Справа № 341/1836/15-ц
Провадження № 22-ц/4808/941/20
Головуючий у 1 інстанції Мельник І. І.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Василишин Л.В., Горейко М.Д.,

секретаря Капущак С.В.,

з участю апелянта ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення (заочне) Галицького районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Мельником І.І. 31 березня 2016 року,

в с т а н о в и в :

Ужовтня 2015 року ПАТ КБ "Укргазбанк" поданий позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого зазначено, що 18.06.2008 року між ВАТ КБ "Укргазбанк" (правонаступником якого є ПАТ КБ «Укргазбанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 09-ІФ/08-47, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 25000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,8% на рік на суму залишку за кредитом з кінцевим терміном повернення 16.06.2028 року. В забезпечення зобов`язань за вказаним кредитним договором 18.06.2008 року з Банком укладено договір іпотеки та передано в іпотеку однокімнатну квартиру по АДРЕСА_1 . Рішенням Галицького районного суду від 07.10.2011р. стягнуто з ОСОБА_1 на користь АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 197057,26 грн та 3511,34 грн пені, обрахованої станом на 27.12.2010р. Через неналежне виконання умов кредитного договору ОСОБА_1 його борг збільшився і станом на 15.06.2015 року становить суму простроченої заборгованості по процентам у розмірі 11858,04 долари США. Позичальником був наданий Банку договір добровільного страхування іпотеки №04-0901-11-0292 від 13.07.2011 року зі строком дії по 13.07.2012 року, який на час подання позову припинив свою дію. Інших договорів страхування та доказів сплати страхових платежів, які б підтверджували дію договору страхування предмету іпотеки, позичальником не надано.

Станом на 23.12.2015р. сума заборгованості відповідача обрахована за період з 24.12.2012р. по 23.12.2015р. (включно) в межах строків позовної давності та становить 8 749,93 долари США та 135 747,89 грн, з яких: 184,43 дол. США - заборгованість по процентах прострочена, 8565,50 дол. США - заборгованість по процентах поточна, 36729,41 грн - пеня за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності, 99018,48 грн - пеня за несвоєчасну сплату процентів.

З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог Банк просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 8 749,93 долари США та 135747,89 грн. Стягнути заборгованість в сумі штрафу за неналежне виконання умов кредитного договору та договору іпотеки щодо страхування предмету іпотеки в розмірі 8540,00 грн та судові витрати (а.с.2-7, 104-106, том 1).

Рішенням (заочним) Галицького районного суду Івано-Франківської області від 31 березня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 09-ІФ/08-47 від 18.06.2008р. в сумі 8 749,93 долари США та 135 747,89 грн, з яких: 184,43 долари США - заборгованість по процентах прострочена, обрахована за період з 24.12.2012р. по 23.12.2015р. включно; 8565,50 доларів США - заборгованість по процентах поточна, обрахована за період з 24.12.2012р. по 23.12.2015р. включно; 36 729,41 грн - пені за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності; 99 018,48 грн - пені за несвоєчасну сплату процентів, обраховану за період з 24.12.2012р. по 23.12.2015р. Стягнуто 8540,00 грн штрафу за неналежне виконання умов кредитного договору та договору іпотеки щодо страхування предмету іпотеки, а також 5074,23 грн сплаченого судового збору (а.с.190-193, том 1).

Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 03 липня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 31 березня 2016 року залишено без задоволення (а.с.249-250, том 1).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначив, що претензією від 27.12.2010р. про повернення заборгованості по кредиту в сумі 25192,34 доларів США Банк поставив вимогу про сплату в 10-денний термін заборгованості, яка утворилася станом на 27.12.2010р., яка складалася з простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 1259,12 доларів США, поточної заборгованості за кредитом - 22 165 доларів США, заборгованості за несвоєчасну сплату кредиту - 229,42 долари США, неустойку за несвоєчасну сплату процентів - 211,62 долари США. Позивачем до повернення була розрахована вся сума заборгованості за кредитним договором, в тому числі і заборгованість по тілу кредиту,строк сплати якої ще не настав на дату підписання претензії. І, направляючи вимогу, позивач реалізував своє право на дострокове повернення кредиту та змінив умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту.

Зазначив, що у справі №341/1836/15-ц рішенням суду було стягнуто з нього на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитом станом на 27.12.2010р. в розмірі 200 568,81 грн. В даній справі судом встановлено обставини, які не потребують доказування, стосовно зміни умов кредитного договору щодо строків повернення кредиту та реалізації позивачем свого права на дострокове повернення кредиту у відповідності до ст.1050 ЦК України та пункту 3.2.5 Кредитного договору №09-ІФ/08-47 від 18.06.2008р.

