ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи №522/2267/17

Апеляційне провадження № 22-ц/813/5029/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів- Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря -Сороколет Ю.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Данилюка Андрія Борисовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2019 року, постановленого під головуванням судді Бондаря В.Я.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог первісного та зустрічного позовів

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Божемовська Н.В. про визнання права власності на спадкове майно, в якому просила визнати за нею право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке складається з:

- квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 75,5 кв.м., житловою площею 52,1 кв.м.;

- 7/20 частини квартири АДРЕСА_2 .

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 є її двоюрідною сестрою, після смерті якої залишилось вищевказане спадкове нерухоме майно.

У жовтні 2016 року вона з приводу отримання права на вказану спадщину звернулась до приватного нотаріуса Божемовської Н.В., яка відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю необхідних документів, які є доказом родинних відносин заявниці та померлої, а також відсутністю правовстановлюючих документів на майно, що складає спадщину.

Також приватним нотаріусом встановлена неточність у даних дати народження ОСОБА_3 , а саме у архівній довідці № Д-3202 від 07 грудня 2016 року Державного архіву Одеської області Одеської обласної державної адміністрації вказано дату народження її сестри - ІНФОРМАЦІЯ_2 , а в повному витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №1, виданого 16 листопада 2016 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, вказано дату народження ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зазначила, що іншим спадкоємцем на спадщину після смерті ОСОБА_3 є ОСОБА_2 , який вважав себе її цивільним чоловіком (т.1 а.с.1- 2).

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав та у лютому 2018 року звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 ,третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Божемовська Н.В., про визнання права власності на спадкове майно, в якому просив визнати за ним право власності на вищевказане спадкове нерухоме майно, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , з якою він проживав однією сім`єю з 2009 року до дня її смерті, на підставі ст.1264 ЦК України.

Зустрічний позов обґрунтовано тим, що після смерті його брата ОСОБА_4 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_4 , він приїхав до м.Одеси для допомоги вдові ОСОБА_3 в організації похорон, після чого у них виникли почуття любові та взаємної поваги один до одного і вони почали проживати разом як одна сім`я до дня її смерті, про яку він дізнався, перебуваючи у Російській Федерації.

Звернувшись до приватного нотаріуса Божемовської Н.В. з метою отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 він отримав відмову, так як не надав необхідних документів для підтвердження родинних відносин з ОСОБА_3 (т.1а.с.217-220).

Уточнивши позовні вимоги просив:

- встановити факт, що має юридичне значення, а саме його проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 22 березня 2009 року до дня смерті останньої, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати за ним право власності на спадкове майно, яке складається з трикімнатної квартири АДРЕСА_1 ;

- трикімнатної квартири АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та з якою він проживав однією сім`єю з 2009 року (т.1 а.с.217-220, т.2 а.с.82,86).

У підготовчому судовому засіданні 27 червня 2018 року протокольно залучено до участі у справі у якості третіх осіб - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (сина ОСОБА_3 ) т.2 а.с.9-11.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 13 грудня 2019 року у позові ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 22 березня 2009 року до дня смерті ОСОБА_3 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно, яке складається з трикімнатної квартири АДРЕСА_1 ; 7/20 частин трикімнатної квартири АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині позову відмовлено.

Судове рішення щодо відмови у позові ОСОБА_1 мотивовано тим, що вона не надала належних та допустимих доказів на підтвердження родинних відносин з померлою ОСОБА_3 .

Зустрічний позов мотивовано тим, що суд вважав доведеним, що в період з 22 березня 2009 року до дня смерті ОСОБА_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , сторони проживали у фактичних шлюбних відносинах. Факт проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу встановлений, як на підставі свідчень допитаних свідків так і наданих суду письмових доказів.

Щодо подання спадкоємцем ОСОБА_6 04 січня 2018 року заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , як сином померлої, тобто спадкоємцем першої черги, то суд виходив з того, що сам факт подачі такої заяви не є належним доказом їх родинних відносин, а відповідні докази таких родинних відносин суду не надано (т.2 а.с.224-231).

Доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Данилюк А.Б. в інтересах ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та задовольнити її позов, а у зустрічному позові відмовити.

Неправильність судового рішення мотивовано порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт, крім доводів які містяться у позові ОСОБА_1 , зазначив, що:

- факт родинних відносин ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підтверджено даними при зміні паспорту ОСОБА_7 (після шлюбу - ОСОБА_3 ) т.1а.с.91-92;

- трудовою книжкою ОСОБА_3 , копія якої надана до Пенсійного фонду (т.1 а.с.100);

- довідкою від 22 лютого 2017 року про навчання ОСОБА_3 в ліцеї з 05 вересня 1945 року по 1956 рік (т.1 а.с.138);

- поясненнями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які пояснили, що ОСОБА_3 є двоюрідною сестрою позивачки;

-факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу не доведено належними та допустимими доказами;

- позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 знаходився на території України два рази: з 15 травня 2016 року по 20 травня 2016 року та з 15 грудня 2016 року по 17 грудня 2016 року, що підтверджено Головним центром обробки інформації Державної прикордонної служби України та даними його закордонного паспорту(т.1а.с.60, 86).

Крім того, апелянт зазначив, що:

- свідок ОСОБА_11 пояснила, що у ОСОБА_2 у Російської Федерації є дружина, з якою він не проживає, але їй невідомо чи розлучився він з нею;

- свідок ОСОБА_12 пояснила, що померла ОСОБА_3 після смерті чоловіка їй повідомила, що ОСОБА_2 та його дружина є її близькими родичами;

- свідок ОСОБА_13 пояснила, що ОСОБА_3 просила в разі її смерті зателефонувати ОСОБА_2 , який не приїхав доглядати за нею коли вона тяжко хворіла;

- вказані обставини не свідчать про усталенні відносини, притаманні подружжю, на що звернув увагу Верховний Суд в постанові від 27 лютого 2019 року по справі №522/25049/16.

Апелянт також зазначив, що під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачкою було заявлено клопотання про судове доручення, яким вона просила витребувати у Компетентного Суду Російської Федерації відомості щодо перебування ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, але судом було безпідставно відмовлено у його задоволенні (т.1 а.с.238-245,т.2 а.с.4-13).

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Довбишев Д.О. в інтересах ОСОБА_2 просить рішення суду залишити без змін.

Зокрема, крім доводів, які містяться у зустрічному позові зазначив, що:

- родинні відносини первісного позивача та ОСОБА_3 не доведено належними та допустимими доказами, а суперечності, які є в наданих документах не спростовані ОСОБА_1 ;

- пояснення свідків жодним чином не спростовують факт народження ОСОБА_3 у 1944 році та не підтверджують факт, що ОСОБА_14 та ОСОБА_15 донька ОСОБА_16 є однією особою;

- факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу підтверджується наступними доказами:

- копією актового запису про укладення шлюбу 08 серпня 1975 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_17 , яка після одруження взяла собі прізвище « ОСОБА_18 »;

- копією свідоцтва про народження ОСОБА_4 від 14 травня 2016 року, видане Верхнежерновською сільською радою Дросковського району Орловської області Російської Федерації, де його батьком вказано ОСОБА_19 , а матір`ю ОСОБА_20 ;

- копією свідоцтва про народження ОСОБА_2 , де його батьком вказано ОСОБА_19 , а матір`ю ОСОБА_20 ;

- квитанцією про переказ грошових коштів від 13 травня 2016 року №572-1 та №572-2, які безпосередньо витрачені свідком ОСОБА_13 на проведення ритуалу поховання ОСОБА_3 ;

- договором-замовленням про надання послуг для поховання ОСОБА_3 від 16 травня 2016 року та рахунок-фактура 7412 від 16 травня 2016 року;

- показами свідків: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_21 ;

- інформація Головного центру обробки інформації Державної прикордонної служби України, що ОСОБА_2 знаходився на території України два рази: з 15 травня 2016 року по 20 травня 2016 року та з 15 грудня 2016 року по 17 грудня 2016 року не є доказом, оскільки охоплює період вже після смерті ОСОБА_3 (т.3 а.с.52-60).

У відповіді на відзив адвокат Данилюк А.Б. в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на обставини викладені у позові та в апеляційній скарзі, підтримав доводи апеляційної скарги.

Відзив на апеляційну скаргу від інших учасників процесу не надходив.

22 вересня 2020 року від адвоката Довбишева Д.О. в інтересах ОСОБА_2 надійшла заява до апеляційного суду про відкладення розгляду справи у зв`язку з поширенням на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, введенням карантину та бажанням особисто прийняти участь у розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Враховуючи те, що провадження у справі відкрито 21 січня 2020 року, адвокат Довбишев Д.О. в інтересах ОСОБА_2 надав відзив на апеляційну скаргу, виклав свої заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , не надав докази неможливості прийняти участь у судовому засіданні з поважних причин, не використав можливість, передбачену нормами ст.212 ЦПК України щодо участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, апеляційний суд вважає, що зазначене клопотання задоволенню не підлягає та відповідно до правил ч.2 ст.372 ЦПК України неявка представника ОСОБА_2 не перешкоджає розглядові справи у його відсутність.

Інші учасники судового процесу (треті особи: ОСОБА_22 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ) в судове засідання, призначене на 22 вересня 2020 року, не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що відповідно до правил ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи у їх відсутність.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, представника первісного позивача - адвоката Данилюк А.Б., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга частковому задоволенню з таких підстав.

Фактичні дані встановлені судом

Судом встановлено, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 03 лютого 2017 року № 79513346 та від 25 жовтня 2019 року № 186321750, ОСОБА_3 є власником 7/20 частини квартири АДРЕСА_2 та власником трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 75,5 кв.м., житловою площею 52,1 кв.м. (т.1а.с.6,7).

В матеріалах справи відсутні правовстановлюючі документи щодо права власності на вищевказане майно на ім`я померлої ОСОБА_3 .

Згідно актового запису про смерть №5026 від 13 травня 2016 року, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 71 рік (т.1а.с.5).

Матеріали справи не містять доказів, що за життя ОСОБА_3 склала заповіт та на момент смерті перебувала в шлюбі (т.1а.с.5 ).

За актовим записом про смерть від 29 березня 2009 року, ОСОБА_4 , який знаходився в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.1 а.с.224,227).

Згідно довідки про склад сім`ї від 17 травня 2017 року у квартирі АДРЕСА_2 ніхто не проживає та незареєстрований, основним квартиронаймачем була ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1а.с. 58).

Довідка про склад сім`ї від 19 травня 2017 року вказує, що у в квартирі АДРЕСА_1 була зареєстрована ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1а.с.59).

19 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Божемовською Н.В. заведено спадкову справу № 10/2016 у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , номер у спадковому реєстрі № 59666613, та встановлено, що померла заповіту на випадок своєї смерті не залишала.

Із копії матеріалів спадкової справи вбачається надходження трьох заяв про прийняття спадщини за законом від наступних спадкоємців:

- нотаріально посвідчені заяви ОСОБА_2 , складені ним ІНФОРМАЦІЯ_7 у м.Лівни Орловської області Російської Федерації, що надійшли до спадкової справи 19 жовтня 2016 року, з яких вбачається, що він проживає за адресою: АДРЕСА_3 . В наданих до нотаріуса заявах про прийняття спадщини зазначив, що інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3 немає та при цьому не зазначив спадкоємцем якої черги він сам є (т.1а.с.52,53);

- заяви ОСОБА_1 від 07 жовтня 2016 року та 22 грудня 2016 року, що надійшли до спадкової справи відповідно 12 листопада та 22 грудня 2016 року, з яких видно, що вона проживає в с.Коритне, Балтського району, Одеської області, яка в заявах про прийняття спадщини зазначила, що є двоюрідною сестрою ОСОБА_3 , що інших спадкоємців після смерті померлої не має (т.1.а.с.63,83);

- нотаріально посвідчена заява ОСОБА_6 від 16 грудня 2017 року, складена ним у м.Херсоні, що надійшла до спадкової справи 04 січня 2018 року, з якої вбачається, що він проживає у АДРЕСА_4 , що від незалежних причин (окупація Криму), він не встиг надати необхідні документи, в тому числі рішення суду про поновлення строку для прийняття спадщини, які будуть надано додатково. В заяві зазначив, що померла ОСОБА_3 є його матір`ю, на день її смерті залишилось спадкове майно,а саме квартира та інше майно, яке він приймає, інших спадкоємців не має (т.1 а.с.210,255).

Листом від 24 січня 2017 року № 16/02-14 приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Божемовської Н.В. повідомлено ОСОБА_1 , що нею не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, а саме: документ, що є доказом родинних та інших відносин, або копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин, або довідка про сумісне проживання зі спадкодавцем. Також, нотаріусом встановлено невідповідність даних, щодо дати народження померлої ОСОБА_3 , а саме: у архівній довідці №Д-3202, виданої 07 грудня 2016 року Державним архівом Одеської області Одеської обласної державної адміністрації зазначається, що ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , а у Повному Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №1, виданого 16 листопада 2016 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області вказано, що ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 . Крім того, нотаріусом зазначено, що ОСОБА_1 не надано правовстановлюючі документи на нерухоме майно, що підлягає спадкуванню, що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, та рекомендовано їй звернутися до суду за захистом своїх прав (т.1а.с.8,9,10).

Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Божемовською Н.В. відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 ,оскільки заявник не надав необхідних документів для підтвердження родинних відносин з померлою.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно

Як вбачається із змісту позовної заяви, ОСОБА_1 посилалась на те, що вона є двоюрідною сестрою померлої ОСОБА_3 , їх батьки є рідними братами від однієї матері ОСОБА_15 , а відтак вона має право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , за правом представлення після свого батька ОСОБА_24 , який є рідним дядьком померлої ОСОБА_3 .

Відмовляючи у позові ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із того, що докази, надані позивачкою на підтвердження заявлених нею позовних вимог, не є належними та допустимими.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 цього Кодексу.

За ст.1263 ЦК України, у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця.

Відповідно до ч.4ст.1266 ЦК України, двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Спадкування за правом представлення - це спадкування за законом, яке передбачає появу у певних спадкоємців права на спадкування за умови смерті до відкриття спадщини того з їхніх родичів, хто був би спадкоємцем. Таким чином, його власні спадкоємці ніби представляють у спадкових відносинах особу, яка б одержала права на спадкування, якби була живою на час відкриття спадщини.

До числа спадкоємців за правом представлення належать:

1) внуки спадкодавця - спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, тобто синові, дочці спадкодавця;

2) прабаба, прадід спадкодавця - спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім дітям, тобто бабі, дідові спадкодавця;

3) племінники спадкодавця - спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, тобто сестрі, братові спадкодавця;

4) двоюрідні брати та сестри спадкодавця - спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, тобто тітці, дядькові спадкодавця.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження того, що ОСОБА_1 є двоюрідною сестрою померлої ОСОБА_3 по лінії свого батька ОСОБА_24 та має право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 вона посилалась на докази:

- паспорт громадянина України, що вона народилась ІНФОРМАЦІЯ_8 в с. Коритне Балтського району Одеської області(т.1а.с.3);

- свідоцтво про народження НОМЕР_1 , ОСОБА_1 20 квітня 1950 року, в якому її батьком є - ОСОБА_24 (т.1.а.с.12);

- витяг № 2 від 21 грудня 2016 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження де зазначено, що батьками народженого ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_25 є - ОСОБА_26 (батько) та ОСОБА_14 (мати)(т.1а.с.15,15 зворот);

- архівну довідку Державного архіву Одеської області від 07грудня 2016 року № Д-3202, в книзі реєстрації актових записів про народження м.Балта Молдавської АРСР (нині м. Балта Одеської області) за 1937 рік, в якій є запис №529 від 01 жовтня 1937 року про народження ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьками якої є: ОСОБА_28 , 26 років (батько) та ОСОБА_29 , 29 років (мати)(т.1а.с.9,10-11);

- архівну довідку Державного архіву Одеської області від 07 грудня 2016 року № Д-3203, в метричні книзі про народження Св .-Михайлівськоєї церкви с. Коритне Балтського повіту (нині с.Коритне Балтського району Одеської області) за 1911 рік є запис №25 від 19 жовтня 1911 року про народження ОСОБА_31 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , батьками якого є: ОСОБА_32 (батько) та ОСОБА_15 донька ОСОБА_16 (мати)(т.1а.с.16).

Так, родинні відносини (споріднення) - це кровний зв`язок між людьми, з наявністю якого закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків. Правове значення має як пряме споріднення так і не пряме (бокове), коли родинні зв`язки виникають за наявності спільного пращура (родоначальника).

Позивачка ОСОБА_1 посилається на те, що саме: Агафія є матір`ю її батька ОСОБА_25 та матір`ю батька померлої ОСОБА_3 - ОСОБА_28 .

Розглядаючи справу суд першої інстанції надав правильно оцінку вищевказаним доказам та обґрунтовано зазначив, що достовірних доказів того, що ОСОБА_14 та вказана ОСОБА_15 донька ОСОБА_16 є однією і тією ж особою в матеріалах справи не має, ці докази логічно не пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт родинних відносин між ОСОБА_1 та померлої ОСОБА_3 .

Розглядаючи справу, суд першої інстанції взяв до уваги наявні в матеріалах справи докази, які спростовують твердження позивача, а саме: копія запису акту про шлюб №1, вчиненого 10 січня 1953 року відділом ЗАГСу Балтського району Одеської області, відповідно до якого одружилися ОСОБА_26 у віці 69 років та ОСОБА_33 у віці 63 роки. (близько 1889-1890 року народження); архівну довідку Державного архіву Одеської області від 17 лютого 2017 року № Д-383, відповідно до якої в метричні книзі про шлюб Св.-Михайлівськоєї церкви с.Коритне Балтського повіту (нині с. Коритне Балтського району Одеської області) за 1911 рік є запис №15 від 17 жовтня 1911 року про шлюб ОСОБА_32 , 22 роки та ОСОБА_15 донька ОСОБА_34 , 20 років (близько 1881 року народження)(т.1а.с.41-42, 43,150).

При цьому, ОСОБА_35 та ОСОБА_15 донька ОСОБА_34 є різними особами, що унеможливлює наявність родинних відносин між батьками апелянта та батьком померлої ОСОБА_3 , не спростовано належними доказами апелянтом.

Отже, донькою ОСОБА_28 , що був рідним братом ОСОБА_25 (донькою якого є апелянт), не може бути померла ОСОБА_3 , оскільки ці докази є суперечними та не спростовані апелянтом.

Крім того, в матеріалах справи є суперечність у спорідненні з померлою ОСОБА_3 у роках її народження, виходячи з того, що померла народилась в 1937 році, однак, матеріали нотаріальної справи № 10/2016 року, копія якої надана суду, містять заяву ОСОБА_1 , в якій вона зазначає, що померла ОСОБА_36 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 а.с.63).

Матеріалами справи підтверджено, що померла ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , а не ІНФОРМАЦІЯ_2, зокрема, окрім особисто підписаною заявою ОСОБА_1 на адресу нотаріуса, такими письмовими доказами є:

- копія особисто написаної 03 червня 1969 року заяви (форма №1) померлою ОСОБА_37 для отримання паспорту (т.1а.с.163);

- матеріали пенсійної справи, в якій зазначається дата народження ОСОБА_3 під час звернення нею до органів Пенсійного фонду України задля отримання нею пенсії за віком(т.1а.с.93-125);

- копія актового запису про укладення шлюбу №525 від 08 серпня 1975 року, вчиненого виконавчим комітетом Жовтневої районної ради м.Одеси, за яким одружилися ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_11 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка після одруження взяла собі прізвище « ОСОБА_18 »(т.1а.с.131,227);

- копія свідоцтва про шлюб НОМЕР_2 , яке видане 08 серпня1975 року Жовтневим відділом ЗАГСу м.Одеси, щодо укладення шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , згідно якого вона народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1а.с.106).

- відповідь Балтського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області від 03 червня 2017 року №20/12143 щодо видачі паспорту ОСОБА_7 , де міститься посилання на помилковість дати її народження датовану 1937-м роком (т.1а.с.162);

- відповіді Балтського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області від 12 вересня 2017 року № 1444/63-25 та від 26 жовтня 2017 року № 1854/63-24 щодо наявності актового запису про народження відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (т.1а.с.191,192);

- копією актового запису №232 від 15 жовтня 1944 року про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка є первинною та відомості про внесення змін до даного актового запису відсутні(т1а.с.193,201-202);

- копія паспорту померлої ОСОБА_3 серія НОМЕР_3 , виданий 24 липня 2002 року Жовтневим РВОМУ УМВС України в Одеській області, в якому зазначена дата її народження, а саме - ІНФОРМАЦІЯ_3(т.1 а.с.222-223).

Надавши оцінку цим доказам, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що вказані докази, спростовують пояснення свідків ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 , які надані в судовому засіданні в режимі відеоконференції, так як обидва свідка наполягали саме на народженні ОСОБА_38 в 1937 році, а тому спростовують і їх твердження про те, що батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_7 є рідними братами.

За умовами ч.3ст.12,ч.1ст.13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Згідно з положеннями ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 обґрунтовувала позовні вимоги тим, що вона має право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 .

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні беззаперечні докази, які підтверджують, що батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_7 є рідними братами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не надано належних та достовірних доказів на підтвердження того, що вона є двоюрідною сестрою померлої ОСОБА_36 та факт свого споріднення із спадкодавцем.

Колегія суддів звертає свою увагу на те, що родинні відносини можуть підтверджуватись свідоцтвами органів реєстрації актів громадянського стану про народження, виписками із книг запису актів громадянського стану, записами в паспортах, а у разі неможливості подання зазначених документів нотаріусу, родинні відносини можуть бути підтверджені судовим рішенням про встановлення факту родинних відносин.

При цьому ОСОБА_1 не зверталася до суду з позовом про встановлення факту родинних відносин між нею та ОСОБА_3 , що вона є її двоюрідною сестрою та є спадкоємицею за законом.

Родинні відносини ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не доведено належними та допустимими доказами, а суперечності, які є в наданих документах не спростовані ОСОБА_1 під час розгляду справи в суді першої інстанції та не надані до апеляційного суду.

Більш того, пояснення свідків жодним чином не підтверджують факт, що ОСОБА_14 та ОСОБА_15 донька ОСОБА_16 є однією особою.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачка ОСОБА_1 не надала належних доказів, що вона є двоюрідною сестрою померлої ОСОБА_3 , їх батьки є рідними братами від однієї матері ОСОБА_15 .

З огляду на викладене, ОСОБА_39 не надала суду належні та допустимі докази її споріднення з померлою ОСОБА_3 , не довела їх переконливість, а також не довела наявності обставин, на які посилається як на підставу своїх вимог. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є найважливішою складовою принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою, тому рішення суду про відмову у позові є законним та обґрунтованим, яке підлягає залишенню без змін.

Щодо зустрічного позову про встановлення факту проживання однією сім`єю

Звертаючись до суду з зустрічним позовом, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , зазначив, що він є спадкоємцем четвертої черги, оскільки проживав з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2 частково, суд першої інстанції прийняв до уваги пояснення свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_21 , які пояснили суду, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 тривалий час, а саме після смерті її чоловіка ОСОБА_4 , вони почали проживати разом як одна сім`я та вести спільне господарство до самої смерті ОСОБА_3 , тому є доведеним факт, що в період з 22 березня 2009 року до дня смерті ОСОБА_3 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 , вони проживали у фактичних шлюбних відносинах.

При цьому суд першої інстанції критично оцінив доводи ОСОБА_1 щодо незначної тривалості перебування ОСОБА_2 на території України в період з 15 травня 2016 року по 20 травня 2016 року та з 15 грудня 2016 року по 17 грудня 2016 року, що ОСОБА_2 у вказаний період проживання з ОСОБА_3 знаходився в зареєстрованому шлюбі в Російській Федерації, де проживав постійно, так як жодних належних та достовірних доказів цього суду не надано.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з таких підстав.

За правилами ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі ст.1264 ЦК України підлягає встановленню два юридичних факти:

а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем;

б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Так, пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч.2ст.3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

За змістом ч.ч.1,4 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Отже, для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявність взаємних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.81 ЦПК України обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

З урахуванням вимог закону, які регулюють спірні правовідносини, оцінивши всі докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що надані позивачем докази не підтверджують факту його проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 з березня 2009 року по травень 2016 року , тобто до дня її смерті, оскільки ним не надано доказів ведення ними спільного господарства та спільного бюджету, матеріали справи не містять жодних відомостей щодо виникнення між ним і померлою відносин, притаманних сім`ї, взаємних прав і обов`язків, а лише підтверджують ймовірний факт його тимчасового перебування на території України.

Позивачем ОСОБА_2 не надано доказів того, що в період проживання сторони вели спільне господарство та мали спільний бюджет. Показання свідків про спільне проживання сторін самі по собі не підтверджують, що між ним та ОСОБА_3 з березня 2009 року по травень 2016 року існували усталені відносини, що притаманні подружжю у розумінні ч.2 ст.3 СК України.

Так, пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешкала одна в квартирі АДРЕСА_1 і за життя заповіт не склала, на момент смерті в зареєстрованому шлюбі не перебувала (т.1 а.с.5). Згідно довідки про склад сім`ї від 17 травня 2017 року у квартирі АДРЕСА_2 , яка належала їй на праві власності, ніхто не проживав та незареєстрований (т.1а.с. 58,59).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 не доведено належним чином те, що він проживав однією сім`єю із спадкодавцем, був пов`язаний з нею спільним побутом та мав взаємні права і обов`язки, тому не довівши вказаного факту, ОСОБА_2 не може вважатися спадкоємцем за законом четвертої черги після померлої ОСОБА_3 .

Аргументи відзиву на скаргу про те, що факт постійного проживання позивача ОСОБА_2 із спадкодавцем у період з 2009 року по 10 травня 2016 року підтверджено, крім пояснень вказаних свідків, доказами, а саме: копією актового запису про укладення шлюбу №525 від 08 серпня 1975 року ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , яка після одруження взяла собі прізвище « ОСОБА_18 »; копією свідоцтва про народження ОСОБА_4 ; копією свідоцтва про смерть ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 ; копіями документів, пов`язаних з похованням ОСОБА_3 , не заслуговують на увагу, оскільки вказані докази не підтверджують, що між сторонами існували усталені відносини, що притаманні подружжю відповідно до норм ч.2 ст.3 СК України.

Посилання позивача ОСОБА_2 на спільне проживання є безпідставними, оскільки вони не є достатніми для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в розумінні ст.74 СК України, без наявності інших ознак сім`ї, враховуючи те, що ОСОБА_2 в довіреності на представництво інтересів в судах України від 14 вересня 2016 року на ім`я ОСОБА_40 , яка посвідчена в Російської Федерації, та в заяві до нотаріальної конторі про прийняття спадщини від 19 жовтня 2016 року зазначив, що він проживає за адресою: АДРЕСА_3 , тобто громадянин Російської Федерації ОСОБА_2 у документах вказував як своє місце реєстрації, а також місце постійного проживання в Росії (т.1а.с.52,53,54-55).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 знаходився на території України два рази: з 15 травня 2016 року по 20 травня 2016 року та з 15 грудня 2016 року по 17 грудня 2016 року (після смерті ОСОБА_3 ), що підтверджено Головним центром обробки інформації Державної прикордонної служби України, інших доказів в матеріалах справи не має. Вказане підтверджено також його закордонним паспортом з відміткою про перетин державного кордону України (т.1а.с.60,86).

Письмових доказів того, що з березня 2009 року по травень 2016 року громадянин Російської Федерації ОСОБА_2 перебував в Україні, де проживав однією сім`єю з ОСОБА_3 в м.Одесі, матеріали справи не містять.

Вказана інформація доводить неможливість здійснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 таких особистих немайнових прав та обов`язків подружжя, як розподіл сімейних (побутових) обов`язків, спільне вирішення питань життя сім`ї, сімейних відносин, побудованих на почуттях взаємної любові та поваги у період з березня 2009 року по травень 2016 року, оскільки реалізація названих прав можлива лише при безпосередній взаємодії.

Зокрема, свідок ОСОБА_13 пояснила в суді, що ОСОБА_3 просила в разі її смерті зателефонувати ОСОБА_2 . Проте, при цьому, не змогла пояснити чому ОСОБА_2 , не дивлячись на стан здоров`я ОСОБА_3 не приїхав доглядати за нею, коли вона тяжко хворіла, а перебував весь час на території Російської Федерації.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що ОСОБА_3 їй говорила, що після смерті свого чоловіка ОСОБА_41 вона найближчими родичами вважає ОСОБА_2 та його дружину.

Більш того, позивач не надав допустимих доказів придбання спірного майна внаслідок спільної праці та проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу упродовж з березня 2009 року по травень 2016 року.

Витрати коштів на поховання не можуть свідчити про факт проживання сторін однією сім`єю, існування спільного побуту, взаємних прав і обов`язків між ОСОБА_3 та позивачем ОСОБА_2 , не менше як п`ять років, а показання вказаних свідків щодо спільного проживання не підтверджують факту ведення спільного господарства, існування спільного побуту та взаємних прав та обов`язків протягом заявленого позивачем періоду. Обставини, на які посилається ОСОБА_2 є фактично допомогою і підтримкою близькій особі, в даному випадку - вдові його померлого брата, та не створюють право на спадкування в порядку ст.1264 ЦК України.

Будь-яких інших доказів на підтвердження факту спільного проживання, які б свідчили про спільні витрати, спільне харчування, утримання житла, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей щодо користування житлом, матеріали справи не містять.

Оскільки, позивач ОСОБА_2 не надав достатніх і належних доказів, які б підтверджували обґрунтованість заявлених позовних вимог, що є його процесуальним обов`язком (ст.ст.12,81 ЦПК України), колегія суддів дійшла висновку про недоведеність факту проживання його з ОСОБА_3 понад п`ять років однією сім`єю з 2009 року по травень 2016 року та визнання за ним права на спадкове майно в порядку ст.1264 ЦК України.

Тому рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 підлягає скасування, з ухваленням нового рішення в цій частині, а саме: про відмову ОСОБА_2 у задоволенні його зустрічного позову в повному обсязі.

Крім того, колегією суддів звернута увага, що процесуальний статус сина ОСОБА_3 - ОСОБА_6 , який несвоєчасно подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини в зв`язку з окупацією Криму, помилково визначений у даній справі в якості третьої особи.

Керуючись ст.ст.368,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Данилюка Андрія Борисовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2019 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Божемовська Наталя Володимирівна, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання право власності на спадкове майно скасувати.

У зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Божемовська Наталя Володимирівна, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання право власності на спадкове майно відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 вересня 2020 року.

Головуючий

Судді: