Справа № 720/2218/19
Провадження № 2/720/950/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Ляху Г.О.

за участю секретаря Скриндіца С.М.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловіка ОСОБА_3 відкрилася спадщина на домоволодіння по АДРЕСА_1 та земельний сертифікат. Спадщину після смерті чоловіка прийняла тільки вона, звернувшись із відповідною заявою до нотаріальної контори. Однак, у зв`язку із смертю чоловіка та відсутністю за ним правовстановлюючих документів на спадкове домоволодіння, вона не може оформити право на спадщину за собою.

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно, посилаючись на те, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 була надана для користування його батькові ОСОБА_4 .. В той же час, домоволодіння за вказаною адресою станом на 1990-1991 роки відносилося до дворів колгоспного типу, в якому були зареєстровані та проживали 3 осіб: він та батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , а тому виходячи із вимог ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР кожен із членів колгоспного двору мав право на 1/3 частку домоволодіння. ІНФОРМАЦІЯ_1 його батько ОСОБА_6 0.З. помер, після його смерті відкрилася спадщина на 1/3 частку домоволодіння. Спадщину після смерті Санду 0.З. по закону прийняли він та ОСОБА_1 , які на час відкриття спадщини постійно проживали із спадкодавцем, тому кожен з них набув право по 1/2 частки домоволодіння. Проте, після прийняття спадщини ним особисто було проведено ремонт житлового будинку літера «Б» за його власні кошти, ОСОБА_1 участь у ремонті не приймала, ремонт проводився за її дозволом, а тому ціна вказаного будинку значно збільшилась внаслідок проведення капітального ремонту, у зв`язку із чим він набув право на нього особисто. Просив визнати за ним право власності на житловий будинок літера «Б» домоволодіння по АДРЕСА_1 та на 1/3 частку інших споруд вказаного домоволодіння в порядку спадкування законом після смерті ОСОБА_3 ..

Ухвалою суду від 23 березня 2020 року вказані позови об`єднані в одне провадження.

Під час розгляду вищезазначеної справи сторони шляхом взаємних поступок уклали мирову угоду, просять її затвердити та провадження по справі закрити.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що мирову угоду слід затвердити та провадження у справі закрити з наступних підстав.

Судом встановлено, що станом на 15 квітня 1991 року домоволодіння по АДРЕСА_1 відносилося до дворів колгоспного типу, в якому були зареєстровані та проживали 3 осіб: ОСОБА_2 та його батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ..

У статті 100 ЦК УРСР у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин, визначено, що в особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження.

Частиною першою статті 112 ЦК УРСР було встановлено, що майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, зокрема, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

Зважаючи, що ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_7 станом на 15 квітня 1991 року були членами колгоспного двору, то виходячи із вимог ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР кожен із них мав право на 1/3 частку домоволодіння.

ІНФОРМАЦІЯ_1 його батько Санду 0.З. помер, після його смерті відкрилася спадщина на 1/3 частку вказаного домоволодіння.

Згідно ст. 1218 ЦК України, діючого на час відкриття спадщини, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Статтею 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлений у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадщину після смерті Санду 0.З. своєчасно прийняли як спадкоємці 1 черги по закону його син ОСОБА_2 та дружина ОСОБА_1 , які на час відкриття спадщини постійно проживали із спадкодавцем, що підтверджується довідкою Тарасовецької сільської ради № 1942 від 30 жовтня 2020 року.

Таким чином, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 набули право по 1/2 частки домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Після прийняття спадщини (тобто 27 вересня 2004 року) ОСОБА_2 особисто було проведено ремонт житлового будинку літера «Б» вказаного домоволодіння за його власні кошти. ОСОБА_1 участь у ремонті не приймала, ремонт проводився за її дозволом, а тому ціна вказаного будинку значно збільшилась внаслідок проведення капітального ремонту, що ОСОБА_1 визнається, а тому в порядку ст. 82 ч.1 ЦПК України дана обставина доказуванню не підлягає.

За змістом ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

У даній справі сторони досягли згоди щодо поділу спільного сумісного майна із урахуванням викладених обставин справи та оскільки укладена між сторонами мирова угода стосується предмету судового спору, який належить тільки сторонам, не суперечить закону і не порушує права та свободи інших осіб, відповідає справжньої волі та домовленості сторін, то укладена між ними мирова угода підлягає затвердженню.

На підставі наведеного, суд керуючись ст.ст. 12, 13, 43, 199, 200, 207, 255 ч. 1 п. 5, 256 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Визнати та затвердити мирову угоду, укладену між сторонами по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно, на наступних умовах:

1.Сторони визнають, що станом на 15 квітня 1991 року ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мали право кожен на 1/3 частку колгоспного двору у домоволодінні по АДРЕСА_1 .

2.Сторони визнають, що після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , вони як спадкоємці 1 черги за законом успадкували його частку в домоволодінні по АДРЕСА_1 , тим самим набули право по 1/2 частки домоволодіння за кожним.

3.Сторони визнають, що після 27 вересня 2004 року ОСОБА_2 за власні особисті кошти з дозволу ОСОБА_1 провів капітальний ремонт житлового будинку літера «Б», гаражу літера «В», огорожу № 2-6, які розташовані у домоволодінні по АДРЕСА_1 , тим самим ціна вказаного будинку, гаражу та огорожі значно збільшилась.

4. Сторони визнають право власності ОСОБА_1 на 1/3 частку домоволодіння по АДРЕСА_1 , а саме внаслідок поділу на наступне нерухоме майно: житловий будинок літера «А», літню кухню літера «Г», сарай літера «Д», літню кухню літера «Е», гараж літера «Є», вбиральню літера «Ж», колодязь № 1.

5. Сторони визнають право власності ОСОБА_2 на 2/3 частки домоволодіння по АДРЕСА_1 , а саме внаслідок поділу на наступне нерухоме майно: житловий будинок літера «Б», гараж літера «В», огорожу № 2-6.

6. Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на домоволодіння по АДРЕСА_1 .

7. На рахунок переліку та вартості спільного сумісного майна подружжя сторони не мають одна до одної жодних претензій та вимог про сплату додаткових коштів. Судові витрати сторони несуть самостійно та з цього приводу не мають один до одного жодних претензій.

8. Сторони обізнані із наслідками укладання мирової угоди, подавши до суду спільну заяву про закриття провадження у справі, зобов`язуються сумлінно виконувати умови, передбачені цією мировою угодою.

Провадження по справі закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Ляху Г.О.