Справа № 158/2401/20
Провадження № 4-с/0158/3/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Польової М.М.,

з участю секретаря судового засідання Сороки І.Є.,

скаржника ОСОБА_1 ,

представника скаржника ОСОБА_2 ,

приватного виконавця Клеха А.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в заді суду в місті Ківерці скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Клеха Анатолія Євгеновича, заінтересовані особи - Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та Комерційно-експертна фірма «Експертиза-тоутал»,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернулася до суду із скаргою на дії приватного виконавця Клеха Анатолія Євгеновича (далі ОСОБА_3 ), в якій просила визнати неправомірними дії виконавця щодо проведення оцінки майна; визнати недійсною оцінку нерухомого майна, проведеною суб`єктом оціночної діяльності КЕФ «Експертиза-тоутал»; визнати неправомірними дії виконавця щодо передачі на реалізацію майна, а саме: житлового будинку загальною площею 108,1 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; зупинити передачу на реалізацію вказаного майна; зупинити реалізацію вказаного майна.

Скарга обґрунтована тим, що Національний стандарт №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» передбачає, що проведенню оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об`єктом оцінки, яке полягає у дослідженні оцінювачем вихідних даних та іншої інформації, необхідної для здійснення оцінки. Оцінювачем не було проведено ознайомлення з об`єктом оцінки. Також при проведені оцінки суб`єктом оціночної діяльності було порушено методику її проведення.

Крім того, зазначає, що приватним виконавцем при передачі майна на реалізацію порушено вимоги підпункту 1 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки майно, яке передаче на реалізацію є забезпеченням по валютному кредиту, ОСОБА_1 у ньому постійно проживає, іншого майна у власності немає.

У поданих до суду письмових запереченнях приватний виконавець Клехо А.Є. зазначив, що з моменту отримання сторонами копії постанови про опис та арешт майна боржника жодних листів щодо узгодження вартості будинковолодіння по АДРЕСА_1 до нього від сторін виконавчого провадження не надходило, тому 09.07.2020 ним винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності КЕФ «Експертиза-тоутал». З метою огляду описаного та арештованого майна приватним виконавцем разом з представником суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_4 здійснено виїзд за вказаною адресою, однак провести огляд було неможливо, оскільки син ОСОБА_1 заборонив наближатись до подвір`я, погрожуючи відпустити пса. Даний факт зафіксовано актом від 23.07.2020.

Щодо дотримання норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» зазначив, що з метою з`ясування місця проживання/реєстрації боржника ОСОБА_1 ним неодноразово направлялися запити до Ківерцівської міської ради. У відповідях на вказані запити було зазначено, що відсутня інформація про зареєстрованих осіб в будинковолодінні по АДРЕСА_1 . З відповіді УДМС України у Волинській області слідує, що місцем проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 , де вона зареєстрована з 03.12.1997. Відтак, ним не порушено норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Заінтересована особа - стягувач Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» у письмових запереченнях на скаргу зазначив, що приватний виконавець діяв відповідно до приписів чинного законодавства, тому просив відмовити у задоволенні скарги.

У судовому засіданні скаржник та її представник скаргу підтримали, просили її задовольнити з підстав, викладених у скарзі. Крім того, зазначили, що ОСОБА_1 постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями, зазначеними у паспорті боржника, та будинковою книгою.

Приватний виконавець у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні скарги з підстав, викладених у письмових запереченнях на скаргу.

Представник стягувача у судове засідання не прибув, подав до заяву, у якій просив проводити розгляд скарги без його участі.

Представник суб`єкта оціночної діяльності в судове засідання не прибув, хоча був належним чином повідомлений про розгляд скарги.

Заслухавши пояснення скаржника та її представника, приватного виконавця, дослідивши матеріали скарги та виконавчого провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Так, судом встановлено, що у провадженні приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Клехо А.Є. перебуває виконавче провадження №57460085 від 18.10.2018 з примусового виконання виконавчого листа №2-222/2008, виданого 07.07.2008 Ківерцівським районним судом Волинської області про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу з прилюдних торгів належних ОСОБА_1 на праві приватної власності житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами та земельної ділянки площею 0,0526 га, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.33, 49).

Постановою приватного виконавця від 08.02.2019 описано та накладено арешт на вищевказане майно боржника (а.с.63-64).

Постановою приватного виконавця від 09.07.2020 з метою визначення вартості арештованого майна для реалізації на торгах призначено суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання КЕФ у формі ТзОВ «Експертиза тоутал» (а.с.79).

10.08.2020 КЕФ у формі ТзОВ «Експертиза тоутал» складено звіт про оцінку описаного та арештованого житлового будинку загальною площею 108,1 м2 з надвірними будівлями та спорудами, який на праві власності належить ОСОБА_1 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.85-107).

Листом від 09.09.2020 №634 приватний виконавець повідомив стягувача (АТ «Райффазен Банк Аваль» та боржника ( ОСОБА_1 ) про результати оцінки майна боржника (а.с.4, 110).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між учасниками виконавчого провадження, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частинами першою, другою статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 57 Закону № 1404-VIII обумовлено, що визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження.

У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника.

Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна.

У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання.

У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна.

Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку.

У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем. Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні є дійсним протягом шести місяців з дня його підписання суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.

Приписами частини першої статті 20 Закону № 1404-VIII передбачено, що для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності.

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Згідно із частиною четвертою статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.

Підставою проведення оцінки майна є, зокрема, договір між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки, який укладається в письмовій формі та може бути двостороннім або багатостороннім (частина перша статті 10 та частина перша статті 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

Частиною першою статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

За змістом статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами з оцінки майна, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Відповідно до частин першої, шостої статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України.

Положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Національний стандарт №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 №1440 (далі Національний стандарт №1) є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна.

Так, згідно із пунктом 50 Національного стандарту №1 проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, під час якого здійснюється ознайомлення з об`єктом оцінки, характерними умовами угоди, для укладення якої проводиться оцінка, визначення бази оцінки та подання замовнику істотних умов для укладення договору на проведення оцінки.

У пункті 51 Національного стандарту №1 закріплено, що незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки; ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

Крім того, частиною другою статті 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення оцінки.

Разом із цим, відповідно до пункту 56 Національного стандарту №1 звіт про оцінку майна, у тому числі, має містити письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість.

Отже, виходячи з наведених норм, незважаючи на вибір експертом методичного підходу оцінки майна, підготовці та проведенню незалежної експертизи майна передує, в будь-якому випадку, ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього.

Фактичне ознайомлення з майном, яке є предметом оцінки, можливе при доступі оцінювача до цього майна. Зважаючи на характер об`єкта оцінки, ознайомлення з таким майном не може відбуватися без обстеження приміщень на дату оцінки та відповідно потребує доступу до них, який має забезпечити замовник.

Між тим належних та допустимих доказів проведення особистого огляду суб`єктом оціночної діяльності об`єкта оцінки матеріали звіту не містять, зокрема відсутні фотографії об`єкта оцінки всередині.

Матеріали виконавчого провадження №57460085 містять лише акт від 23.07.2020, з якого слідує, що виконавцем та оцінювачем було здійснено виїзд до об`єкта оцінки, однак огляд провести не вдалося, оскільки син ОСОБА_1 заборонив наближатись до подвір`я, погрожуючи відпустити пса (а.с.83).

Разом з тим, у матеріалах виконавчого провадження відсутні будь-які докази на підтвердження того, що державним виконавцем було повідомлено належним чином боржника про дату та час проведення огляду об`єкта оцінки.

Крім того, у судовому засіданні приватним виконавцем підтверджено, що ним здійснено лише один виїзд до об`єкта оцінки.

Матеріали виконавчого провадження також не містять даних про вжиття виконавцем примусових заходів виконавчого провадження у виді примусового проникнення до житла.

Відтак, проведення оцінки майна проводилося без огляду об`єкта оцінки за місцем його знаходження відповідно до вищенаведених вимог Національного стандарту, що могло вплинути на обґрунтованість розрахунку вартості об`єкта.

Крім того, відповідно до частини другої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» разом із житловим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику.

Однак, як вбачається із звіту про оцінку майна від 10.08.2020, оцінювачем проведено лише оцінку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами без проведення оцінки земельної ділянки, на якій знаходиться вказаний будинок, що могло також вплинути на вартість майна.

Водночас, реалізація описаного й арештованого майна за заниженою ціною може завдати суттєвих збитків стягувачу у вигляді неотриманого доходу та боржнику у вигляді передачі майна на реалізацію за суттєво нижчою ціною від ринкової вартості.

Таким чином, не проведення суб`єктом оцінювання огляду (обстеження) об`єкта оцінки та проведення оцінки лише житлового будинку створює підстави для визнання неправомірними дій державного виконавця щодо проведення оцінки майна та визнання оцінки майна такою, що не підлягає застосуванню.

Щодо вимоги скаржника про визнання неправомірними дії приватного виконавця Клеха А.Є. щодо передачі на реалізацію майна суд зазначає наступне.

Як вбачається із листа від 09.09.2020 №635, приватним виконавцем Клехо А.Є. було передано на реалізацію Державному підприємству «Сетам» належне ОСОБА_1 майно, а саме: житловий будинок загальною площею 108,1 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.111-113).

Разом з тим, підпунктом 1 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника).

Рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до і після прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» залишаються в силі, а їх виконання зупиняється до вдосконалення механізму, передбаченого ст. 3 цього Закону.

Крім того, згідно із п. 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

Так, судом встановлено, належний на праві приватної власності ОСОБА_1 житловий будинок загальною площею 108,1 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , був предметом іпотеки за кредитом, укладеним в іноземній валюті, що підтверджується рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 22.01.2008 (а.с.134-135).

Водночас, з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 згоду на відчуження вказаного житлового будинку та земельної ділянки, на якій розташований будинок, які є предметом іпотеки, не надавала. Крім того, скаржник використовує зазначений житловий будинок як місце постійного проживання, що підтверджується відомостями, зазначеними у паспорті боржника, та будинковою книгою (а.с.138-145). Будь-яким іншим нерухомим житловим майном ОСОБА_1 не володіє (а.с.136-137). Загальна площа житлового будинку складає 108,1 кв.м. (а.с.102).

Відтак, на вищевказаний житловий будинок розповсюджуються положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

За таких обставин, суд дійшов висновку про неправомірність дій приватного виконавця Клеха А.Є. щодо передачі на реалізацію майна, а саме: житлового будинку загальною площею 108,1 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами, який на праві власності належить ОСОБА_1 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим скарга в цій частині теж підлягає задоволенню.

Разом з тим, не підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_1 про зупинення передачі на реалізацію та реалізації майна з огляду на наступне.

Процесуальні питання розгляду скарг на дії державних та приватних виконавців регламентовані розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень».

Вказаним розділом не передбачено можливості забезпечення вимог скарги шляхом зупинення реалізації арештованого нерухомого майна боржника аналогічно до забезпечення позову. Вжиття таких заходів забезпечення вимог скарги не передбачено також і Законом України «Про виконавче провадження» у разі оскарження дій виконавця щодо визначення вартості й оцінки майна боржника.

Статті 149, 150 ЦПК України регламентують питання щодо вжиття заходів забезпечення в рамках позовного провадження та не підлягають застосуванню в рамках судового контролю за виконанням судових рішень.

У ЦПК України відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження у порядку, передбаченому статтями 149, 150 ЦПК України, вживати заходи забезпечення скарги на дії державного виконавця шляхом зупинення реалізації майна.

Зважаючи на наведене, застосування аналогії забезпечення скарги до забезпечення позову у даних процесуальних правовідносинах, тобто на завершальній стадії судового розгляду, є неможливим, оскільки дана стадія кардинально відмінна від стадії судового розгляду та інститут забезпечення позову покликаний захищати інтереси позивача чи особи, що має намір звернутися з позовом від втрати інтересу звернення до суду (загрози його втрати), контроль же за стадією виконання судового рішення покликаний зберегти права та інтереси учасників судового розгляду на цій завершальній стадії судового процесу, насамперед в інтересах швидкого та повного виконання рішення, яке набрало законної сили та повинно бути виконане.

Відповідно забезпечення скарги аналогічно до забезпечення позову може не лише призводити до утруднення виконання рішення суду, але і призвести до його невиконання, що є неприпустимим.

Крім того, статтею 34 Закону України «Про виконавче провадження» врегульовано питання зупинення вчинення виконавчих дій, і це питання відноситься виключно до компетенції державного виконавця.

Наведене свідчить, що суд, розглядаючи скаргу на дії державного виконавця у порядку статті 447 ЦПК України не наділений повноваженнями вирішувати питання щодо вжиття заходів «забезпечення скарги» шляхом зупинення передачі на реалізацію та реалізації арештованого майна, адже за приписами вищевказаних норм матеріального та процесуального права вирішення питання про зупинення вчинення виконавчих дій відноситься виключно до компетенції виконавчої служби.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Керуючись статтями 447-453 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії приватного виконавця Клеха Анатолія Євгеновича щодо проведення оцінки майна у виконавчому провадженні №57460085.

Визнати такою, що не підлягає застосуванню, оцінку майна у формі письмового звіту від 10 серпня 2020 року про оцінку описаного та арештованого житлового будинку загальною площею 108,1 м2 з надвірними будівлями та спорудами, який на праві власності належить ОСОБА_1 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати неправомірними дії приватного виконавця Клеха Анатолія Євгеновича щодо передачі на реалізацію майна, а саме: житлового будинку загальною площею 108,1 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами, який на праві власності належить ОСОБА_1 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Ківерцівський районний суд Волинської області протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складений 09 листопада 2020 року.

Суддя М.М. Польова