КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції - Мазур Ю.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 11 вересня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кам`янка ГлобалВайн», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фонд боргових зобов`язань», ОСОБА_2 про розірвання договору факторингу та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, відповідно до якого просив розірвати договір факторингу №04-04/18-36 від 04 квітня 2018 року, укладений між ТОВ «Факторингова компанія «Фонд боргових зобов`язань» та ТОВ «Камянкаглобалвайн»; зобов`язати ТОВ «Факторингова компанія «Фонд боргових зобов`язань» передати ОСОБА_2 всі документи відповідно до переліку зазначеного у Додатку №1 Акту прийому-передачі прав вимоги та документів від 10 квітня 2018 року складеного до Договору факторингу №04-04/18-36 від 04 квітня 2018 року, протягом трьох днів з дня набрання рішенням в даній справі законної сили; стягнути з ТОВ «Факторингова компанія «Фонд боргових зобов`язань» судові витрати по сплаті судового збору.

13 січня 2020 року ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва поданий ОСОБА_1 позов залишений без руху з підстав невідповідності позовної заяви вимогам ст.. 175 ЦПК України та несплатою позивачем судового збору та надано позивачу 10-ти денний термін для усунення недоліків з дати отримання копії ухвали суду (а.с.25,26).

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 11 вересня 2020 року позовну заяву подану ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 13 жовтня 2020 року подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку щодо отримання ним копії ухвали про залишення без руху позовної заяви поштовим відправленням 14 серпня 2020 року, оскільки він не отримував такого відправлення, а копію ухвали одержав особисто 02 вересня 2020 року у приміщенні суду.

Таким чином, апелянт вважає, що не пропустив строку на виправлення недоліків позовної заяви, подавши таку заяву вчасно - 09 вересня 2020 року.

ОСОБА_1 вказує, що судові процедури мають бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена права на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права на справедливий суд та вважає, що судом першої інстанції при постановлені оскаржуваної ухвали було порушено норми процесуального права, а тому остання підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просив скасувати ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 11 вересня 2020 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви позивачеві мотивував своє рішення тим, що позивачем було подано заяву про усунення недоліків позовної заяви з пропуском строку, визначеного судом.

Окрім того, визначені в ухвалі про залишення без руху позовної заяви недоліки не усунув, а саме: сплатив суму судового збору, однак не надав примірники позовної заяви в новій редакції. Вказано, що із поданого позивачем клопотання вбачається, що позивачем зазначено в переліку додатків чотири копії позовної заяви в новій редакції, проте клопотання містило лише оригінал квитанції про сплату судового збору. Вказано, що не усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, є підставою для визнання заяви неподаною та повернення її позивачеві.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

Право кожного на розгляд його справи судом передбачено також п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Елементом права на справедливий судовий розгляд є право на доступ до суду.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду, як елементу права на справедливий суд, згідно зі ст. 6 Конвенції.

Так у справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

Водночас у справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («PerezdeRaelaCavaniles v. Spain», «Belesandothers v. theCzechRepublic», «RTBF v. Belgium»).

Разом із тим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним. Воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності звернень. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Відповідні вимоги щодо прийнятності звернення до суду із позовом, в тому числі щодо строку звернення зі позову, форми та змісту поданої позовної заяви та оплати судовим збором, визначені ЦПК України.

Частина 1 статті 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що у грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із вказаним позовом про розірвання договору факторингу та зобов`язання вчинити дії (а.с.1-23).

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 13 січня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк на усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання даної ухвали, а саме: шляхом визначення прохальної частини позову відповідно до способу захисту, з яким позивач звертається до суду із позовом; надання доказів, що підтверджують сплату судового збору.

Вказану ухвалу ОСОБА_1 отримав 14 серпня 2020 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, наявним в матеріалах справи (а.с.28, т.1).

Таким чином, останнім днем для подачі заяви про усунення недоліків позовної заяви слід вважати 24 серпня 2020 року.

Однак, на виконання вимог вказаної вище ухвали ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції клопотання про усунення недоліків позовної заяви лише 09 вересня 2020 року, до якого було додано лише оригінал квитанції про сплату судового збору в розмірі 840,80 грн (а.с.29-30, т.1) Нову редакцію позовної заяви та копії вказаної позовної заяви позивач до суду не надав, чим позбавив суд першої інстанції виконати вимоги ч.2 ст. 190 ЦПК України.

Відповідно до положень статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановлюється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Доводи апелянта про те, що ним було особисто отримано копію ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 13 січня 2020 року в суді першої інстанції апеляційним судом сприймаються критично, оскільки доказів вказаного до суду надано не було, а в матеріалах справи відсутня розписка чи інший документ, який би міг підтвердити вказані доводи.

Таким чином, оскільки позивачем порушено строк на усунення недоліків позовної заяви, то апеляційний суд вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, є не обґрунтованими, не спростовують висновки суду першої інстанції, а апеляційну скаргу вважає такою, що не підлягає задоволенню.

Апеляційний суд роз`яснює позивачу, що відповідно до частини 7 статті 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, залишаючи позовну заяву без руху та, в подальшому, повертаючи її, діяв відповідно до норм чинного цивільного процесуального законодавства, тому твердження заявника про обмеження його права на доступ до правосуддя є безпідставними.

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 379, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 11 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв