Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2020 р. Справа153/1541/19

Провадження2/153/425/19-ц

у залі судових засідань у приміщенні Ямпільського районного суду Вінницької області у місті Ямпіль Вінницької області

Ямпільський районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Гаврилюк Т. В.

за участю секретаря судового засідання Гуцол Т. Ю.

справа №153/1541/19

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши цивільну справу за об`єднаними позовами ОСОБА_1 до приватного підприємства «Клембівський сервіс» в особі засновника ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення відповідача про тимчасове відсторонення від обов`язків директора та про визнання незаконним рішення відповідача,

представники учасників справи: представник позивача ОСОБА_3 , представники відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Ямпільського районного суду Вінницької області із позовною заявою до Приватного підприємства «Клембівський сервіс» в особі засновника ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення відповідача про тимчасове відсторонення від обов`язків директора, в якій просив: визнати незаконним та скасувати рішення №3 від 21 вересня 2018 року за підписом засновника Приватного підприємства «Клембівський сервіс» ОСОБА_2, яким його тимчасово відсторонено від обов`язків директора ПП «Клембівський сервіс» з 21.09.2018 на невизначений термін та обов`язки і права директора підприємства ПП «Клембівський сервіс» покладено на засновника ОСОБА_2 . Окрім того, ОСОБА_1 звернувся до Ямпільського районного суду Вінницької області із позовною заявою до Приватного підприємства «Клембівський сервіс» в особі засновника ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення відповідача, в якій просив: визнати незаконним та скасувати рішення №4 від 19 листопада 2018 року за підписом засновника Приватного підприємства «Клембівський сервіс» ОСОБА_2. Позовні заяви ОСОБА_1 об`єднанні в одне провадження ухвалою Ямпільського районного суду Вінницької області №153/1541/19 від 10 грудня 2019 року (а.с.133). Свої вимоги мотивував тим, що 20 травня 2013 року згідно рішення №2 засновника приватного підприємства «Клембівський сервіс» за підписом засновника ОСОБА_2 він прийнятий на роботу у ПП «Клембівський сервіс», що знаходиться в селі Клембівка Ямпільського району Вінницької області та призначений директором цього приватного підприємства, про що міститься запис у його трудовій книжці колгоспника № НОМЕР_1 , заповненої 19.07.1976. Відповідні зміни ним були подані до Державного реєстратора та керівникам Державних установ, згідно п.3 Рішення №2 засновника приватного підприємства «Клембівський сервіс» від 20.05.2013. Приблизно у вересні 2018 року засновник ПП «Клембівський сервіс» ОСОБА_2 в усній формі повідомив, що його тимчасово відсторонено від обов`язків директора на невизначений термін у зв`язку з проведенням аудиторської повірки, на що він добровільно погодився. Вказав, що він неодноразово звертався до засновника ОСОБА_2 з питанням чи проведений аудит і коли буде прийнято рішення про поновлення його на посаді директора, на що від останнього по сьогоднішній день чує лише обіцянки почекати, потерпіти ще кілька місяців. Таким чином, він зрозумів, що засновник ПП «Клембівський сервіс» ОСОБА_2 добровільно не бажає допускати його до обов`язків директора, а лише відтягує час, і такими своїми незаконними діями порушує його конституційні права на працю, право на отримання заробітної плати, право на відпустку, право на інші виплати, передбачені КЗпП, що в результаті негативно впливає на його страховий стаж, а точніше страховий стаж йому не рахується. На незаконні дії відповідача, що полягають у незаконному його відстороненні від обов`язків директора ПП «Клембівський сервіс» шляхом зобов`язання відповідача допустити його до виконання обов`язків директора ПП «Клембівський сервіс» позивач звернувся до суду із позовом про припинення дії, які порушують його права на працю та зобов`язання вчинити певні дії (справа №153/1379/19). Під час розгляду вказаної справи судом було витребувано завірені копії усієї реєстраційної справи ПП «Клембівський сервіс». 11.10.2019 під час ознайомлення із матеріалами цивільної справи №153/1379/19, а саме реєстраційної справи ПП «Клембівський сервіс» йому стало відомо, що у реєстраційній справі міститься заява відповідача про державну реєстрацію змін про юридичну особу від 21.09.2019 в частині змін керівника юридичної особи (п.5) та міститься рішення відповідача №3 від 21.09.2018 за підписом засновника директора ПП «Клембівський сервіс» ОСОБА_2, яким відповідач тимчасово відсторонив його від обов`язків директора ПП «Клембівський сервіс» з 21.09.2018 на невизначений термін, про який звісно йому нічого не відомо. У зв`язку із чим йому стало зрозуміло, що позовні вимоги у справі №153/1379/19 є безпідставними. Тому він вимушений звернутися до суду із вказаним позовом. Вказав, що відповідач навмисно не ознайомлював його зі своїм рішенням №3 від 21.09.2018, яким за власною ініціативою відсторонив його від обов`язків директора ПП «Клембівський сервіс», не надав копію цього рішення, щоб він вчасно не зміг його оскаржити. Крім цього, обґрунтував свої вимоги тим, що 18 листопада 2019 року на його домашню адресу надійшов відзив від відповідача ПП «Клембівський сервіс» на позовну заяву в редакції від 11.11.2019 у цивільній справі №153/1541/19 за його позовом до ПП «Клембівський сервіс» про визнання незаконним рішення відповідача про тимчасове відсторонення від обов`язків директора. До вищезазначеного відзиву відповідач додав незавірену фотокопію оскаржуваного рішення Приватного підприємства «Клембівський сервіс» №4 від 19.11.2018 «Про упорядкування штатного розпису приватного підприємства «Клембівський сервіс» в п.2 якого, зазначено, що у зв`язку з тимчасовим відстороненням ОСОБА_1 від керівництва підприємством на час перевірки, вивести його із штатного розпису підприємства із припиненням виплати заробітної плати. Внесення змін до штатного розпису шляхом виключення його із штатного розпису із припиненням виплати заробітної плати без його відома є незаконним та порушує його права на працю. У встановленому законом порядку з посади він не звільнений тому виключати його як штатну одиницю із штатного розпису є незаконним. Оскаржуване рішення відповідача №4 від 19.11.2018 прийнято незаконно, без будь-якого мотивування та обґрунтування, відсутні посилання на нормативно-правові акти прийняття відповідачем такого рішення. Тобто у рішенні не зазначено жодного законодавчого акту чи інших правових актів, які б давали змогу розуміти законність та вмотивованість прийнятого такого рішення відповідачем. Зміст оскаржуваного наказу №4 від 19.11.2018 щодо виведення його із штатного розпису підприємства є фактичним звільненням його з роботи, що є незаконним. Також відповідач навмисно не ознайомлював його із оскаржуваним рішенням №4 від 19.11.2018, не надавав копію цього рішення, що не дало йому змоги вчасно його оскаржити в судовому порядку, тому позивач буде просити суд поновити строк звернення до суду з метою оскарження вищезазначеного рішенням №4 від 19.11.2018. Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримуваних податків за вих.№170/530 від 06.09.2019 його місячна заробітна плата в 2018 році складала 3723 гривні 00 копійок. (Оригінал вказаних відомостей міститься у цивільній справі № 153/1379/19). Однак, надати суду оригінал оскаржуваного рішення №4 від 19.11.2018 не може, оскільки оригінал такого рішення у нього на руках відсутній. Зважаючи, що до відзиву копію оскаржуваного рішення надав саме відповідач, то ймовірно у відповідача знаходиться оригінал цього оскаржуваного рішення. Додатково повідомив, що профспілки у відповідача не має.

03.12.2019 за вх.№8681 засновник ПП «Клембівський сервіс» ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовна заява про визнання незаконним рішення відповідача про тимчасове відсторонення від обов`язків директора є не обґрунтованою і не підлягає задоволенню. Вказані доводи позивача є безпідставними та не доводяться наданими до позовної заяви доказами, крім того, вважає, що ОСОБА_1 пропущено строк позовної давності. В позовній заяві ОСОБА_1 підтверджує той факт, що приблизно у вересні 2018 року засновник ПП «Клембівський сервіс» в особі засновника ОСОБА_2 в усній формі повідомив ОСОБА_1 , що його тимчасово відсторонено від обов`язків директора на невизначений термін. Також в позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що він неодноразово звертався з питанням про те, коли буде прийнято рішення про поновлення його на посаді директора. Зазначив, що дійсно 21.09.2018, ним - засновником ПП «Клембівський сервіс» було винесено рішення №3, яким тимчасово було відсторонено ОСОБА_1 від обов`язків директора ПП «Клембівський сервіс» з 21.09.2018 на невизначений термін. Дане рішення було зачитано ОСОБА_1 в присутності двох свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 Від підпису та отримання вказаного рішення ОСОБА_1 відмовився. Те, що ОСОБА_1 знав про своє відсторонення підтверджується рішенням №4 від 19.11.2018. Дане рішення було направлено ОСОБА_1 рекомендованим листом з описом, яке він отримав власноручно. Вказав, що з матеріалів справи вбачається і це підтверджено документально, що ОСОБА_1 ще у вересні 2018 року знав про порушення свого права. Також зазначив, що позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права.

16 грудня 2019 року за вхід.№8957 засновник ПП «Клембівський сервіс» ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву про визнання незаконним рішення відповідача, в якому зазначив, що доводи позивача є безпідставними та не доводяться наданими до позовної заяви доказами, крім того, вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності. Той факт, що позивач був повідомлений про Рішення №4 від 19.11.2018, в якому зазначено пунктом 2 «У зв`язку з тимчасовим відстороненням ОСОБА_1 від керівництва підприємством на час перевірки вивести його зі штатного розпису підприємства із припиненням виплати заробітної плати» підтверджується оригіналами опису за в.107 на ім`я « ОСОБА_1 » та оригіналом квитанції про поштове відправлення на ім`я ОСОБА_1 . З листопада 2018 року позивачеві не виплачувалась заробітна плата, змінився його майновий стан, що він не міг не помітити. Для з`ясування причин припинення нарахування заробітної плати, позивач звернувся у ПП «Клембівський сервіс» і отримав відповідь про виведення штатної одиниці директора із штатного розпису та причин такого виведення. Позивач навмисно приховує той факт, що йому було відомо і про відсторонення від виконання обов`язків директора і про зміни в штатному розписі підприємства для того, щоб штучно поновити строки звернення до суду для оскарження рішень засновника. Позивач, ще у вересні 2018 року знав про порушення свого права.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги за об`єднаними позовними заявами підтримав у повному обсязі. Суду пояснив, що власником ПП «Клембівський сервіс» є ОСОБА_2 , який призначив його на посаду директора підприємства. У серпні-вересні 2018 року ОСОБА_2 на полі оголосив в усній формі, що хоче зробити аудиторську перевірку на ПП «Клембівський сервіс» і відсторонити його, як директора, від посади на час проведення перевірки. Ніяких листів на його адресу від ПП «Клембівський сервіс» не надходило. ОСОБА_2 не давав йому ніяких документів підписувати, просто були слова. Він продовжував виходити на роботу. ОСОБА_2 не ознайомлював його з оскаржуваними рішеннями. ОСОБА_2 пояснював йому, що відстороняє його від посади директора на час аудиту. Він поставився до слів ОСОБА_2 не серйозно. Йому не відомо, коли йому було припинено нарахування заробітної плати. Він постійно приходив на роботу до закінчення польових робіт у грудні 2018 року. Він був обізнаний про акт перевірки та про її результати. ОСОБА_2 не отримував доходу від підприємства. Єдине, що засновник ОСОБА_2 йому пояснював з причин його відсторонення - це на період проведення аудиту по підприємству. Засновник ОСОБА_2 протягом шести років не з`являвся на підприємстві, не цікавився його діяльністю, а потім з неясних причин сказав, що буде проведено аудиту. Думав, що після слів ОСОБА_2 будуть якісь конкретні дії, а їх не було. По телефону він звертався до засновника ОСОБА_2 з метою отримання рішення про відсторонення від посади. Йому не було відмовлено, але і рішення не було. У 2019 році він звернувся до суду. Просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Вітвіцький О.Ю., який діє на підставі ордеру серії ВН №090161 від 14.11.2019 позовні вимоги свого довірителя підтримав та суду пояснив, що не міг позивач оскаржити усне повідомлення ОСОБА_2 про відсторонення від посади. Керівник має прийняти таке рішення письмово, про що ознайомити працівника. З оскаржуваними рішеннями позивача ніхто не ознайомлював, йому про це нічого не було відомо. Позивач довідався про рішення про його відсторонення з реєстраційної справи, яка була витребувана судом у іншій цивільній справі. Це стало підставою для звернення до суду з цими позовами. Розуміючи, що строк звернення пропущено, вони подали до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду, так як строк пропущений з поважних причин. Вказав, що рішення винесені незаконно, відсутнє посилання на норми закону. У рішенні №3 взагалі відсутній мотив, обґрунтування та підстави відсторонення позивача від посади, саме рішення - це набір слів. В статуті підприємства не передбачено відсторонення обов`язків директора під час проведення аудиторської перевірки. Позивач постійно виходив на роботу, доказів протилежного немає. Позивач також не отримував рішення відповідача №4. Позивач є працівником підприємства і виключати його із штатного розпису є незаконним. Факт відсторонення позивача від посади директора, не може впливати на виключення позивача із штатного розпису, так як це є фактично звільнення особи з роботи. Це рішення також не містить жодних мотивів, жодних посилань на нормативно-правові акти. Відповідач навмисно не ознайомлював з оскаржуваними рішеннями, щоб позивач не зміг вчасно їх оскаржити. Спосіб захисту своїх прав обраний позивачем вірний. Вказав, що до даних правовідносин не можуть застосовуватися норми, на які посилаються представники відповідача, так як вони стосуються виконавчого органу товариства, а не приватного підприємства, яким є ПП «Клембівський сервіс». Просив суд не брати до уваги покази свідка ОСОБА_9 , так як вони суперечать показанням іншого свідка, а також із врахуванням того, що свідок Колісник перебуває у неприязних відносинах із позивачем. Зазначив, що позивач не отримував рішення №4, і доказів протилежного відповідачем не надано. Також позивачеві не зачитувалося та не вручалося рішення №3, оскільки представниками відповідача належних та допустимих доказів на противагу цьому не надано. Просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Засновник ПП «Клембівський сервіс» ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що з часу утворення підприємства, з 03.03.2011 по 20.05.2013, він виконував обов`язки директора. 20.05.2013 позивача було призначено директором, вказав, що він позивачеві довірив керівництво підприємством. Він працював до 21.09.2018. Причиною відсторонення було те, що позивач постійно говорив, що пізніше буде зроблено перевірку підприємства. Пізніше, позивач йому сказав: «хто ти такий на підприємстві?». Після почутих від позивача слів, до нього виникла недовіра. З тих пір він вирішив зробити аудиторську перевірку підприємства. Комісія була створена 13.09.2018. Запросили на засідання комісії позивача, який проігнорував комісію і не з`являвся декілька разів. Перевірку було проведено без нього. 21.09.2018 він прийняв рішення тимчасово відсторонити від обов`язків директора підприємства позивача. Вони зустрілися на полі і там було позивачеві зачитано рішення про відсторонення від посади директора, яке було вручено в руки і він його прочитав. Від підпису про ознайомлення позивач відмовився. 19.11.2019 посаду директора і з виплатою заробітної плати рішенням вивів поза штат, рішення №4, так як підприємство не мало коштів. І через рік позивач звернувся до суду. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Представник відповідача ПП «Клембівський сервіс» в особі засновника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , яка діє на підставі ордеру серії ВН №111802 від 06.11.2019 позовні вимоги не визнала та суду пояснила, що порушено строк звернення з даними позовами до суду. Позивачеві було достеменно відомо про те, що його відсторонено від посади, про це ним самим зазначено у позовних заявах. Заробітна плата позивачеві перестала бути нарахована в листопаді 2018 року і це йому відомо. І з того часу у нього могло виникнути питання чому саме йому не нараховується заробітна плата. Крім того, порівняльний аналіз термінів «довідався» і «міг довідатися» ст.261 ЦК України, дає підстави для висновку, що людина має довести той факт, що він не міг знати і не міг дізнатися про рішення. Зазначила, що згідно Рішення ЄСПЛ обов`язок особи - знати про стан своїх майнових прав. Вважає, що строк пропущений і відсутні підстави для його поновлення. Рішення засновника щодо штатного розпису не може оскаржуватися особами які працюють у даному підприємстві, це є прерогатива власника. Тому цей позов є безпідставний. Вибраний не правильний спосіб захисту, і мають бути застосовано інші норми закону. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити у зв`язку із застосуванням строків позовної давності.

Представник відповідача ПП «Клембівський сервіс» в особі засновника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , яка діє на підставі ордеру серії ВН №073966 від 10.12.2019 позовні вимоги не визнала та суду пояснила, що позивач був наділений повноваженнями директора без обмежень, тобто засновник довіряв йому повністю і повністю віддав йому управління і керування підприємством. Однак, позивач не виправдав його очікувань, підприємство не приносило прибутків, підприємство не працювало, він помітив те, що з підприємства зникає майно, кошти і він, як засновник, законно почав вимагати від позивача звітності і ведення підприємницької діяльності. Позивач не виконував його вимоги і тому він вимушено пішов на такий крок, як відсторонення позивача від посади директора, що чітко регламентовано нормами Цивільного Кодексу. Позивач не був найнятим працівником, він був директором та наділений організаційно-розпорядчими функціями. Тому засновник без попередження може прийняти рішення про відсторонення від посади директора, а в подальшому і про звільнення, тому ОСОБА_2 і прийняв таке рішення. Вважає, якщо судом не буде застосовано пропущені строки звернення до суду, то тоді цей позов є безпідставним.

Крім цього, 03.12.2019 за вх.№8682 та 16.12.2019 за вхід.№8959 засновник ПП «Клембівський сервіс» ОСОБА_2 подав заяви про застосування строків позовної давності. Зазначив, що рішення №3 від 21.09.2018 було зачитано позивачу в присутності свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , однак позивач від підпису та отримання рішення відмовився. Те, що позивач знав про своє відсторонення також підтверджується рішенням №4 від 19.11.2019 в якому зазначено пунктом 2 «У зв`язку з тимчасовим відстороненням ОСОБА_1 від керівництва підприємством на час перевірки вивести його зі штатного розпису підприємства із припиненням виплати заробітної плати». Дане рішення було направлено позивачу рекомендованим листом з описом, яке він отримав власноручно. Окрім того, у позовній заяві про визнання незаконним рішення відповідача, позивач заперечує той факт, що йому було відомо про дане рішення, та вказує, що про дане рішення йому стало відомо з відзиву на позовну заяву в рамках цивільної справи №153/1541/19 та заперечує той факт, що ним отримувалися поштові відправлення надіслані засновником підприємства в листопаді 2018 року. Той факт, що позивач знав про Рішення №4 від 19.11.2018, в якому зазначено пунктом 2 «У зв`язку з тимчасовим відстороненням ОСОБА_1 від керівництва підприємством на час перевірки вивести його зі штатного розпису підприємства із припиненням виплати заробітної плати», підтверджується оригіналами опису ф.107 на ім`я « ОСОБА_1 » та оригіналом квитанції про поштове відправлення на ім`я ОСОБА_1 . Крім того, з листопада 2018 року позивачеві не виплачувалась заробітна плата, змінився його майновий стан, що він не міг не помітити. Для з`ясування причин припинення нарахування заробітної плати, позивач звернувся до ПП «Клембівський сервіс» і отримав відповідь про виведення штатної одиниці директора із штатного розпису та причин такого виведення. Тому, він вважає, що у даній цивільній справі за об`єднаними позовами є підстави для застосування строків позовної давності.

17.10.2019 за вхід.№7384 та 22.11.2019 за вхід.№8440 позивачем подано до суду заяви про поновлення пропущеного процесуального строку. Заяви мотивовані тим, що як ним зазначено у позові на незаконні дії відповідача, що полягають у незаконному його відстороненні від обов`язків директора ПП «Клембівський сервіс» шляхом зобов`язання відповідача допустити його до виконання обов`язків директора ПП «Клембівський сервіс», він звернувся до суду із відповідним позовом (справа №153/1379/19) за захистом своїх прав. В рамках цієї цивільної справи було витребувано завірені належним чином копії усієї реєстраційної справи ПП «Клембівський сервіс». 11.10.2019 під час ознайомлення з реєстраційною справою, йому стало відомо, що у цій реєстраційній справі міститься заява відповідача про державну реєстрацію змін про юридичну особу від 21.09.2018, в частині зміни керівника юридичної особи, та міститься оскаржуване рішення відповідача №3 від 21.09.2018 за підписом засновника ОСОБА_2 , яким відповідач незаконно тимчасово відсторонив його від обов`язків директора з 21.09.2018 на невизначений термін. Відповідач навмисно не ознайомлював його раніше із своїм оскаржуваним рішенням №3 від 21.09.2018, не надав йому копію цього рішення, щоб він вчасно не зміг його оскаржити, як незаконне у судовому порядку, тому добр, що копія реєстраційної справи була витребувана судом в іншій цивільній справі і він побачив таке рішення ознайомлюючись із справою в суді 11.10.2019 та вирішив звернутися до суду із позовом про визнання недійсним такого незаконного рішення ПП «Клембівський сервіс» №3 від 21.09.2018. Вищезазначені обставини свідчать про поважність причин пропуску ним тримісячного строку звернення до суду з цим позовом. Окрім того, 18.11.2019 на його домашню адресу надійшов відзив від відповідача на позовну заяву по цивільній справі №153/1541/19 за його позовом до відповідача про визнання незаконним рішення відповідача про тимчасове відсторонення від обов`язків директора. До відзиву було додано незавірену фотокопію оскаржуваного рішення відповідача №4 від 19.11.2018 «Про упорядкування штатного розпису приватного підприємства «Клембівський сервіс», у якому в п.2 зазначено: «У зв`язку з тимчасовим відстороненням ОСОБА_1 від керівництва підприємством на час перевірки вивести його зі штатного розпису підприємства із припиненням виплати заробітної плати». Також до відзиву було додано фотокопію опису за ф.107 на ім`я « ОСОБА_1 », найменування предметів «Рішення №4» кількість предметів «1», оголошена цінність «5 грн.», фотокопію квитанції з ім`ям « ОСОБА_11 » та конверт. З оскаржуваним рішенням №4 від 19.11.2018 відповідач його не ознайомлював і йому про таке рішення та зміст цього рішення до 18.11.2019 нічого не було відомо. Вважає, що відповідач навмисно не ознайомлював його з рішенням №4 від 19.11.2018, щоб він не мав змоги його вчасно оскаржити в суді. Просив поновити йому, пропущені з поважних причин строки, на подання до суду вказаних вище позовних заяв.

Заяви, клопотання: клопотання позивача про витребування доказів (а.с.16); заява позивача про поновлення пропущеного процесуального строку (а.с.17); відзив на позовну заяву (а.с.27), заява про виклик свідків (а.с.32); заява відповідача про застосування строків позовної давності (а.с.33); заява позивача про відвід судді (а.с.34); клопотання представника позивача про витребування доказів (а.с.35); відзив на позовну заяву (а.с.68-69); клопотання позивача про витребування доказів (а.с.78); заява позивача про поновлення пропущеного процесуального строку (а.с.79); заява відповідача про надання копії позовної заяви з додатками (а.с.91); відзив на позовну заяву (а.с.94-95); заява відповідача про застосування строків позовної давності (а.с.96); заява відповідача про виклик свідків (а.с.99); клопотання позивача про приєднання до матеріалів справи письмових доказів (а.с.115); заява представника позивача про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.118); заява представника відповідача про виклик свідків (а.с.127); відзив на позовну заяву (а.с.158-159); заява представника відповідача про виклик свідків (а.с.166); заява представника відповідача про застосування строків позовної давності (а.с.167); заява позивача про виклик свідка (а.с.197); заява позивача про поновлення процесуального строку (а.с.198); заява відповідача про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.199); заява відповідача про надання завірених належним чином копій матеріалів справи (а.с.201);

