КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 - адвоката Подолянко Тетяни Володимирівни на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 6 липня 2020 року (суддя Таран Н.Г.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські телекомунікаційні мережі», третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,

встановила:

у грудні 2019р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з ТОВ «Київські телекомунікаційні мережі» матеріальної шкоди, завданої ДТП, у розмірі 51 771грн 88коп., стягнення з ТОВ «Київські телекомунікаційні мережі» та ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 5 000грн, і судових витрат.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 7 листопада 2018 року на перехресті вул. Братиславської та вул. Стальського в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортних засобів «FIAT», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ТОВ «Київські телекомунікаційні мережі», яким керував ОСОБА_2 , та «RENAULT», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить йому на праві власності, внаслідок якої транспортні засоби зазнали пошкоджень.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 березня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України.

Позивач зазначав, що згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №24.11.2018 від 11 травня 2019 року, вартість відновлювального ремонту КТЗ «RENAULT», д.н.з. НОМЕР_2 , з врахуванням фізичного зносу становить 76 670грн 36коп., вартість відновлювального ремонту КТЗ становить 119 970грн 48коп.

Позивач стверджував, що звернувся до ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія АСКА», в якому була застрахована цивільно-правова відповідальність ТОВ «Київські телекомунікаційні мережі» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК8299825, із повідомлення про ДПТ та заявою про виплату страхового відшкодування, однак відповіді не отримав. З відповіді Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 17863/13-12 від 8 серпня 2019р. вбачається, що 25 липня

2019р. ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» перерахувало йому 68198грн60коп. страхового відшкодування, тому різниця між фактичними розміром шкоди (119 970грн 48коп.) і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) становить 51771грн88коп., яку повинно відшкодувати ТОВ «Київські телекомунікаційні мережі».

Обґрунтовуючи вимоги про стягнення моральної шкоди, позивач посилався на те, що зазнав душевних страждань у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу, втрати його товарної вартості та відсутності можливості користуватися ним для потреб родини. Зазначав, що 1 серпня 2019р. звернувся до ТОВ «Київські телекомунікаційні мережі» з вимогою від 11 липня 2019р. про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яка була залишена без відповіді. Крім того, ОСОБА_2 висловлював погрози, що він ніколи не отримає відшкодування, що також завдало йому моральних страждань, тому він просив стягнути з відповідачів моральну шкоду, розмір якої визначив у 5 000грн.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 6 липня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Подолянко Т.В. просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Позивач посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права, оскільки згідно ст. 1194 ЦК України відповідач повинен сплатити різницю між фактичним розміром шкоди без урахування коефіцієнту фізичного зносу та страховою виплатою, а встановивши, що виплачений ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» розмір страхового відшкодування не покриває вартість відновлювального ремонту, суд безпідставно відмовив у стягненні майнової шкоди з ТОВ «Київські телекомунікаційні мережі».

Також позивач вважає, що суд першої інстанції за відсутності належних та достатніх доказів безпідставно встановив факт відновлення автомобіля «RENAULT», д.н.з. НОМЕР_2 , оскільки його представник не підтверджувала дані обставини, а доводи відповідача ґрунтуються лише на припущеннях. Єдиним доказом визначення розміру завданих йому збитків є звіт про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №24.11.2018 від 11 травня 2019 року, так як інших доказів оціненої шкоди чи відновлення автомобіля матеріали справи не містять.

Не погоджується позивач також з відмовою суду у відшкодуванні моральної шкоди, так як суд не врахував вину відповідача, глибину його фізичних та душевних страждань, істотність вимушених змін у його повсякденному житті та неможливість користування ним автомобілем.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Київські телекомунікаційні мережі» - адвокат Сірий Є.Г. просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що вимоги позивача про відшкодування вартості відновлювального ремонту без врахування коефіцієнта фізичного зносу є неправомірними. Також зазначає, що позивачем не надано доказів понесення реальних витрат на відновлення автомобіля, а звіт про оцінку вартості матеріального збитку не є належним доказом у підтвердження даних обставин. Крім того, вважає, що позивачем не доведений факт завдання йому моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК Україниапеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 7 листопада 2018 року на перехресті вул. Братиславської та вул. Стальського в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «FIAT», державний номерний знак НОМЕР_1 ,

під керуванням ОСОБА_2 , та «RENAULT», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 березня 2019 року, в якому виправлено описку постановою від 4 квітня 2019 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП - у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Цією ж постановою закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (с.с.16-20 т.1).

Під час розгляду справи судом першої інстанції ТОВ «Київські телекомунікаційні мережі» не заперечувало, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 працював на посаді механіка в ТОВ «Київські телекомунікаційні мережі» та виконував свої посадової обов`язки.

Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/8299825 від 27 грудня 2017 року цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «FIAT», державний номерний знак НОМЕР_1 ,застрахована в ПрАТ «Українська страхова компанія АСКА» з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, у розмірі 100 000грн, франшиза - 0 (с.с.128а т.1).

Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 24.11.218 від 11 травня 2019р., складеного оцінювачем ОСОБА_3 , вартість відновлювального ремонту автомобіля «RENAULT», державний номерний знак НОМЕР_2 , складає 119 970грн 48коп., а з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу - 76 670грн 36коп. (с.с.26-44 т.1).

З відповіді Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 17863/13-12 від 8 серпня 2019р. вбачається, що ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» перерахувало ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 68 198грн 60коп. (за вирахуванням ПДВ) згідно платіжного доручення від 25 липня 2019р., а також пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 1 164грн 05коп., згідно платіжного доручення від 7 серпня 2019р. (с.с.61-62 т.1), що позивач не заперечував.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції, з посиланням на положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виходив з того, що вимоги позивача про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП у розмірі відновлювального ремонту автомобіля без урахування коефіцієнта фізичного зносу є неправомірними; звіт про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 24.11.218 від 11 травня 2019р., не є належним доказом розміру матеріального збитку, оскільки не відображає реально понесених позивачем витрат на відновлення автомобіля; а заподіяна позивачеві майнова шкода у розмірі 76 670грн 36коп. не перевищує ліміт відповідальності страховика, який становить 100 000грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачів моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної

особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Пунктом 1 частини 1 статті 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.

Під час судового розгляду встановлено, що постановою суду винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, у результаті якої був пошкоджений автомобіль позивача, був визнаний ОСОБА_2 , який керував автомобілем «FIAT», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ТОВ «Київські телекомунікаційні мережі», а на момент ДТП ОСОБА_2 виконував свої трудові обов`язки.

Вказані обставини не спростовувалися ТОВ «Київські телекомунікаційні мережі», тому позивачем правомірно пред`явлені вимоги до ТОВ «Київські телекомунікаційні мережі» про відшкодування завданої йому у результаті ДТП за участю ОСОБА_2 шкоди, оскільки відповідно до ст. 1172 ЦК України відповідальність за шкоду, заподіяну з вини ОСОБА_2 , повинен нести його роботодавець.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого

майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, за змістом вказаної статті вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, можуть бути заявлені у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Сторонами не оспорюється факт ДТП, вина працівника ТОВ «Київські телекомунікаційні мережі» - ОСОБА_4 та отримання позивачем страхового відшкодування у розмірі 68 198грн 60коп. (за вирахуванням ПДВ).

Предметом спору є обставини щодо недостатності суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого автомобіля позивача та стягнення моральної шкоди.

За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

У постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Оскільки вартість матеріального збитку, завданого ОСОБА_1 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини працівника ТОВ «Київські телекомунікаційні мережі», перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, при цьому, у страховика не виник обов`язок відшкодувати збитки без урахування зносу відповідно до положень закону, то з ТОВ «Київські телекомунікаційні мережі» підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Висновки суду першої інстанції про те, що розмір завданої майнової шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика і це є підставою для відмови у стягненні майнової шкоди з ТОВ «Київські телекомунікаційні мережі», не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими, оскільки відносини між ТОВ «Київські телекомунікаційні мережі» та ПрАТ«Українська страхова компанія АСКА» регулюються умовами, визначеними в договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким зокрема передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховиком відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування майнової шкоди, суд не звернув увагу, що різниця між виплаченою страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля позивача, пошкодженого у ДТП, викликана законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, в даному випадку - врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу.

За таких обставин саме ТОВ «Київські телекомунікаційні мережі» зобов`язано сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням.

Також безпідставними є посилання суду першої інстанції на постанову Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, оскільки у вказаній справі та у справі, яка є предметом апеляційного перегляду, різні фактичні обставини.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У підтвердження розміру завданої йому матеріальної шкоди позивач надав суду першої інстанції звіт про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 24.11.218 від 11 травня 2019р., згідно якого вартість відновлювального ремонту автомобіля «RENAULT», державний номерний знак НОМЕР_2 , складає 119 970грн 48коп., а з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу - 76 670грн 36коп.

Не погоджуючись із розміром збитків, який був визначений позивачем та підтверджений звітом оцінювача, відповідачі клопотання про призначення відповідної судової експертизи не заявили і будь-яких інших доказів, які б спростували наданий позивачем доказ, не надали.

Відомості про фактичне здійснення ремонту автомобіля позивача в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, твердження суду першої інстанції про необхідність надання позивачем доказів понесення реальних витрат на відновлення автомобіля не відповідають положенням ст. 22 та 1192 ЦК України.

Оскільки під час розгляду справи судом першої інстанції відповідачі не надали належних документів, які б спростували надані позивачем докази у підтвердження своїх позовних вимог, або поставили б їх під сумнів, колегія суддів вважає, що надані позивачем докази є належними у підтвердження завданих йому з вини працівника ТОВ «Київські телекомунікаційні мережі» збитків, тому з останнього підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою.

З відповіді Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, № 17863/13-12 від 8 серпня 2019р. вбачається, що ПрАТ «Українська страхова компанія АСКА» позивачу було сплачено 68 198грн 60коп. страхового відшкодування за вирахуванням ПДВ.

Статтею 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Збитки у вигляді ПДВ виникають виключно при проведені ремонтних робіт платником зазначеного податку. При виконанні ремонтних робіт особою, що не є

платником ПДВ, збиток у вигляді ПДВ не виникає і тому не може автоматично включатися до складу витрат, пов`язаних із ремонтом, а відтак і до розміру матеріальної шкоди.

Позивачем не було надано документів, які б підтверджували сплату ним ПДВ при виконанні ремонтних робіт, або укладенні договору на виконання ремонтних робіт з особою, яка є платником ПДВ, тому підстав для стягнення з відповідача ПДВ, яке не було сплачено страховою компанією, колегія суддів не вбачає.

Також позивачем не оспорювалися дії страховика стосовно розрахунку страхового відшкодування за вирахуванням ПДВ.

Отже, визначаючи розмір матеріальної шкоди, який підлягає стягненню з ТОВ «Київські телекомунікаційні мережі», колегія суддів виходить з того, що ПрАТ «Українська страхова компанія АСКА» зобов`язано було відшкодувати 76 670грн 36коп. з вирахуванням ПДВ, а різниця між страховою виплатою та фактичним розміром шкоди становить 43300грн 12коп. (119 970,48 - 76670,36).

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995р. роз`яснено, що під моральної шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у порушенні цивільних прав, при настанні негативних наслідків.

Під час судового розгляду було встановлено, що автомобіль позивача був пошкоджений у результаті винних дій працівника ТОВ «Київські телекомунікаційні мережі», який у добровільному порядку не відшкодував позивачу завдані матеріальні збитки, що стало підставою для звернення позивача за захистом своїх порушених прав до суду.

При цьому, колегія суддів вважає, що сам факт звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав є достатнім та належним доказом заподіяння йому відповідачем моральної шкоди.

Крім того, позивач зазначав, що пошкодженням автомобіля був порушений звичний ритм його життя, неможливість користування ним для потреб родини, що спростовано відповідачем не було, тому суд першої прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі 6-108цс13, аналіз норм статей 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України дає підстави для висновку про те, що шкода, (в тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Отже, завдана позивачу моральна шкода підлягає відшкодуванню ТОВ «Київські телекомунікаційні мережі».

Враховуючи засади розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 5 000грн є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини справи, висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи та наданим сторонами доказам, суд неправильно застосував норми матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що при зверненні до суду позивачем був оплачений мінімальний розмір судового збору, який визначений Законом України «Про судовий збір» за подання позовів, які мають майновий характер, з ТОВ «Київські телекомунікаційні мережі» на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 768грн 40коп., та за подачу апеляційної скарги 1 152грн 60коп.

При цьому, позивачем помилково визначено, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, є вимогою немайнового характеру.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Подолянко Тетяни Володимирівни задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 6 липня 2020 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські телекомунікаційні мережі», ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій

України 30931228, яке знаходиться у м. Києві, вул. Магнітогорська, 1, поверх 3, на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , який проживає у АДРЕСА_1 , у відшкодування матеріальної шкоди 43 300грн 12коп., 5 000грн у відшкодування моральної шкоди та судові витрати у розмірі 1 921грн, а всього 50 221грн 12коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк