ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1145/20 Справа № 209/511/18 Суддя у 1-й інстанції - Багбая Є. Д. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Варенко О.П.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 серпня 2019 року

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2018 року позивач - ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 звернувся до банку, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 12.11.2010 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 10 400,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві.

У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, перед банком виникла заборгованість, яка станом на 23.01.2018 року становить 117 000,00 грн та складається з: 5 582,08 грн заборгованість за кредитом; 111 417,92 грн заборгованість по процентам за користування кредитом.

На підставі викладеного, просив стягнути з відповідача на свою користь зазначену заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 серпня 2019 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що позивачем надані належні та допустимі докази по справі, в наданому розрахунку заборгованості вказані суми боргу, відповідно до умов Кредитного договору. Відповідач своїм підписом в заяві підтвердив ознайомлення та згоду з умовами та правилами надання банківських послуг.

Відповідач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим положеннями ст.360 ЦПК України, не скористався.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 листопада 2011 року відповідачем складена та підписана анкета-заява про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Розмір кредитного ліміту в анкеті-заяві не зазначено, в той час як позивач у позовній заяві зазначає суму отриманого відповідачем кредиту в розмірі 10 400,00 грн.

Згідно інформації, викладеної у анкеті-заяві ОСОБА_1 підтвердив, що він погоджується із тим, що ця анкета-заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

На підставі вказаних Анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг та самих Умов і правил надання банківських послуг, позивач нарахував відповідачу заборгованість станом на 23.01.2018 року, яка становить 117 000,00 грн та складається з: 5 582,08 грн заборгованість за кредитом; 111 417,92 грн заборгованість по процентам за користування кредитом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 626, ч.1 ст. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1054 ЦК України

З дослідженої судом анкети-заяви, заповненої ОСОБА_1 12.11.2011 року, вбачається, що у ній відсутні будь-які дані стосовно оформлення кредиту, зазначення кредитного ліміту, визначення розміру процентів, що не дає суду можливості визначити умови кредитного договору та відповідно перевірити правильність розрахунку заборгованості.

У розділі анкети-заяви щодо обрання виду кредитної послуги міститься позначка про оформлення відповідачем депозиту.

Таким чином, позивачем не надано доказів на підтвердження факту отримання відповідачем кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 10 400 грн зі сплатою процентів за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, оскільки вказані суттєві умови кредитного договору відсутні в наданій банком Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що ним надані належні та допустимі докази по справі не можуть бути прийняті до уваги, оскільки звертаючись до суду з позовом, банк просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, але посилається та додає до позову анкету-заяву, в якій міститься позначка про оформлення позивачем депозитної картки. Тому, встановити який саме вид кредитної послуги обрав відповідач неможливо.

Звертаючись з позовними вимогами банк у своїй заяві зазначив про отримання позичальником кредиту у розмірі 10 400,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, однак дані обставини не підтвердженні належними та допустимими доказами, оскільки розмір кредитного ліміту зазначено лише в тексті позовної заяви, тоді як в кредитному договорі, наданому банком, така інформація відсутня.

Анкета-заява не містить жодної інформації щодо встановленого розміру базової процентної ставки за кредитом.

Посилання позивача на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», як належний доказ погодження сторонами умов договору щодо розміру процентної ставки, не можуть бути прийняті у якості належного доказу у розумінні ст.77 ЦПК України, оскільки Витяг не підписаний відповідачем та на його підставі не можливо перевірити розрахунок заборгованості за кредитним договором, з причини відсутності у анкеті-заяві інформації щодо наданого кредитного ліміту. Крім того, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» містить перелік тарифних планів декількох видів кредитних карток, а який саме вид послуги обрав відповідач позивачем не доведено.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на виписку по рахунку, довідку про видачу кредитної картки, довідку про зміну умов кредитування, як на доказ, що підтверджує факт використання відповідачем кредитних коштів та його згоду з умовами договору, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки рух коштів на картковому рахунку не може бути належним підтвердженням обізнаності відповідача з конкретними Умовами та Правилами надання банківських послуг у ПриватБанку, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами Банку, на які посилається позивач як на умови кредитного договору, факту згоди відповідача на них.

Крім того, в даній виписці відсутня особиста інформація позичальника, для встановлення особи позичальника, окрім ім`я та прізвища, та не зазначено, що дана виписка надана відносно укладеного кредитного договору від 12.11.2010 року, наведені в ній, а також в довідках про видачу кредитної картки, та зміну умов кредитування, номера кредитних карток, в анкеті-заяві не зазначено. Тому неможливо встановити, що вказані позивачем докази мають відношення до кредитного договору, укладеного сторонами шляхом підписання анкети-заяви 12.11.2010 року.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що суд не перевірив розрахунок заборгованості та доводи банку про те, що позичальник користувався грошовими коштами, виконував умови кредитного договору, частково сплачуючи заборгованість за договором, а отже визнав свої зобов`язання також не можуть бути прийняті до уваги з наступних підстав.

Наданий представником позивача розрахунок заборгованості за кредитом та виписка по рахунку не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Позивач не надав оригінали первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення, які б підтверджували розрахунки позивача, що також узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року № 61-5191св18.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.ст.76, 77, 78, 79 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Доводи апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк» про те, що суд першої інстанції мав керуватися положеннями ст.ст.1048, 1054 ЦК України та задовольнити позовні вимоги позивача щодо стягнення з позичальника процентів за користування кредитними коштами, визначивши розмір процентів на рівні облікової ставки НБУ, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки позивач не пред`являв вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами, з підстав та у розмірах, встановлених ст. 1048 ЦК України, а заява-анкета не містить розміру процентів.

Посилання АТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі на те, що відсутність підпису відповідача в Умовах та правилах надання банківських послуг, при наявності його письмового свідчення про те, що він ознайомлений у письмовому вигляді та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, не можуть бути прийняті до уваги з наступних підстав.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, зокрема, заборгованість за кредитом та процентами за користування кредитними коштами та обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови.

Проте, колегія суддів зауважує, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів згідно ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова