ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/883/17 Номер провадження 22-ц/814/2124/20Головуючий у 1-й інстанції Миркушіна Н. С. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Хіль Л.М.,

суддів: Гальонкіна С.А., Кузнєцової О.Ю.,

при секретарі Гнатюк О.С.

За участю:

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 03 липня 2020 року ухвалене під головуванням судді Миркушіної Н.С. (дата складання повного тексту рішення 13 липня 2020 року)

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 , про стягнення матеріальних збитків спричинених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом та, остаточно визначившись у позовних вимогах відповідно до заяви про уточнення позовних вимог від 08 лютого 2018 року, просила стягнути солідарно на свою користь з ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_4 суму матеріального збитку у розмірі 268 454, 59 грн., 1 200, 00 грн., які були сплачені за проведення авто товарознавчого дослідження, 252, 00 грн. які були сплачені за подання телеграми та 2 699, 08 грн. судового збору.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що 20 листопада 2016 року о 08:35 год. на 238 км автодороги Київ-Харків сталася дорожньо-транспортна пригода за участю належного їй на праві власності автомобіля «Volkswagen Caddy», днз НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_6 та автомобіля «КАМАЗ 5410», днз НОМЕР_2 з напівпричепом «Одаз», днз НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 .

Внаслідок ДТП автомобіль «Volkswagen Caddy», днз НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження.

Зазначала, що згідно Висновку №723/15 експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля №072/16 від 10 грудня 2016 року, вартість матеріального збитку становить 367 454, 59 грн. та оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в ПАТ «Страхова компанія «Провідна», даним товариством було здійснено їй виплату страхового відшкодування у розмірі 99 000, 00 грн.

У зв`язку з вищевикладеним вважала, що ОСОБА_1 та його роботодавець повинні солідарно відшкодувати заподіяні матеріальні збитки, з урахуванням отриманого страхового відшкодування..

Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 08 лютого 2018 року проведено заміну первісного відповідача ОСОБА_5 на належного відповідача ОСОБА_4 та залучено ОСОБА_5 в якості третьої особи, без заявлення самостійних вимог на стороні позивача.

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 03 липня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 відмовлено за безпідставністю.

В апеляційному порядку рішення місцевого суду оскаржила ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права просила скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні її позову до ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути у повному обсязі з ОСОБА_1 матеріальні збитки завдані її автомобілю внаслідок ДТП.

В обгрутування апеляційної скарги вказувала, що ОСОБА_1 на момент настання ДТП керував транспортним засобом на законних підставах, про що вказано у постанові Хорольського районного суду Полтавської області від 22 грудня 2016 року про притягання останнього до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Зазначала, що оскільки недоведено пребування ОСОБА_1 у трудових відносинах, то саме він, як володілець джерела підвищеної небезпеки, повинен відшкодувати їй шкоду спричинену внаслідок вчинення ДИП.

Рішення місцевого суду оскаржується виключно в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , а тому в іншій частині, відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду не відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, 20 листопада 2016 року о 08:35 год. на 238 км автодороги Київ-Харків сталася дорожньо-транспортна пригода за участю належного їй на праві власності автомобіля «Volkswagen Caddy», днз НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_6 та автомобіля «КАМАЗ 5410», днз НОМЕР_2 з напівпричепом «Одаз», днз НОМЕР_4 м НА під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою Хорольського районного суду Полтавської області від 22 грудня 2016 року справа № 548/1905/16-п відповідача ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, що не заперечувалося сторонами по справі.

ОСОБА_1 визнаний винним за те, що водій ОСОБА_1 20 листопада 2016 року близько 08 год. 35 хв. керуючи на законних підставах належним ОСОБА_7 транспортним засобом марки КАМАЗ державний номерний знак НОМЕР_2 з напівпричепом «ОДАЗ», державний номерний знак НОМЕР_5 , рухався по 237 км. + 850 метрів автодороги Київ-Харків в напрямку м. Київ, яка має дві смуги руху в одному напрямку. Доїзджаючи до повороту на с. Глибока Долина, маючи намір повернути праворуч, здійснюючи вказаний маневр з правої смуги руху, при наявності смуги для гальмування, ОСОБА_1 не надав переваги в русі транспортному засобу марки «Volkswagen Caddy» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_6 , що рухався в попутному напрямку, допустив з ним зіткнення, в наслідок чого вищевказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п.п. 10.1, 10.4 Правил Дорожнього руху України, так як при здійсненні повороту праворуч не з крайньої правої частини дороги не переконався в безпеці такого маневру.

Автомобіль «Volkswagen Caddy» належить на праві власності позивачу ОСОБА_3 , що доводиться копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Серія НОМЕР_6 .

Згідно Висновку №723/15 експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля №072/16 від 10 грудня 2016 року, вартість матеріального збитку становить 367 454, 59 грн.

Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в ПАТ «Страхова компанія «Провідна», тому цим товариством було здійснено позивачу виплату страхового відшкодування у розмірі 99 000,00 грн., що підтверджується копією виписки з карткового рахунку позивача.

Не відшкодованим залишається матеріальний збиток у сумі 268 454,59 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , місцевий суд виходив із того, що доказами по справі не підтверджено, що ОСОБА_1 під час вчинення ДТП перебував у трудових відносинах із ФОП ОСОБА_5 .

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не надано доказів того, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із ФОП ОСОБА_5 . При цьому, остання заперечувала зазначений факт, вказуючи, що не є роботодавцем ОСОБА_1 .

За таких обставин, у місцевого суду не було підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5 .

Проте, встановивши недоведеність позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , місцевий суд фактично самоусунувся від вирішення питання про обґрунтованість її позовних вимог до ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Відомості про те, що ОСОБА_1 під час вчинення ДТП здійснював свої трудові обов`язки та перебував у трудових відносинах з іншими особами, підприємствами, установами чи організаціями у матеріалах справи відсутні. Отже положення ст. 1172 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Установивши, що вартість матеріального збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталась з вини ОСОБА_1 , перевищує розмір страхового відшкодування, суд приходить до висновку про те, що з відповідача, як із винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням у розмірі 268 454,59 грн. Стягненню також підлягає вартість проведеного автотоварознавчого дослідження у розмірі 1200 грн. ОСОБА_1 цей розмір шкоди не спростовано.

При цьому, колегія суддів не знаходить підстав для стягнення з відповідача витрат позивача на подання телеграми , оскільки доказами по справі не підтверджено, що телеграми направлялися ОСОБА_1 та пов`язані із проведенням автотоварознавчого дослідження.

Виходячи з викладеного, внаслідок порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, місцевим судом ухвалено помилкове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків, спричинених ДТП, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення у відповідній частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, з ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати у зв`язку зі сплатою судового збору.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.3,4, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 03 липня 2020 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків спричинених внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди скасувати

Ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків спричинених внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальних збитків у розмірі 268 454,59 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрат за проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 1200 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 6740,95 грн.

В іншій частині рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 03 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л.М. Хіль

Судді: С.А. Гальонкін

О.Ю. Кузнєцова