На думку апелянта, оскільки банк направив вимогу про дострокове повернення всієї заборгованості, а в подальшому подав позов про дострокове стягнення боргу за цим кредитним договором, який рішенням суду задоволено, то з цього часу договірні правовідносини між ним та банком припинилися. Відповідно, банк втратив право на нарахування відсотків за користування кредитом та право на нарахування неустойки, натомість залишились правовідносини щодо прострочення виконання основного зобов`язання. Тому вважає безпідставною вимогу банку щодо стягнення неустойки та процентів. З аналогічних підстав не підлягає задоволенню і позовна вимога про стягнення 8540,00 грн штрафу. Дана відповідальність передбачена договором, який був припинений, і за порушення, яке було вчинено після його припинення.

З цих підстав просить скасувати заочне рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в позові (а.с. 1-3, том 2).

Представником ПАТ АБ «Укргазбанк» подано відзив на апеляційну скаргу. Вважає її необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає. Вважає, що ОСОБА_1 заяву про перегляд заочного рішення від 31.03.2016 року подано з порушенням строків, передбачених ст.284 ЦПК України. Враховуючи, що відповідач, зловживаючи своїми процесуальними правами, не з`являвся неодноразово в суд, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, немає жодних істотних обставин справи, які не досліджені судом при ухваленні заочного рішення, щоб зумовлювало необхідність його скасування, тому просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення (а.с.23-24, том 2).

У судове засідання не з`явився представник ПАТ АБ «Укргазбанк», про день, місце та час розгляду справи юридична особа повідомлена належним чином.

Від представника ПАТ АБ «Укргазбанк» надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому апеляційний суд розглянув справу за їх відсутності.

Вислухавши пояснення апелянта ОСОБА_1 , доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обгрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судом встановлено, що 18.06.2008 року між ВАТ АБ "Укргазбанк" (правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 09-ІФ/08-47, відповідно до якого банк надав позичальникові кредитні кошти у розмірі 25000 доларів США, у вигляді відновлюваної відкличної кредитної лінії, зі сплатою за користування кредитом 13,8% річних, з кінцевим строком повернення 16 червня 2029 року (а.с.8-11, том 1).

Згідно п. 2.1. Кредитного договору від 18 червня 2008 року в забезпечення виконання зобов`язань за даним договором банком було прийнято в іпотеку однокімнатну квартиру, яка належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу і знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с.13-15, том 1).

Відповідно до п.п. 3.3.3 кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язався повернути суми окремих траншів та здійснювати оплату коштів на рахунок банку щомісячно з першого по десяте число кожного місяця, починаючи з жовтня 2008 року після отримання першого траншу в розмірах відповідно до графіку повернення заборгованості.

27.12.2010 року банк направив ОСОБА_1 претензію про повернення заборгованості по кредиту в сумі 25192,34 долари США із зазначенням, що у разі несплати зазначеної суми або сплати не в повному обсязі через 15 днів після отримання цієї претензії Банк зверне стягнення на заставне майно (а.с.117-118, том 1).

У зв`язку із порушенням відповідачем строків оплати тіла кредиту і відсотків за користування ним, ПАТ КБ «Укргазбанк» в січні 2011 року поданий позов до Галицького районного суду, рішенням якого від 07 жовтня 2011 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором станом на 27.12.2010 року в розмірі 197057 грн. 26 коп. за офіційним курсом НБУ, з яких 186491,13 грн - заборгованість по кредиту, 10566,13 грн - заборгованість по процентах та 3511, 34 грн - заборгованість по пені, а всього - 200568,81 грн та судовий збір в розмірі 1820,00 грн. (копія позовної заяви - а.с.123-124, том 1; копія рішення - а.с.223-225, том 1).

Із позовної заяви від 28 грудня 2010 року встановлено, що станом на 27 грудня 2010 року заборгованість відповідача перед банком по кредиту становить: 23 424, 12 доларів США - тіло кредиту; 1327, 18 доларів США - заборгованість по процентах; 3511,34 грн - заборгованість по пені за несвоєчасну сплату кредиту та процентів, а всього 24751,30 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 27.12.2010 року складає 197057,47 гривень та 3511,34 гривень (пеня).

