ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

23 грудня 2020 року

м. Харків

справа № 646/6461/17

провадження № 22-ц/818/605/20

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Кругової С.С., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря Плахотнікової І.О.

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1 ,

відповідачі : ПФ «Левада-7», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

треті особи : ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватної фірми «Левада-7», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення боргу, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2019 року, постановлене суддею Шелест І.М., в залі суду в м. Харків,

встановив :

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, та з урахуванням уточнень просив суд стягнути солідарно з ПФ «Левада-7», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 борг у сумі 400000 доларів США, що станом на 01.08.2017 року складає 10 340 000 грн., суму процентів за боргом, еквівалентну 408 000 доларам США, що станом на 19.10.2018 складає 12 108 960 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги послався на те, що за договором позики від 02.10.2007, укладеним між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , останній надав у позику ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 400000 доларів США, яку позичальник зобов`язався повернути у встановлений договором строк, з урахуванням додаткової угоди про продовження строків повернення. Поручителями за зазначеним договором є Приватна фірма «Левада-7» (на підставі договору поручительства від 15.10.2008), ОСОБА_2 (на підставі договору поруки від 01.08.2016), ОСОБА_3 (на підставі договору поручительства від 01.08.2015), ОСОБА_4 (на підставі договору поруки від 31.08.2015). Позичальник ОСОБА_5 зобов`язався повернути позику у м. Харкові в строк не пізніше 1 серпня 2017 року. Зазначає, що позивач свої зобов`язання за договором виконав, про що свідчить розписка ОСОБА_5 про отримання грошових коштів, проте відповідачі у справі свої зобов`язання не виконали. Посилається на те, що відповідно до п. 4 Додаткової угоди від 02.10.2014 до Договору позики грошей від 02.10.2007 у нього відсутні обмеження щодо стягнення процентів, оскільки він звернувся до суду 10.05.2016 з вимогою про стягнення основної суми боргу, тобто за спливом двох років, передбачених додатковою угодою від 02.10.2014, які мають передувати зверненню з вимогою про стягнення відсотків за договором.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю. Скасовано заходи забезпечення позову у вигляді арешту: відповідно до ухвали суду від 07.12.2017 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 51, який належить на праві власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; відповідно до ухвали суду від 12.09.2018 на майно, яке належить на праві власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідн. НОМЕР_1 : земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,0947 га, кадастровий номер :00:015:0049 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 51); земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,0425 га, кадастровий номер :00:015:0047 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 51); 1/2 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,1722 га, кадастровий номер :00:015:0014 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 51); які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; відповідно до ухвали суду від 06.11.2018 на майно, яке належить на праві власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме на п*ятикімнатну комунальну квартиру загальною площею 161,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 9877391 за адресою: АДРЕСА_2 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, задовольнити позов частково, стягнути з кожного з відповідачів по 2585000 грн. основної суми боргу і 2500000 грн. процентів за прострочення, усього 5085000 грн. з кожного. Скасувати ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12.09.2018 року.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Зазначає, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не було виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. Вказує, що проігнорувавши угоду про розподіл солідарних зобов`язань від 21.01.2019 року, суд прямо порушив норму ст. 204 ЦК України про презумпцію правомірності правочину. Крім того, наголошує, що судом порушена норма ч. 2 ст. 206 ЦПК України, відповідно до якої до ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем, суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. Вказує, що суд, при постановленні рішення також порушив ч. 4 ст. 206 ЦПК України, відповідно якої у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, в даному випадку в частині визнаного. Зазначає, що судом першої інстанції ухвалою було залучено до участі у справі у якості третьої особи ОСОБА_6 , проте суд не навів переконливих доказів того, що судове рішення по даній справі може будь-яким чином вплинути на права або обов`язки ОСОБА_6 . Вказує на те, що оскільки ОСОБА_6 не є учасником правовідносин позики та поруки, що існують між позивачем та відповідачами, то у нього незалежно від змісту судового рішення по даній справі, не припиняються жодне з його суб`єктивних прав та не виникає жодне з додаткових обов`язків. Принаймні, ті обставини, на які посилається ОСОБА_6 , зокрема, що він є одним із численних кредиторів ОСОБА_7 , не надає йому прав бути учасником зовсім інших правовідносин, які є предметом даного спору.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 23.09.2020 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог АТ «Універсал Банк».

Сторони у справі в судові засідання суду апеляційної інстанції не з`являлися.

Справа знаходиться в провадженні суду апеляційної інстанції з листопада 2019 року.

Вказана справа неодноразово призначалась до розгляду, а саме: на 18 грудня 2019 року, 15 січня 2020 року, 22 квітня 2020 року, 20 травня 2020 року, 10 червня 2020 року, 29 липня 2020 року, 23 вересня 2020 року, 13 жовтня 2020 року, 04 листопада 2020 року, 09 грудня 2020 року та 23 грудня 2020 року.

Судові повістки на вказані дати направлялися всім учасникам справи.

17 березня 2020 року, 17 квітня 2020 року, 18 травня 2020 року, 08 червня 2020 року, 24 липня 2020 року від позивача ОСОБА_1 надходили заяви про перенесення розгляду справи.

Від відповідачів на адресу суду повертались повідомлення про невручення судових повісток на вказані вище дати.

11 грудня 2020 року Харківським апеляційним судом на сайті Судової влади розміщено оголошення про виклик сторін у вказаній цивільній справі.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами.

Не дивлячись на те, що завдання правильного і своєчасного розгляду і вирішення цивільної справи ставиться не перед сторонами процесу, а перед органом судової влади, вказана обставина жодною мірою не виправдовує поведінку осіб, що беруть участь в справі, направлене на те, що умисне перешкодило досягнення органом судової влади вказаних завдань.

Особи, що беруть участь в справі, не мають прямого юридичного обов`язку сприяти суду в правильному і своєчасному розгляді і вирішенні цивільної справи, проте зобов`язані утримуватися від дій, здатних перешкоджати досягненню названих завдань.

Ефективність судового захисту залежить не тільки від досконалості процедури розгляду судами справ, а й від поведінки осіб, які беруть участь у справі, сумлінного здійснення ними своїх процесуальних прав і обов`язків.

Враховуючи, що такі проблеми можуть ущемити право кожного на судовий розгляд в розумні терміни, відповідно до статті 6 Конвенції; усвідомлюючи, що неефективні чи неналежні процедури і зловживання сторонами правом на оскарження спричиняють невиправдані затримки і можуть підірвати довіру до системи правосуддя; будучи переконаним, що ефективні процедури оскарження відповідають інтересам усіх сторін у судовому провадженні та інтересам відправлення правосуддя; враховуючи Рекомендацію R (81) 7 про заходи з полегшення доступу до правосуддя, Рекомендацію R (84) 5 про принципи цивільного судового провадження, спрямовані на удосконалення функціонування системи правосуддя, Рекомендацію R (86) 12 щодо заходів із попередження та зменшення надмірного обсягу роботи в судах і Рекомендацію R (93) 1 про ефективний доступ до закону і правосуддя для найбідніших верств населення, рекомендує урядам держав-учасниць вжити чи посилити, залежно від обставин, всі заходи, які вони вважають за необхідне, задля покращання функціонування систем і процедур оскарження в цивільних і господарських справах

Відповідно до п. 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України неприпустимість зловживання процесуальними правами визнана однією з засад (принципів) цивільного судочинства. Роль суду у реалізації принципу змагальності сторін полягає, зокрема, у запобіганні зловживанню учасниками судового процесу їх правами.

Добросовісне здійснення цивільних процесуальних прав потребує від осіб, котрі беруть участь у справі, такої реалізації прав, яка відповідала б їхньому призначенню та здійснювалась у спосіб, визначений цивільним процесуальним законом, не завдавала б шкоди правам інших учасників цивільного процесу.