Інші процесуальні дії у справі: відкриття провадження у справі та витребування доказів (а.с.19-21); задоволення заяви про відвід головуючому судді (а.с.44-46); прийняття справи до свого провадження (а.с.51); відкриття провадження у справі та призначення підготовчого засідання на 10 грудня 2019 року (а.с.52-54); відкриття провадження у справі та призначення підготовчого засідання на 10 грудня 2019 року (а.с.81-84); витребування доказів (а.с.88); об`єднання позовів в одне провадження, виклик свідків, витребування доказів, приєднання до матеріалів справи письмових доказів, закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 09 січня 2020 року (а.с.133-141), 09.01.2020 оголошено перерву у судовому засідання до 12.02.2020 (а.с.177-191), у зв`язку із неявкою свідка, про що постановлено ухвали окремими процесуальними документами, задоволення клопотань про виклик та допит свідків, які постановлені судом без виходу суду до нарадчої кімнати.

Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин:

Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі - копії паспорта громадянина України (а.с.3-4) судом встановлено, що позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Клембівка Ямпільського району Вінницької області, там і зареєстрований.

Із копії трудової книжки колгоспника № НОМЕР_1 , заповненої 19.07.1976 на ім`я ОСОБА_1 (а.с.5-7) судом встановлено, що 20.05.2013 позивач був призначений на посаду директора Приватного підприємства «Клембівський сервіс» згідно рішення №2 від 20.05.2013. Окрім того, судом встановлено, що вказана трудова книжка дійсно належить позивачеві, що було підтверджено самим позивачем, оскільки його прізвище у паспорті записано як « ОСОБА_12 », а в трудовій книжці як « ОСОБА_12 ».

Із копії рішення №2 засновника приватного підприємства «Клембівський сервіс» від 20.05.2013 (а.с.8) судом встановлено, що засновник приватного підприємства «Клембівський сервіс» ОСОБА_2 для розвитку підприємства та у зв`язку з тимчасовою відсутністю, вирішив: зняти з себе обов`язки директора приватного підприємства «Клембівський сервіс» та призначити з 20.05.2013 директором приватного підприємства «Клембівський сервіс» ОСОБА_1. Останнього уповноважено подати відповідні зміни до Державного реєстратора та керівникам Державних установ.

Із копії відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_1 (а.с.9) та копії декларації (а.с.160-165) судом встановлено, що позивачеві перестала нараховуватися заробітна плата з ПП «Клембівський сервіс» в листопаді 2018 року. Тобто, встановлено, що позивач в листопаді 2018 року знав про порушення свого права у зв`язку із припиненням нарахування заробітної плати.

Із копії рішення №3 від 21 вересня 2018 року (а.с.15) судом встановлено, що позивача тимчасово відсторонено від обов`язків директора ПП «Клембівський сервіс» з 21 вересня 2018 року на невизначений термін. Обов`язки та права директора ПП «Клембівський сервіс» покладено на засновника підприємства ОСОБА_13 Васильовича. Разом з тим, судом встановлено, що у рішенні відсутні підстави та мотиви такого відсторонення та посилання на нормативно-правові акти. Відповідно, було внесено зміни до відомостей про державну реєстрацію юридичної особи, що підтверджується копією заяви про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 21.09.2018 (а.с.14).

Із копії рішення №4 від 19.11.2018 «Про упорядкування штатного розпису приватного підприємства «Клембівський сервіс» (а.с.29) судом встановлено, що у зв`язку з тимчасовим відстороненням ОСОБА_1 від керівництва підприємством на час перевірки, виведено його із штатного розпису із припиненням виплати заробітної плати. Разом з тим, судом встановлено, що у рішенні відсутні підстави та мотиви такого відсторонення та посилання на нормативно-правові акти, тобто рішення є необґрунтованим.

Із Опису (форма 107) та квитанції (форма №1) (а.с.30-31) судом встановлено, що позивачеві направлялося рішення №4 (хоча й без зазначення дати рішення в опису, на чому наполягає представник позивача) від ПП «Клембівський сервіс», хоча й лист оформлений був на прізвище « ОСОБА_12 ». Однак, дані розбіжності не ставлять під сумнів той факт, що саме позивачу був адресований та доставлений даний лист, в якому містилося рішення №4 від 19.11.2018.

Із копії Статуту Приватного підприємства «Клембівський сервіс» (а.с.102-112) судом встановлено, що засновником підприємства є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає у селі Клембівка Ямпільського району Вінницької області. Управління діяльністю підприємством здійснюється повністю та безпосередньо засновником в разі, коли він займає посаду директора підприємства. При необхідності засновник може призначити директора, яке проводиться згідно КЗпП України. До виключної компетенції засновника відноситься призначення та звільнення директора.

Із копії рішення №4/1 від 19.11.2018 (а.с.113) та копії штатного розпису ПП «Клембівський сервіс»(а.с.114) судом встановлено, що в штатний розпис ПП «Клембівський сервіс» внесено з 19.11.2018 зміни, зокрема - виведено з штатного розпису посаду найманого директора приватного підприємства з окладом 3723 грн.

Із дослідженої у судовому засіданні позовної заяви в рамках цивільної справи №153/1379/19 (а.с.2) судом встановлено, що позивачу у вересні 2018 року було відомо про те, що його тимчасово відсторонено від обов`язків директора ПП «Клембівський сервіс» на невизначений термін, у зв`язку із проведенням аудиторської перевірки, на що він добровільно погодився. Позивач неодноразово звертався до засновника ОСОБА_2 з питанням чи проведений аудит і коли він буде прийнято рішення про поновлення його на посаді директора. Тобто, судом встановлено, що ще у вересні місяці 2018 року позивач довідався про порушення свого права, однак не звертався до суду за його захистом.

Із дослідженої судом копії реєстраційної справи, яка міститься в цивільній справі №153/1379/19 (а.с.35-78) судом встановлено, що 03.03.2011 було утворено юридичну особу Приватне підприємство «Клембівський сервіс» та внесено відомості до Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, код 37467026. Засновником юридичної особи є ОСОБА_2 . 20 травня 2013 року на посаду директора підприємства призначено ОСОБА_1. Рішенням №2 від 19.06.2018 обмежено дії директора підприємства, зокрема: директор підприємства має право розпоряджатися майном та коштами підприємства лише за письмовою згодою засновника; має право здійснювати будь-які дії з майном підприємства лише за письмовою згодою засновника і в його присутності; заборонено брати кредити, позики та інше в банках, спілках, кредитних установах на ім`я засновника чи підприємства «Клембівський сервіс». 21.09.2018 ОСОБА_1 згідно рішення №3 тимчасово відсторонено від обов`язків директора з 21 вересня 2018 року на невизначений термін, обов`язки та права директора ОСОБА_14 В.В. поклав на себе.

Із показань свідка ОСОБА_8 даних ним у судовому засіданні судом встановлено, що позивач працював директором ПП «Клембівський сервіс». У вересні 2018 року було створено комісію по перевірці підприємства, його було запрошено членом комісії. Не пам`ятає, чи телефонували позивачеві з метою запрошення на комісію. Було встановлено відсутність деякого майна на підприємстві. ОСОБА_2 приїжджав на поле до нього разом із ОСОБА_9 . Потім приїхав позивач, і ОСОБА_2 в його присутності сказав, що хоче провести аудит по підприємству, показував акти, і повідомив, що після проведення аудиту звільнить ОСОБА_1 або відсторонить від роботи директора, точно не пам`ятає. Ніяких рішень не зачитував. Говорив в усній формі про відсторонення від обов`язків директора. Десь навесні 2019 року, точної дати не пам`ятає, ОСОБА_1 сказав, що він звільнений з роботи. ОСОБА_1 не ходить на роботу, так як він відсторонений. Влітку 2019 року позивач не ходив на роботу і не виконував обов`язки директора. ОСОБА_2 не вручав для підпису ОСОБА_1 ніяких письмових рішень.

Із показань свідка ОСОБА_9 даних ним у судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_2 звернувся у сільську раду про створення комісії по інвентаризації. Його було включено в комісію. У вересні 2018 року, точної дати не пам`ятає, ОСОБА_2 зателефонував під`їхати з ним щоб засвідчити, як член комісії, те що він хоче зачитати ОСОБА_1 рішення про тимчасове відсторонення від обов`язків директора підприємства. Це було на полі. ОСОБА_2 перед ним і ОСОБА_8 , зачитав ОСОБА_1 рішення про тимчасове відсторонення ОСОБА_1 від виконання обов`язків директора. Потім він вручив рішення, позивач його прочитав, але відмовився його підписувати. Не може згадати номер рішення і його дату.

Із показань свідка ОСОБА_15 даних нею у судовому засіданні судом встановлено, що вона вручала листа дружині позивача ОСОБА_16 , так як ОСОБА_1 був відсутній, вона не пам`ятає чи телефонувала ОСОБА_1 про лист. Лист вручається тільки під підпис особисто або члена сім`ї. Часто на ім`я позивача надходять листи. Лист вона прийняла з поштового відділення 21.11.2018 №734. Вміст листа не відомо, тільки було написано «Клембівський сервіс Сирітко». Лист було вручено дружині біля будинку.

Із показань свідка ОСОБА_16 даних нею у судовому засіданні, судом встановлено, що вона є дружиною позивача. Вона отримувала листа, але не пам`ятає коли. Листоноша не вимагала документів про її перебування у шлюбі з позивачем. Вона не пам`ятає від кого було відправлення, і не пам`ятає чи приходив лист від приватного підприємства. Листа вона не відкривала. На запитання суду вказала, що лист передала чоловікові. Зазначила, що позивач працює директором ПП «Клембівський сервіс» і постійно ходить на роботу. Їй невідомо чи отримує позивач заробітну плату. Зазначила, що якщо у ф.8 є її підпис, то значить вона підписувалася за отримання листа.

Із показань свідка ОСОБА_17 даних нею у судовому засіданні, судом встановлено, що вона працює начальником поштового відділення с.Клембівка. Лист був адресований від ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , який отримала дружина ОСОБА_1 , про що вона розписалася косметичним олівцем у формі. Зазначила, так як населений пункт маленький, то вони знають один одного в обличчя, і тому листоноша не вимагає документів, що посвідчують особу чи родинні зв`язки.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін та показання свідків, приходить до наступних висновків:

Відповідно положень до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст.4 ЦПК України).

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст.81 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною 2 ст.22 КЗпП України визначено, що відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, що ПП «Клембівський сервіс» зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 03 березня 2011 року, код 37467026.

Відповідно до вказаного витягу та п.1.2 Статуту ПП «Клембівський сервіс» засновником підприємства є ОСОБА_2 .

Як вже вище зазначалося, Рішенням засновника ПП «Клембівський сервіс» №3 від 21 вересня 2018 року позивача відсторонено від обов`язків директора ПП «Клембівський сервіс» на невизначений термін, обов`язки та права директора підприємства покладено на засновника. Разом з тим, Рішенням засновника ПП «Клембівський сервіс» №4 від 19 листопада 2018 року виведено із штатного розпису підприємства посаду директора підприємства з припиненням виплати заробітної плати у зв`язку із тимчасовим відстороненням ОСОБА_1 від керівництва підприємством на час перевірки. Дані рішення винесені без будь-якої аргументації.

Відсторонення від роботи - це тимчасове позбавлення працівника, який перебуває в трудових правовідносинах з підприємством, установою, організацією, можливості реально здійснювати право на працю за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених чинним законодавством.

Відсторонення від роботи або іншої діяльності провадиться власником або уповноваженим ним органом на підставі виявленого ним факту через видавання наказу (розпорядження) та вжиття заходів щодо контролю за його виконанням.

Під час відсторонення від роботи трудовий договір продовжується, але працівник тимчасово до роботи не допускається. При цьому на період усунення від роботи за працівником зберігається його робоче місце.

Відсторонення від роботи працівника застосовується як тимчасовий захід до ухвалення остаточного рішення про можливість (не можливість) виконання працівником роботи, передбаченої трудовим договором, або перебування його на певній посаді.

