Справа № 509/5709/20
У Х В А Л А

про забезпечення позову

13 листопада 2020 року смт. Овідіополь

Суддя Овідіопольського районного суду Одеської області Бочаров А.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , про забезпечення позову, подану в порядку п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України до подання позовної заяви,-

ВСТАНОВИВ:

13.11.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просить суд:

- зупинити дію рішення Наглядової Ради АТ «Одеський припортовий завод» про відсторонення ОСОБА_1 від здійснення повноважень голови Правління АТ «ОПЗ» з 10.11.2020 року;

- зупинити дію рішення Наглядової Ради АТ «Одеський припортовий завод» про обрання (призначення) виконуючого обов`язки голови Правління АТ «Одеський припортовий завод» Парсентьєва Миколи Миколайовича;

- заборонити Наглядовій Раді АТ «Одеський припортовий завод» приймати рішення про припинення здійснення ОСОБА_1 виконання обов`язків голови правління - директора АТ «ОПЗ», про припинення повноважень ОСОБА_1 та про розірвання контракту із ОСОБА_1 ;

- заборонити Наглядовій Раді АТ «Одеський припортовий завод» приймати рішення про обрання (призначення) будь-якої іншої особи виконуючим обов`язки голови правління-директора АТ «Одеський припортовий завод» та про укладення контракту щодо виконання обов`язків голови правління-директора АТ «Одеський припортовий завод» з будь-якою іншою особою;

- заборонити державним реєстраторам будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств, Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження щодо внесення будь-яких відомостей та/або змін з будь-яких питань до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань,проводити реєстраційні дії відносно АТ «Одеський припортовий завод» () щодо внесення змін до відомостей про керівника підприємства.

В обґрунтування заяви посилається на те, що має намір звернутись до суду з позовом до АТ «ОПЗ», в якому буде просити суд:

- визнати недійсним пункт 7.4 Контракту № 769 з виконуючим обов`язки голови правління - директора ПАТ «Одеський припортовий завод» від 05 лютого 2020 року, яким надано право за рішенням наглядової ради у будь-який момент до закінчення строку його дії розірвати контракт та припинити повноваження керівника;

- визнати недійсним та скасувати рішення наглядової ради АТ «ОПЗ» від 10.11.2020 року про відсторонення ОСОБА_1 ;

- визнати недійсним та скасувати рішення наглядової ради про призначення ОСОБА_2 виконуючим обов`язки голови правління-директора АТ «ОПЗ».

Обґрунтовуючи підстави майбутнього позову, позивач зазначив наступне:

05 лютого 2020 року між ПАТ «Одеський припортовий завод» та ОСОБА_1 як виконуючим обов`язки голови правління-директора ПАТ «ОПЗ» укладено Контракт № 769 на підставі рішення Наглядової ради АТ «ОПЗ» (протокол № 18/2019 від 12.12.2019 року, яким прийнято рішення про призначення ОСОБА_1 виконуючим обов`язки голови правління - Директора ПАТ «ОПЗ».

Проте, 12 листопада 2020 року в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з`явився запис про відсторонення ОСОБА_1 від повноважень керівника з 10.11.2020 року та запис про виконуючого обов`язки керівника АТ «ОПЗ» - Парсентьєва Миколи Миколайовича.

На сайті Фонду держмайна України, до сфери управління якого відноситься АТ «ОПЗ» та який володіє більше 99% акцій АТ «ОПЗ» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 з`явився допис про те, що 11 листопада 2020 року Кабінет міністрів України затвердив запропоновану Фондом державного майна кандидатуру ОСОБА_3 в якості голови правління АТ «Одеський припортовий завод». Зазначається, що попереднє керівництво ОПЗ виконало покладені на нього обов`язки із забезпечення безперебійної роботи підприємства. Однак, проведений ФДМУ позаплановий внутрішній аудит ОПЗ за січень-вересень 2020 року під назвою «Оцінка ефективності діяльності АТ «ОПЗ» під час складання, затвердження та контролю виконання фінансового плану за окремими показниками» продемонстрував ряд недоліків, якими супроводжувалася діяльність екс-керівництва заводу. Зокрема, колишній менеджмент ОПЗ не провів реструктуризацію заборгованостей заводу та конкурс з відбору постачальника давальницької сировини, здійснював недостатньо ефективне управління непрофільними активами заводу, а також запропонував нереалістичний проект фінансового плану на 2021 рік. Також процитовано посилання ОСОБА_4 , заступника Голови Фонду держмайна про те, що «Нас не повною мірою задовольняє статус-кво, який існує на ОПЗ. Заводу необхідна друга хвиля підвищення ефективності - збільшення обсягів виробництва і валових доходів, підвищення рентабельності активів і реструктуризація боргів перед основними кредиторами для того, щоб взагалі усунути давальницьку модель роботи підприємства».

Проте, заявник пов`язує своє звільнення з тим, що під час здійснення керівництва підприємством посадові особи Фонду державного майна України орієнтовно через 3 місяці після призначення нового складу правління почали висувати вимоги в.о. Голови правління АТ «ОПЗ» ОСОБА_5 щодо організації їм регулярних грошових виплат, які, на їх думку, мали складати до 1,5 млн. гривень на місяць. Після відмови в.о. Голови правління виконувати ці вимоги, такі особи почали погрожувати усунути з посади ОСОБА_6 та членів правління АТ «ОПЗ», про що заявник повідомив правоохоронні органи.

Підставою майбутнього позову є ухвалення оскаржуваних рішень після припинення повноважень членів Наглядової ради товариства після закінчення трирічного терміну їх обрання.

Крім того, підставою майбутнього позову є також порушення трудових прав позивача внаслідок включення до договору оскаржуваного пункту, за яким роботодавець має нічим не обумовлене право у будь-який час до закінчення строку дії контракту розірвати його та припинити повноваження керівника.

Обґрунтовуючи підстави для вжиття заходів забезпечення, заявник зазначає, що у випадку їх невжиття це може призвести до утруднення або унеможливлення виконання рішення суду а також до ефективного захисту прав позивача, оскільки у випадку їх невжиття позивач вимушений буде звертатись за додатковими заходами захисту своїх трудових прав шляхом пред`явлення нових позовних вимог про поновлення на посаді, вимогами про розірвання угод, укладених з іншими особами як з керівниками, тощо.

Розглянувши вказану заяву та подані докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується:

1)накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч.10. ст.150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті. Зазначене обмеження не поширюється на забезпечення позову шляхом зупинення рішень, актів керівника або роботодавця про застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, відмова в наданні відпустки, відсторонення від роботи чи посади, будь-яка інша форма дискримінації позивача тощо) у зв`язку з повідомленням ним або його близькими особами про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції».

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є виконуючим обов`язки голови правління АТ «Одеський припортовий завод» на підставі укладеного 05 лютого 2020 року між ним та ПАТ «Одеський припортовий завод» контракту № 769 та рішення Наглядової ради АТ «ОПЗ» (протокол № 18/2019 від 12.12.2019 року).

06.11.2020 року заявник ОСОБА_1 звернувся до Державного Бюро розслідувань та до Служби Безпеки України із повідомленнями про вчинення корупційного правопорушення, зазначивши, що посадові особи Фонду державного майна України орієнтовно через 3 місяці після призначення нового складу правління почали висувати вимоги в.о. Голови правління АТ «ОПЗ» ОСОБА_5 щодо організації їм регулярних грошових виплат, які, на їх думку, мали складати до 1,5 млн. гривень на місяць. Після відмови в.о. Голови правління виконувати ці вимоги, від посадових осіб почали надходити погрози усунути з посади ОСОБА_6 та членів правління АТ «ОПЗ». Крім того, в даних заявах ОСОБА_1 посилався, на те, що посадові особи Фонду державного майна України вимагали призначити на посади фінансового директора, директора з комерційних питань, начальника юридичної служби, начальника служби внутрішньої безпеки та аудиту власних кандидатів.

Судом також встановлено, що після звернення до правоохоронних органів, 12.11.2020 року до єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань внесено запис про відсторонення ОСОБА_1 від виконання обов`язків голови Правління з 10.11.2020 року та про виконуючого обов`язки голови правління Парсентьєва Миколу Миколайовича.

Статтею 53-4 Закону України «Про запобігання корупції» встановлені гарантії викривача корупції:

Викривачу, його близьким особам не може бути відмовлено у прийнятті на роботу, їх не може бути звільнено чи примушено до звільнення, притягнуто до дисциплінарної відповідальності чи піддано з боку керівника або роботодавця іншим негативним заходам впливу (переведення, атестація, зміна умов праці, відмова у призначенні на вищу посаду, зменшення заробітної плати тощо) або загрозі таких заходів впливу у зв`язку з повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону.

До негативних заходів також належать формально правомірні рішення і дії керівника або роботодавця, які носять вибірковий характер, зокрема, не застосовуються до інших працівників у подібних ситуаціях та/або не застосовувалися до працівника у подібних ситуаціях раніше.

У разі відсторонення працівника, який є викривачем, від виконання трудових обов`язків не з його вини оплата праці на період відсторонення здійснюється в розмірі середньої заробітної плати працівника за останній рік.

Викривачу, його близьким особам не може бути відмовлено в укладенні чи продовженні договору, трудового договору (контракту), наданні адміністративних та інших послуг у зв`язку з повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону.

Забороняється створювати перешкоди викривачу, його близьким особам у подальшому здійсненні ними їх трудової, професійної, господарської, громадської, наукової або іншої діяльності, проходженні ними служби чи навчання, а також вживати будь-яких дискримінаційних заходів у зв`язку з повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону.

Викривачу, його близьким особам, права яких порушені всупереч положенням частин першої - третьої цієї статті, гарантується поновлення їх порушених прав.

Викривач, його близькі особи, звільнені з роботи у зв`язку з повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону, підлягають негайному поновленню на попередній роботі (посаді), а також їм виплачується середній заробіток за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення викривача, його близької особи на роботі (посаді) розглядається більше одного року не з їхньої вини, їм виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Викривач, його близькі особи, переведені на іншу постійну нижче оплачувану роботу (посаду) у зв`язку з повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону, підлягають негайному поновленню на попередній роботі (посаді), а також їм виплачується різниця в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення викривача, його близької особи на роботі розглядається більше одного року не з їхньої вини, їм виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

У разі наявності підстав для поновлення на роботі працівника, звільненого у зв`язку із здійсненим ним, його близькою особою повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону, та за його відмови від такого поновлення йому виплачується грошова компенсація у розмірі шестимісячного середнього заробітку, а в разі неможливості поновлення - у розмірі дворічного середнього заробітку.

Відповідно до абз ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції», викривач - фізична особа, яка за наявності переконання, що інформація є достовірною, повідомила про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону, вчинених іншою особою, якщо така інформація стала їй відома у зв`язку з її трудовою, професійною, господарською, громадською, науковою діяльністю, проходженням нею служби чи навчання або її участю у передбачених законодавством процедурах, які є обов`язковими для початку такої діяльності, проходження служби чи навчання.

Відповідно до ч.1 ст.53-3 Закону України «Про запобігання корупції», права викривача виникають з моменту повідомлення інформації про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону.

Таким чином, здійснивши 06.11.2020 року повідомлення про можливі факти корупційних порушень, ОСОБА_1 має право на встановлені законодавством гарантії викривача корупції.

У зв`язку з викладеним, згідно з абз. 2 ч.10 ст.150 ЦПК України, обрані позивачем способи забезпечення позову у вигляді зупинення рішень наглядової ради про його відсторонення від виконання обов`язків голови Правління АТ «ОПЗ» а також рішення наглядової ради про обрання (призначення) нового виконуючого обов`язки голови Правління АТ «Одеський припортовий завод`є належними заходом забезпечення позову, прямо передбаченим ЦПК України як вийняток із загального правила, передбаченого ч.10 ст.150 ЦПК України у зв`язку із встановленою судом наявності у заявника статусу та гарантій викривача корупції.

Щодо інших обраних заявником заходів забезпечення позову суд зазначає наступне:

Судом встановлено, що за змістом пункту 17.3. Статуту АТ «ОПЗ», до виключної компетенції Наглядової ради належить: (12) обрання та припинення повноважень Голови Правління, обрання членів Правління за поданням Голови Правління та припинення їх повноважень; (13) затвердження умов контрактів, які укладатимуться з членами Правління, встановлення розміру їх винагороди; (14) прийняття рішення про відсторонення Голови Правління та/або члена Правління від здійснення повноважень та обрання особи, яка тимчасово здійснюватиме повноваження Голови Правління та/або члена Правління;

Пунктом 7.4.Контракту, укладеного із ОСОБА_1 передбачено, що Повноваження Керівника можуть бути припинені, а контракт розірваний у будь-який час до закінчення строку його дії за рішенням наглядової ради.

Таким чином, з вищенаведених положень вбачається, що Наглядова рада має нічим не обмежені повноваження у будь-який час прийняти рішення про припинення повноважень ОСОБА_1 як виконуючого обов`язки голови правління АТ «ОПЗ» та розірвати з ним контракт.

З огляду на встановлені Законом України «Про запобігання» корупції гарантії прав викривача корупції, враховуючи встановлені судом ознаки наявності у заявника статусу викривача корупції, зважаючи на наявність необмежених повноважень наглядової ради прийняти рішення про припинення повноважень ОСОБА_1 та розірвання з ним контракту, суд доходить висновку, що є обґрунтованими вимоги заявника заборонити Наглядовій Раді АТ «Одеський припортовий завод» приймати рішення про припинення здійснення ОСОБА_1 виконання обов`язків голови правління - директора АТ «ОПЗ» а також приймати рішення про припинення повноважень ОСОБА_1 та про розірвання контракту із ОСОБА_1 а також заборонити Наглядовій Раді АТ «Одеський припортовий завод» приймати рішення про обрання (призначення) будь-якої іншої особи виконуючим обов`язки голови правління-директора АТ «Одеський припортовий завод» та про укладення контракту щодо виконання обов`язків голови правління-директора АТ «Одеський припортовий завод» з будь-якою іншою особою.

Крім того, суд бере до уваги, що існують очевидні ознаки відсутності після 25.04.2020 року у членів нинішнього складу наглядової ради повноважень внаслідок їх припинення.

Так, судом встановлено, що 25.04.2017 року було обрано склад Наглядової Ради АТ «ОПЗ».

Відповідно до положень ч.1 ст.53 Закону України «Про акціонерні товариства», члени наглядової ради акціонерного товариства обираються акціонерами під час проведення загальних зборів товариства на строк не більший ніж три роки.

Статутом приватного акціонерного товариства може бути передбачено інший строк повноважень наглядової ради, але такий строк не може перевищувати три роки.

Якщо у встановлений цим Законом строк загальними зборами не прийняті рішення, передбачені пунктами 17 та 18 частини другої статті 33 цього Закону, повноваження членів наглядової ради припиняються, крім повноважень з підготовки, скликання і проведення загальних зборів.

Судом також встановлено, що питання про обрання членів наглядової ради на проведених 22 червня 2020 року загальних зборах акціонерів АТ «ОПЗ» не вирішувалось, а отже існують підстави вважати, що повноваження членів наглядової ради були припинені після 25.04.2020 року в силу імперативних положень ч. 1 ст. 53 ЗУ «Про акціонерні товариства».

Згідно з пунктом 43 рішення ЄСПЛ від 20.07.2004 року у Справі "Шмалько проти України" (заява N 60750/00) Суд наголосив, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Саме на забезпечення права на суд та на забезпечення можливості його виконати у майбутньому та захистити права позивача покликаний передбачений процесуальним законодавством інститут забезпечення позову.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Згідно з правовою позицією, викладеною у Постанові ВС від 20.12.2019 року у справі № 920/753/17 у справах в яких позивачем пред`явлено позовні вимоги немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення таких вимог не вимагатиме примусового виконання, тому має з`ясовуватись та досліджуватись така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення , що невжиття таких заходів може істотно ускладнити або унеможливити ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутись

З`ясувавши, що позовні вимоги з якими позивач має намір звернутись до суд є немайновими та такими, що не підлягають примусовому виконанню, суд вважає, що без застосування заходів забезпечення позову, про які просить заявник, його права на ефективний судовий захист може бути нівельоване, оскільки у разі прийняття уповноваженим органом відповідача рішення про припинення його повноважень як виконуючого обов`язки голови Правління АТ «ОПЗ» та розірвання з ним контракту та прийняття рішення про призначення іншої особи керівником та укладення з нею контракту, позивач вимушений буде звертатись із новими позовними вимогами, що суперечить завданням цивільного судочинства.

Застосовані судом заходи прямо передбачені пунктом 2 ч.1, абз 2 ч.10 статті 150 ЦПК України, вони прямо пов`язані з предметом майбутнього позову, є співмірними позовним вимогам, не направлені на порушення прав третіх осіб та самого відповідача, оскільки не призведуть до блокування діяльності товариства або до настання інших негативних наслідків. В свою чергу такі заходи є тимчасовими і здатними забезпечити ефективний захист прав та інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутись до суду.

Суд приходить до висновку про відсутність підстав для вжиття заходів зустрічного забезпечення, оскільки судом не встановлено обставин, які пов`язуються з необхідністю вжиття заходів зустрічного забезпечення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149-150 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви задовольнити

Зупинити дію рішення Наглядової Ради АТ «Одеський припортовий завод» про відсторонення ОСОБА_1 від здійснення повноважень голови Правління АТ «ОПЗ» з 10.11.2020 року.

Зупинити дію рішення Наглядової Ради АТ «Одеський припортовий завод» про обрання (призначення) виконуючого обов`язки голови Правління АТ «Одеський припортовий завод» Парсентьєва Миколи Миколайовича;

Заборонити Наглядовій Раді АТ «Одеський припортовий завод» приймати рішення про припинення здійснення ОСОБА_1 виконання обов`язків голови правління - директора АТ «ОПЗ», про припинення повноважень ОСОБА_1 та про розірвання контракту із ОСОБА_1 .

Заборонити Наглядовій Раді АТ «Одеський припортовий завод» приймати рішення про обрання (призначення) будь-якої іншої особи виконуючим обов`язки голови правління-директора АТ «Одеський припортовий завод» та про укладення контракту щодо виконання обов`язків голови правління-директора АТ «Одеський припортовий завод» з будь-якою іншою особою.

Заборонити державним реєстраторам будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств, Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження щодо внесення будь-яких відомостей та/або змін з будь-яких питань до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань,проводити реєстраційні дії відносно АТ «Одеський припортовий завод» (), щодо внесення змін до відомостей про керівника підприємства.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду Одеської області шляхом подачі у 15-денний строк з дня отримання її копії апеляційної скарги.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Відповідно до ч.1 ст.157 ЦПК України ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Суддя А.І.Бочаров