Із розрахунку заборгованості виходить, що внаслідок порушення графіку сплати коштів відповідачем ОСОБА_1 за період з 28.12.2010 року по 15.06.2015 року (включно) заборгованість за кредитним договором №09-ІФ/08-47 від 18.06.2008 року становить 11 858,04 доларів США та 230 772, 96 грн, з яких: 120,01 доларів США - заборгованість по процентах поточна, 11738,03 доларів США - заборгованість по процентах прострочена, 62992,64 грн - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 167780,32 грн - пеня за несвоєчасну сплату процентів. Внаслідок порушення обов`язку щодо страхування предмету іпотеки позичальник зобов`язаний сплатити на користь Банку штраф у розмірі 8540,00 грн (а.с.19-24, том 1).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст.525,526,1048,1049, 1050,1054 ЦК України, встановивши, що боржник належним чином не виконував умови кредитного договору, забезпеченого іпотекою та врахувавши, що наявність судового рішення про стягнення заборгованості, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, тому наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за простроченими процентами за кредитним договором за вказаний у позові період, підстав для застосування строків позовної давності не має, дійшов висновку, що позивачем доведено наявність заборгованості за кредитом.

З такими висновками суду першої інстанції не погоджується колегія суддів, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України в редакції Закону, чинній на день ухвалення оскаржуваного рішення, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Аналогічні положення Закону містяться у частині 5 статті 82 ЦПК України в редакції Закону на день перегляду оскаржуваного рішення в апеляційному порядку.

З матеріалів справи вбачається, що сторони встановили строк дії договору до повного погашення позичальником заборгованості за кредитом та процентами за користування ними (п.7.4 кредитного договору), кінцевий строк повернення кредиту - 16 червня 2029 року, так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісяця, з першого по десяте число кожного місяця, починаючи з жовтня 2008 року для основної заборгованості (п.3.3.3. кредитного договору) і для процентів за користування кредитом (п.3.3.4. кредитного договору).

Пунктом 5.3 кредитного договору передбачено, що за порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, позичальник зобов`язаний сплатити Банку пеню в розмірі 0,1% від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення платежу від дня виникнення такої прострочки до повного погашення заборгованості, але в межах строків позовної давності.

Згідно п. 3.2.5 кредитного договору, Банк має право вимагати дострокового виконання зобов`язань позичальника за цим договором, забезпеченого іпотекою, зокрема, у разі порушення строків сплати будь-яких платежів за цим договором, в тому числі сплати процентів, комісій, повного/часткового повернення кредиту та інших платежів, передбачених цим договором та договорами іпотеки (п.п.5).

Згідно зі ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України.

За загальними правилами, встановленими нормами статей 526, 530, 611, 629 цього Кодексу, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

За положеннями статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

За правилами, встановленими частинами 2, 3 статті 612 ЦК України, боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки, а за приписом частини 2 статті 1050 цього Кодексу прострочення позичальником повернення чергової частини позики (кредиту) кореспондує праву позикодавця (кредитора) вимагати дострокового повернення частини позики (кредиту), що залишилася, та сплати процентів.

Звернувшись із позовом в 2010 році, ПАТ АБ «Укргазбанк» просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №09-ІФ/08-47 від 18.06.2008р., розраховану станом на 27 грудня 2010 року, в розмірі 24751,30 доларів США та 3 511,35 гривень. Позов судом задоволений у повному обсязі рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 07.10.2011 року.

Із позовної заяви встановлено, що у розмір визначеної заборгованості входить уся сума тіла кредиту, яку відповідач мав сплачувати періодично щомісячно аж до 2029 року.

Таким чином, позивач скористався своїм правом на дострокове стягнення по кредиту.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту, незалежно від способу такого стягнення, змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки.

Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.09.2018 (справа № 186/1974/14-ц), від 12.09.2018 (справа № 473/825/16-ц), від 19.09.2018 (справа № 643/16336/16-ц) та ін.

Отже, 27 грудня 2010 року ПАТ АБ «Укргазбанк» використав право вимагати дострокового повернення суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, ухваливши 07 жовтня 2011 року у справі № 2-126/2011р. рішення про задоволення позовних вимог ПАТ АБ «Укргазбанк».

Починаючи з 28 грудня 2010 року банк набув права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України.

Відтак, висновки суду про те, що наявність рішення за відсутності належного виконання боржником свого зобов`язання не свідчить про припинення договірних відносин, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених договором, є безпідставними.

У разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України про дострокове повернення кредиту, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та пеню припиняється.

Такий висновок узгоджується і з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Права та інтереси кредитора в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У даній справі Банк не заявляв вимог про стягнення сум, визначених ст. 625 ЦК України та позбавлений можливості захистити своє право, подавши відповідних позов.

За таких обставин підстави для покладення на ОСОБА_1 обов`язку сплатити на користь позивача відсотків за користування кредитними коштами та неустойки за період з 24 грудня 2012 року по 23 грудня 2015 року відсутні.

Колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, а тому оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в позові.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення (заочне) Галицького районного суду Івано-Франківської області від 31 березня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: І.О. Максюта

Л.В. Василишин

М.Д. Горейко

Повний текст постанови складено 06 листопада 2020 року.