Відповідно до ст.46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається: - у разі появи на роботі в нетверезому стані, стані наркотичного або токсичного сп`яніння; - відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу i перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; - в інших випадках, передбачених законодавством.

Такими «іншими» випадками можуть бути: винесення постанови прокурора в разі порушення кримінальної справи; позбавлення спеціального права, посвідчення, ліцензії, що необхідні для виконання роботи чи обов`язків (наприклад, позбавлення посвідчення водія); відсторонення державного службовця згідно Закону України «Про державну службу» у разі невиконання службових обов`язків, що призвело до людських жертв або заподіяло значної матеріальної чи моральної шкоди.

Статтею 46 КЗпП України власникові або уповноваженому ним органу надається право на відсторонення працівників від роботи за наявності передбачених законодавством підстав, але це не є обов`язком, оскільки відсторонення тільки допускається.

Після закінчення терміну відсторонення від роботи працівник залежно від наявних підстав може бути допущений до роботи, переведений на іншу роботу або звільнений з роботи.

Після відсторонення від роботи працівник може бути тимчасово або постійно переведений на іншу роботу.

Відсторонення працівника від роботи може передувати звільненню працівника.

Слід звернути увагу, якщо працівник не виконає у встановлений термін вимоги, що були підставою для його відсторонення від роботи, то власник або уповноважений ним орган має право притягнути працівника до дисциплінарної відповідальності, в тому числі розірвати з ним трудовий договір у встановленому порядку.

Натомість, представники відповідача ПП «Клембівський сервіс» посилалися на норми ст.99 ЦК України.

Так, згідно з ч.3 ст.99 ЦК України повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

12.01.2010 Конституційним Судом України було прийнято рішення №1-рп/2010 у справі № 1-2/2010 за конституційним зверненням товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний фінансово-правовий консалтинг» про офіційне тлумачення ч.3 ст.99 ЦК України, коли її редакція була такою: члени виконавчого органу можуть бути у будь-який час усунені від виконання своїх обов`язків, якщо в установчих документах не визначені підстави усунення членів виконавчого органу від виконання своїх обов`язків. Відповідно до цього рішення, Конституційний Суд України вирішив, що в аспекті конституційного звернення положення ч.3 ст.99 ЦК України від 16.01.2003 №435-IV члени виконавчого органу можуть бути у будь-який час усунені від виконання своїх обов`язків, слід розуміти як право компетентного (уповноваженого) органу товариства у будь-який час і з будь-яких підстав усунути особу (осіб) від виконання обов`язків члена (членів) виконавчого органу за умови, якщо в установчих документах товариства не визначено таких підстав. Усунення члена виконавчого органу товариства від виконання своїх обов`язків, яке передбачене ч.3 ст.99 ЦК України, не є відстороненням працівника від роботи в розумінні статті 46 КЗпП України.

У Статуті ПП «Клембівський сервіс» зазначені підстави відсутні.

Приймаючи зазначене рішення, Конституційний Суд України виходив з того, що відповідно до положень частини першої статті 41, частини першої статті 42 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, займатися підприємницькою діяльністю, не забороненою законом. Такі конституційні права особи можуть реалізовувати, зокрема, через товариства, які поділяються на підприємницькі та непідприємницькі (частини перша, друга статті 83, статті 84, 85, 86 Цивільного кодексу). Усі товариства мають майно, яке є об`єктом управлінської діяльності і інформація про яке є вимогою до змісту їхніх установчих документів (частина друга статті 88 Цивільного кодексу).

В статті 99 ЦК України визначені засадничі положення щодо порядку утворення, діяльності, назви цього органу, його компетенції, способу усунення від виконання обов`язків осіб, які належать до його складу. Вказані норми наведені в главі 7 «Загальні положення про юридичну особу» Цивільного кодексу і відповідно до приписів частини четвертої статті 83 цього Кодексу застосовуються до всіх товариств, якщо інші правила для окремих видів товариств не встановлені законом.

За системним аналізом норм Цивільного кодексу (статті 99, 145, 147, 159, 161), Господарського кодексу України (стаття 89), Закону України «Про господарські товариства» (статті 47, 62, 63), Закону України «Про акціонерні товариства» (статті 52, 58, 59, 60, 61) виконавчий орган товариства вирішує всі питання, пов`язані з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що є компетенцією загальних зборів учасників товариства або іншого його органу. Здійснюючи управлінську діяльність, виконавчий орган реалізує колективну волю учасників товариства, які є носіями корпоративних прав. Керівник та інші члени виконавчого органу, здійснюючи управління товариством у межах правил, встановлених статутними документами, зобов`язані діяти виключно в інтересах товариства та його учасників (частина третя статті 92, друге речення абзацу третього частини першої статті 161 Цивільного кодексу).

За приписом частини четвертої статті 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання. Корпоративні права учасників товариства є об`єктом такого захисту, зокрема у спосіб, передбачений частиною третьою статті 99 Цивільного кодексу, згідно з якою члени виконавчого органу можуть бути у будь-який час усунені від виконання своїх обов`язків, якщо в установчих документах не визначені підстави усунення членів виконавчого органу від виконання своїх обов`язків. Відповідно до положень законів, що регулюють цивільно-правові відносини, а саме частини першої статті 98, частини першої статті 99 Цивільного кодексу, частини першої статті 23, пункту «г» частини п`ятої статті 41, частини першої статті 59 Закону України «Про господарські товариства», підставою набуття виконавчим органом товариства повноважень є факт його обрання (призначення) загальними зборами учасників (акціонерів) як вищого органу управління товариством або, як зазначено у частині п`ятій статті 58 Закону України «Про акціонерні товариства», укладення з членом виконавчого органу товариства трудового договору, який від імені товариства може підписувати голова наглядової ради чи особа, уповноважена на те наглядовою радою.

Усунення членів виконавчого органу товариства від виконання обов`язків (частина третя статті 99 Цивільного кодексу) або відсторонення голови виконавчого органу товариства від виконання повноважень (абзац перший частини другої статті 61 Закону України «Про акціонерні товариства») за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від відсторонення працівника від роботи на підставі статті 46 Кодексу законів про працю. Саме тому можливість уповноваженого органу товариства усунути члена виконавчого органу від виконання ним обов`язків міститься не в приписах Кодексу законів про працю, а у статті 99 Цивільного кодексу, тобто не є предметом регулювання нормами трудового права.

Разом з тим, з позовних заяв та матеріалів справи вбачається, що вимоги позивача до Приватного підприємства ґрунтуються на положеннях КЗпП України і заявлені щодо захисту порушених трудових прав з огляду на те, що позивача відсторонено від виконання обов`язків директора підприємства із виведенням посади директора із штатного розпису підприємства, і останній вважає себе фактично звільненим з порушенням норм трудового законодавства, а тому висуває вимогу про визнання незаконними та скасування оскаржуваних рішень.

У той же час, в оскаржуваних рішеннях відповідачем не зазначено підстави, мотиви та посилання на нормативно-правові акти, на підставі яких, засновник ПП «Клембівський сервіс» вирішив відсторонити від виконання обов`язків директора підприємства позивача з подальшим виведенням посади директора підприємства із штатного розпису даного підприємства із припиненням виплати заробітної плати.

Тому, на думку суду, в даному випадку, вимоги позивача до приватного підприємства ґрунтуються на положеннях КЗпП України.

Вирішуючи питання щодо законності відсторонення позивача та виведення посади директора підприємства із штатного розпису, суд дійшов до висновку про те, що підстав, визначених ст.46 КЗпП України, на відсторонення ОСОБА_1 , в судовому засіданні не встановлено, разом з тим, представниками відповідача та самим засновником підприємства наявність останніх в розрізі положень ст.ст.76-81 ЦПК України не надано, через що, трудові права позивача є порушеними та такими, що підлягають судовому захисту.

Що стосується заяв позивача про поновлення пропущених процесуальних строків, то суд зазначає наступне:

Реалізація права на судовий захист невід`ємно пов`язана зі строками, в межах яких позивач може звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Проте Кодекс законів про працю України встановлює спеціальну позовну давність для спорів в межах трудових відносин.

Згідно ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно ч.5 ст.267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до ч.1 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №22083/93, №22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ "Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

У рішенні від 13.09.2006 по справі №6-26370кс04 та постанові від 30.09.2015 по справі №21-2231а15 Верховний Суд України зазначив, що поважними причинами пропуску строку позовної давності вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред`явлення позову стає неможливим або утрудненим. Питання про поважність причин пропуску процесуального строку оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку. Суд повинен обґрунтувати свою позицію відповідними доводами, а не лише зазначити "визнати поважними причини пропуску процесуальних строків".

Оцінюючи обставини, що перешкоджали реалізації процесуального права на звернення до суду, на які позивач посилається як на поважні, суд виходить з оцінки та аналізу всіх наведених у заяві доводів і з того, чи мав позивач за таких обставин можливість своєчасно реалізувати право на звернення до суду (чи відсутні були вагомі перешкоди, труднощі для реалізації цього права).

У зв`язку з наведеним та враховуючи обставини справи, показання свідка ОСОБА_16 та свідка ОСОБА_15 , а також свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду з позовами поважними, так як позивачем не доведено того, що він не міг дізнатися про порушене своє право з вересня та листопада 2018 року, адже на думку суду, позивачу було дотаменно відомо про порушення його прав, і він знав, що його відсторонено від обов`язків директора ПП «Клембівський сервіс», так як він не ходтв на роботу і йому не виплачувалась заробітна плата, а також листоношею було вручено лист, в якому містилося рішення №4, дружині позивача, яка вказала, що листа передала чоловікові. Тобто, позивач знав про порушення своїх прав ще у листопаді місяці 2018 року. І з того, часу ніяких дій на відновлення своїх порушених прав не вчиняв. Також, судом не встановлено фактів, які б перешкоджали позивачеві звернутися за захистом своїх порушених прав.

Тому суд вважає за необхідне відмовити позивачеві у поновленні пропущених строків на подання ним позовних заяв до суду.

Натомість, у п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Згідно ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно ст.244 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст.233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Поважності причин пропуску вказаного строку позивачем не наведено, хоча і подавалися заяви про поновлення пропущеного строку, однак судом не встановлено поважних причин пропуску строку звернення до суду. Встановлено, що позивач ще восени 2018 року знав про порушення своїх прав.

За викладених обставин враховуючи заяви засновника ПП «Клембівський сервіс» ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_4 про застосування строків позовної давності, у задоволенні вимог позивача щодо визнання незаконним та скасування рішення №3 від 21 вересня 2018 року за підписом засновника Приватного підприємства «Клембівський сервіс» ОСОБА_2, яким його тимчасово відсторонено від обов`язків директора ПП «Клембівський сервіс» з 21.09.2018 на невизначений термін та обов`язки і права директора підприємства ПП «Клембівський сервіс» покладено на засновника ОСОБА_13 та визнання незаконним та скасування рішення №4 від 19 листопада 2018 року за підписом засновника Приватного підприємства «Клембівський сервіс» ОСОБА_2, слід відмовити, у зв`язку із пропуском строку звернення до суду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що у задоволенні позовних вимог позивача відмовлено, а тому у порядку ст.141 ЦПК України суд має підстави судовий збір покласти на позивача.

Керуючись ст.ст.3, 4, 5, 6, 10, 12, 17, 76-84, 89, 90, 92, 95, 120-127, 133, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.ст.15, 16, 20, 251, 256, 257, 260, 261, 267 ЦК України, ст.ст.40, 41, 43, 46, 49-2, 232, 233, 234 КЗпП України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», постановою Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні заявлених вимог ОСОБА_1 до приватного підприємства «Клембівський сервіс» в особі засновника ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення відповідача про тимчасове відсторонення від обов`язків директора та про визнання незаконним рішення відповідача - відмовити, у зв`язку із пропуском строку звернення до суду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Ямпільський районний суд Вінницької області.

Відповідно абз.2 ч.1 ст.354 ЦПК України якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 17 лютого 2020 року.

Головуючий Т. В. Гаврилюк