Критеріями добросовісної поведінки учасників процесуальних правовідносин є здійснення прав і обов`язків у відповідності до норм процесуального законодавства; усвідомлення сутності процесуальних правовідносин як відносин, що виникли з метою здійснення правосуддя у цивільній справі; в) відмова від реалізації своїх процесуальних прав та обов`язків з метою зловживання ними.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

В судове засідання, призначене на 23.12.2020 року позивач ОСОБА_1 не з`явився, до суду апеляційної інстанції повернулась судова повістка з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Пунктом 3 ч.8 ст.128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Оскільки судом апеляційної інстанції вжито всі необхідні заходи для повідомлення сторін у справі, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін у справі.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що переведення боргу на іншу особу (з ОСОБА_5 на ОСОБА_2 ) припиняє дію поруки відповідно до договорів поруки: від 01.08.2015 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та від 31.08.2015 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , за якими вони взяли на себе обов`язок нести майнову відповідальність за невиконання зобов`язання саме ОСОБА_5 перед ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що 02.10.2007 між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , укладено договір позики, за яким останній надав у позику ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 400000 доларів США, яку позичальник зобов`язався повернути у встановлений договором строк до 1 лютого 2015 року.

Згідно із п. 5 вищенаведеного Договору, у разі неповернення ОСОБА_5 суми позики у передбачений законом строк або після цього строку протягом 7 днів з часу пред`явлення вимоги про повернення, ОСОБА_8 має право звернути зазначений договір до стягнення в судовому порядку протягом договірного строку позовної давності 10 років ( а.с. 28, т. 2).

Отримання ОСОБА_5 зазначеної грошової суми у розмірі 400000 доларів США відповідно до умов договору позики від 02.10.2007 підтверджується копією розписки ( а.с. 39, т. 2).

15.10.2008 між ОСОБА_1 та ПП «Левада-7» укладено договір поруки відповідно до якого поручитель - ПП « Левада-7» зобов`язується у разі невиконання або неналежного виконання грошових зобов`язань ОСОБА_9 за договором позики від 02.10.2007 нести майнову відповідальність перед ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_5 у сумі, що дорівнює грошовому зобов`язанню у розмірі 400000,00 доларів США, та суми зобов`язань зі сплати неустойки (пені, штрафу), відсотків та інфляційних сум у разі невиконання або неналежного виконання ОСОБА_5 грошових зобов`язань у договорі позики. Відповідно до п. 2.2 зазначеного договору поручительства від 15.10.2008, строк виконання грошових зобов`язань, що випливають з договору позики, передбачений основним договором до 01.01.2015 року. ( а.с. 29-31, т. 2).

02.10.2014 між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 укладено додаткову угоду до договору позики грошей від 02.10.2007, відповідно до якої ОСОБА_5 не сплачує проценти за боргом в разі повернення основної суми боргу у строк, передбачений договором. У випадку несплати основної суми боргу у строк, передбачений договором, розмір відсотків за боргом складає подвійну облікову ставку НБУ річних, станом на момент сплати основної суми боргу, або станом на момент звернення до суду або винесення судом рішення щодо процентів, на вибір позичальника.

Відповідно до п. 4 Додаткової угоди від 02.10.2014 до договору позики грошей від 02.10.2007, у випадку звернення позикодавця до суду за стягненням процентів, строк такого звернення не може бути раніш ніж два роки моменту звернення до суду про стягнення основної суми. Додаткова угода набирає чинності через 18 місяців з моменту набрання законної сили судовим рішенням про стягнення основної суми боргу. ( а.с.41, т. 2).

01.08.2015 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір поруки відповідно до якого поручитель - ОСОБА_3 зобов`язується у разі невиконання або неналежного виконання грошових зобов`язань ОСОБА_9 за договором позики від 02.10.2007 нести майнову відповідальність перед ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_5 у сумі, що дорівнює грошовому зобов`язанню у розмірі 400000,00 доларів США, та суми зобов`язань зі сплати неустойки ( пені, штрафу), відсотків та інфляційних сум у разі невиконання або неналежного виконання ОСОБА_5 грошових зобов`язань у договорі позики. Відповідно до п. 2.2 зазначеного договору поручительства від 01.08.2015, строк виконання грошових зобов`язань, що випливають з договору позики, передбачений основним договором до 01.02.2015 року. ( а.с. 35-36, т. 2).

31.08.2015 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір поруки відповідно до якого поручитель ОСОБА_4 зобов`язується у разі невиконання або неналежного виконання грошових зобов`язань ОСОБА_9 за договором позики від 02.10.2007 нести майнову відповідальність перед ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_5 у сумі, що дорівнює грошовому зобов`язанню у розмірі 400000,00 доларів США, та суми зобов`язань зі сплати неустойки ( пені, штрафу), відсотків та інфляційних сум у разі невиконання або неналежного виконання ОСОБА_5 грошових зобов`язань за договором позики. Відповідно до п. 2.2 зазначеного договору поручительства від 31.08.2015, строк виконання грошових зобов`язань, що випливають з договору позики, передбачений основним договором з можливістю його продовження. ( а.с. 37-38, т. 2).

10.05.2016 позивач ОСОБА_1 звернувся до Червонозаводського районного суду м. Харкова із позовом до ОСОБА_5 , ПП «Левада-7» про солідарне стягнення 400000,00 доларів США за договором позики від 02.10.2007 (справа № 646/5454/16-ц) ( а.с.42, т. 2).

14.06.2016 Червонозаводським районним судом м. Харкова у справі № 646/5454/16-ц ухвалено рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 02 жовтня 2007 року в розмірі 10 064 000 грн., тобто еквівалент 400 000 доларів США. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики в розмір 10 400 000 грн. з Приватної фірми «Левада-7», як з поручителя, - відмовлено на підставі пропуску Кредитором - ОСОБА_1 строку пред`явлення вимоги до поручителя щодо виконання ним зобов`язань за договором позики, і, відповідно, припиненням поруки ( а.с. 23-25, т. 2).

23.06.2016 між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 укладено Додаткову угоду до Договору позики від 02.10.2007 про відстрочення строку виплати боргу позичальника на суму 10064000,00 грн. в строк до 01.08.2017. Дану додаткову угоду Позичальник зобов`язується забезпечити укладанням договору поруки з ОСОБА_2 . ( а.с.40, т.2).

01.08. 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір поруки відповідно до якого поручитель ОСОБА_2 зобов`язується у разі невиконання або неналежного виконання грошових зобов`язань ОСОБА_9 за договором позики від 02.10.2007 нести майнову відповідальність перед ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_5 у сумі, що дорівнює грошовому зобов`язанню у розмірі 400000,00 доларів США, та суми зобов`язань зі сплати неустойки ( пені, штрафу), відсотків та інфляційних сум у разі невиконання або неналежного виконання ОСОБА_5 грошових зобов`язань за договором позики. Відповідно до п. 2.2 зазначеного договору поручительства від 01.08.2016, строк виконання грошових зобов`язань, що випливають з договору позики, передбачений основним договором до 01.08.2017, з можливістю його продовження.

Відповідно до п.2.3 Порука припиняється після 01.02.2018 якщо до цієї дати кредитор не звернеться до поручителя з вимогою, направленою через відділення Укрпошти цінним листом з описом вкладення ( а.с. 32-34, т. 2).

03.10.2017 у справі № 646/5454/16-ц (провадження № 6/646/125/2017) Червонозаводським районним судом м. Харкова за заявою ОСОБА_5 про заміну сторони виконавчого провадження постановлено ухвалу, відповідно до якої замінено боржника у виконавчому провадженні ВП №51854346 з примусового виконання рішення у справі №646/5454/16-ц з ОСОБА_5 на його правонаступника за угодою про переведення боргу від 01.08.2017 року новим боржником ОСОБА_10

21.01.2019 між позивачем (Кредитором) ОСОБА_1 та співвідповідачами (Поручителями) ПП «Левада-7», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 укладено Угоду про розподіл солідарних зобов`язань з метою ефективного і остаточного врегулювання спору на підставі поступок, яка стосується прав та обов`язків сторін щодо зобов`язань за боржників у цивільній справі № 646/6461/17-ц.

Відповідно до зазначеної угоди сторони домовилися про розподіл зобов`язань з погашення основної суми боргу на користь позивача кожним з відповідачів в рівних частинах, а саме у розмірі 2585000,00 грн, що становить по ј від загальної суми боргу у розмірі 10340000,00 грн. Сторони домовилися про фіксування у твердій сумі розміру процентів у сумі, що еквівалентна 408000 доларам США, що станом на момент звернення із позовною вимогою 19.10.2018 становить 12108960,00 грн. Сторони домовилися про прощення частини боргу з нарахованих процентів у сумі 2108960,00 грн. і зазначили, що дана угода про розподіл солідарних зобов`язань, є підставою для визнання кожним із відповідачів позовних вимог в частині 2585000,00 грн. основного боргу в частині 2500000,00 грн. процентів на основний борг.

Відповідно до вимог ст. 546 ЦК України порука є одним із видів забезпечення виконання зобов`язання.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку та поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

Частинами першою, другою статті 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до положень ч. 1, 2, 3 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання (у ред. Закону № 2478-VIII від 03.07.2018). Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем . Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не погодився забезпечувати виконання зобов`язання іншим боржником у договорі поруки чи при переведенні боргу ( в редакції Закону № 2478-VIII від 03.07.2018)

Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Необхідно звернути увагу, що умови договору про дію поруки до повного виконання зобов`язань боржника не свідчать, що цим договором установлено строк припинення поруки у розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

З аналізу частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок, що строк поруки відноситься до преклюзивних, це строк існування самого зобов`язання поруки, а застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою, як видом забезпечення зобов`язання.

Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога до ПП «Левада-7», як до поручителя, за договором поруки, укладеним 15.10.2008 між ОСОБА_1 та ПП «Левада-7» задоволенню не підлягає у зв`язку з припиненням поруки на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, що встановлено рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14.06.2016 року.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03.10.2017 року заяву ОСОБА_5 про заміну сторони виконавчого провадження задоволено. Замінено боржника у виконавчому провадженні ВП № 51854346 з примусового виконання рішення у справі № 646/5454/16-ц з ОСОБА_5 на його правонаступника за угодою про переведення боргу від 01.08.2017 року новим боржником ОСОБА_2 .

З вказаної ухвали суду вбачається, що 01.08.2017 року між ОСОБА_1 , як кредитором, ОСОБА_5 , як старим боржником та ОСОБА_2 , як новим боржником, укладено договір про переведення боргу за договором позики від 02.10.2007. Відповідно до даного договору ОСОБА_2 прийняв боргові зобов`язання і обов`язки, що випливають з них, з фінансового боргу, що виник із зобов`язань на користь кредитора по поверненню суми позики і відсотків що виникла на підставі договору позики грошей від 02.10.2007 року у розмірі 10 064 000, 00 грн. (а.с. 142-143, 144-145 том 1).

Із змісту позовної заяви та уточнених позовних заяв від 21.05.2018 року та від 22.10.2018 року вбачається, що позивач звертався з позовом до відповідачів ПФ «Левада-7», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та в тому числі і до ОСОБА_2 , як до поручителів за боргом.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що порука ОСОБА_3 , ОСОБА_4 припинена на підставі ч. 3 ст. 559 ЦК України, у зв`язку з переведенням боргу на іншу особу, оскільки суду першої інстанції не було надано доказів того, що ці поручителі погодились забезпечувати виконання зобов`язань іншим боржником.

До суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 надав копії додаткових угод від 20.01.2019 року до договору поруки від 31.08.2015 року, укладеної між ОСОБА_11 (кредитор) та ОСОБА_4 (поручитель), додаткової угоди від 01.08.2018 року до договору поруки від 01.08.2015 року, укладеної між ОСОБА_11 (кредитор) та ОСОБА_3 (поручитель), додаткової угоди від 30.07.2018 року до договору поруки від 15.10.2008 року, укладеної між ОСОБА_11 (кредитор) та ПФ «Левада-7» (поручитель), за змістом яких поручитель зобов`язується у разі невиконання чи неналежного виконання грошових зобов`язань боржником ОСОБА_2 нести майнову відповідальність перед кредитором солідарно з боржником в сумі, що дорівнює суму грошових зобов`язань боржника за рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14.06.2016 року про стягнення суми основного боргу 10 064 000 грн. та суми судового збору 6890 грн., а також сумі зобов`язань боржника по сплаті кредитору неустойки (пені, штрафу), процентів та інфляційних сум у разі невиконання або неналежного виконання боржником своїх грошових зобов`язань за договором позики та рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14.06.2016 року (т. 3 а.с. 44, 46, 47).

Вказані додаткові угоди від 20.01.2019 року до договору поруки від 31.08.2015 року; від 01.08.2018 року до договору поруки від 01.08.2015 року; від 30.07.2018 року до договору поруки від 15.10.2008 року надані суду в копіях, які посвідчені неналежним чином.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього

Між тим, ОСОБА_2 не зазначено, з яких підстав ці додаткові угоди не були надані до суду першої інстанції, а надані лише суду апеляційної інстанції без зазначення причин поважності пропуску строку для надання таких доказів до суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності із принципом диспозитивності, визначеним ст. 13 ЦПК України, підстави та предмет позову визначає виключно позивач.

Із змісту позовної заяви та уточнених позовних заяв від 21.05.2018 року та від 22.10.2018 року вбачається, що до ОСОБА_2 . ОСОБА_1 звернувся з позовом, як до поручителя на підставі договору поруки від 01.08.2016 року.

Колегія суддів вважає, що з моменту переведення боргу з ОСОБА_5 на ОСОБА_2 за договором від 01.08.2017 року порука ОСОБА_2 також припинилася на підставі ч. 3 ст. 559 ЦК України.

Договір про переведення боргу від 01.08.2017 року в матеріалах справи міститься в копії, яка не читаєма та не посвідчена (а.с. 142-143 т. 1), тому не може бути взята до уваги судом.

Із змісту ухвали Червонозаводського районного суду від 03.10.2017 року про заміну сторони у виконавчому провадженні вбачається, що ОСОБА_2 прийняв боргові зобов`язання і обов`язки, що випливають з них, з фінансового боргу, що виник із зобов`язань на користь кредитора по поверненню суми позики і відсотків, що виникла на підставі договору позики грошей від 02.10.2007 року у розмірі 10 064 000 грн.

В межах цієї справи беззаперечно не встановлено, що ОСОБА_2 в порядку ст. 520 ЦК України прийняв на себе борг за відсотками, нарахованими на підставі додаткової угоди від 02.10.2014 року поза межами строку повернення боргу, визначеного в договорі позики від 02.10.2007 року.

В межах цієї справи позов до ОСОБА_2 , заявлений як до поручителя на підставі договору поруки від 01.08.2016 року. Інші обставини, з яких ОСОБА_2 може мати боргові зобов`язання перед ОСОБА_1 не були підставою позову, на них позивач не посилався, звертаючись до суду, вони не були предметом судового розгляду в суді першої інстанції.

Доводи позивача про те, що суд не взяв до уваги угоду від 21.01.2019 року про розподіл зобов`язань з погашення боргу не спростовують висновків суду, оскільки зазначена угода є похідною від основного зобов`язання. Визнання відповідачами боргу само по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки судом встановлено, що деякі відповідачі є боржниками за іншими зобов`язаннями, тому прийняття ними необґрунтованих зобов`язань може вплинути на права третіх осіб, ускладнити або зробити неможливим виконання інших грошових зобов`язань.

Вірним є висновок суду першої інстанції про те, що сума основного боргу вже стягнута за рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14.06.2016 року, тому відсутні підстави для її повторного стягнення в еквіваленті на час подання позову.

При цьому позивач не позбавлений можливості звертатися з вимогами до боржника в порядку ст. 625 ЦК України.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді С.С. Кругова

О.Ю. Тичкова