної справи), на заяві ОСОБА_4 від 05.08.2005 (а.с. 41 пенсійної справи), на заяві ОСОБА_4 від 24.11.2010 (а.с. 56 пенсійної справи), на заяві ОСОБА_4 від 26.11.2010 (а.с. 60 пенсійної справи), на заяві ОСОБА_4 від 11.08.2010 (а.с. 84 тому справи) виконані не ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_6 виданий Таращанським РВ ГУ МВС України в Київській області 05.04.2011р.), а іншою особою (а.с. 120-149 т.2).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно положень до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантовано ст.55 Конституції України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами спору регулюються положеннями Глав 16, 84, 85 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із положеннями статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

У відповідності до 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо в книзі шостій ЦК України немає відповідного правила.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом статей 203, 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 , 6 ст.203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх чи непрацездатних дітей.

Кожна із цих вимог є самостійною підставою недійсності правочину.

Відповідно до частини другої статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази згідно вимог ст.ст. 77-80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками справи, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань з приводу забезпечення доказів.

Так, під час розгляду справи судом за клопотанням сторони позивача було призанчено дві судово-почеркознавчі експертизи.

Наразі, судом не встановлено підстав для призначення у справі ще однієї додаткової комісійної судової почеркознавчої експертизи в порядку ст.113 ЦПК України, як про це просила сторона позивача і в чому їй було відмовлено судом за відсутністю підстав та про що свідчить ухвала суду від 09.12.2019 ( а.с. 40-41 т.3).

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що наявні у матеріалах справи висновки первинної судової почеркознавчої експертизи від 17.08.2018 №4023/4024/18-32 та повторної судової почеркознавчої експертизи від 03.06.2019 № 17-3/278, які призначалися за клопотанням сторони позивача, є повними, ясними, не містять суперечностей та є такими, що не викликають сумнівів в їх правильності. Порушень порядку проведення вказаних експертиз також не встановлено.

Окрім того, як вбачається (а.с. 120 т.2 ) проведення повторної експертизи було доручено комісії експертів, яка з урахуванням висновків первинної судово-почеркознавчої експертизи в тім, що надані у якості порівняльних матеріалів документи не містять оригіналів підпису та рукописних текстів, а містять лише зображення підписів та рукописних текстів отримані електрографічним способом друку, прийшла до висновку, що вказана обставина унеможливлює проведення порівняльного дослідження, так як це призводить до втрати ряду загальних та окремих ознак почерку та підпису, а окремі ознаки можуть бути неправильно сприйняті, що може призвести до хибних висновків. Також комісія експертів зазначила вище викладене не дає можливості експерту провести повне та об`єктивне дослідження, а отже вказані порівняльні матеріали є непридатними для проведення по ним порівняльного дослідження.

Таку свою позицію комісія експертів в складі судового експерта Михальченко Н.В. та Довбиш О.А. підтримали при розясненні свого висновку у судовому засіданні 13.11.2019. Підтримав таку їх позицію і судовий експерт Красюк І.П. , за участю якого проводилася первинна судово-почеркознавча експертиза.

Інших нових порівняльних матеріалів стороною позивача надано не було.

Таким чином слід констатувати, що надані на дослідження експертів сторонами спору та витребувані за їх клопотанням порівняльні матеріали, не дають можливості шляхом експертного дослідження встановити чи спростувати належність підпису ОСОБА_4 у спірному заповіті.

Позаяк, суд виходить з того, що відповідно до положень ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Доводи у судовому засіданні сторони відповідача в тім, що висновки отриманих у справі експертиз є необґрунтованими, неповними і такими, що викликають сумніви у їх правильності, що не всі докази були враховані експертами, отриманих у справі висновків судових експертиз не спростовують, а тому до уваги судом не беруться.

Інших належних доказів, які б спростовували отримані у справі висновки експертів і яких було б достатньо для безспірного висновку про те, що підпис від імені ОСОБА_4 у складеному ним та посвідченому державним нотаріусом Таращанської районної державної нотаріальної контори Овраменко Лідією Василівною 21.11.2009 за реєстровим номером 3607 заповіті не належить йому, відсутні. Тобто, відсутні підстави сумніватися у його законності з названої позивачем підстави, передбаченої ч.3 ст.207 ЦК України.

Разом з тим, зі змісту оспорюваного заповіту вбачається, що його складено у письмовій формі, із зазначенням дати, місця його складення та засвідчено гербовою печаткою. Підпис ОСОБА_12 у тексті заповіту засвідчений повноважною на те особою - державним нотаріусом Таращанської районної державної нотаріальної контори Овраменко Лідією Василівною за реєстровим номером 3607 і що не оспорюється сторонами.

Таким чином, вирішуючи позовні вимоги у відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд, оцінючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що доводи позивача про те, що спірний заповіт підписаний не ОСОБА_4 , а іншою особою, не грунтуються на отриманих у справі доказах, оспорюваний заповіт складений з дотриманням вимог щодо його форми і змісту, волевиявлення ОСОБА_4 щодо розпорядження своїм майном на користь ОСОБА_2 було вільним і відповідало його волі, а тому відсутні підстави вважати цей правочин нікчемним.

Позов таким чином не грунтується на встановлених обставинах спору та законі, а тому не може вважатися обгрунтованим та не підлягає задоволенню.

При цьому суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Понесені позивачем у справі судові витрати по сплаті судового збору та оплаті проведених у справі судових експертиз у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України у звязку із відмовою у позові відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись положеннями Закону України «Про нотаріат», ст.ст. 15, 16, 203, 204, 215, 216, 1216-1218, 1247, 1248, 1257 Циільного кодексу України, 4, 12, 13, 19, 76-83, 141, 263-265, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Таращанська районна державна нотаріальна контора Київської області, про визнання заповіту нікчемним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання на протязі тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Рокитнянський районний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Повний текст рішення виготовлено 14.02.2020.

Суддя О.В.Литвин

Рішення набрало законної сили "___"_______________________20____