Єдиний унікальний номер судової справи: 225/5191/19
Номер провадження: 2/225/20/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Ткач Г.В.,

за участю

секретарів судового засідання Петрової С.О., Черникової Н.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Бідашко І.Л.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Торецька в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Торецького міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області до ОСОБА_2 про стягнення капіталізованих платежів,-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2019 року уповноважений представник Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Торецького міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення капіталізованих платежів.

В обґрунтування позову зазначив що, фізична особа підприємець ОСОБА_2 (податковий номер НОМЕР_1 ) відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 року №1105-XIV зі змінами та доповненнями (далі - Закон №1105-XIV) з 12.09.2002 року був зареєстрований та перебував на обліку як платник страхових коштів до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві у Торецькому міському відділенні. Був віднесений до 5-го класу ризику та сплачував страхові кошти до Фонду.

Відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VІ (далі - Закон №2464-VІ) ОСОБА_2 з 01.01.2011 року обліковувався у Торецькому міському відділенні Фонду як платник єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та відповідно до 5 класу ризику мав страховий тариф у розмірі 36,8% від сум фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, що включають витрати на виплату основної та додаткової заробітної плати, інших заохочувань і компенсаційних виплат, у тому числі, і в натуральній формі, з яких 3,6354% перераховувалися Пенсійним Фондом України до Фонду соціального страхування.

Під час підприємницької діяльності ОСОБА_2 мав трудовий договір з найманим працівником - ОСОБА_3 , яка під час виконання своїх обов`язків, передбачених трудовим договором, отримала ушкодження здоров`я, про що складений відповідний акт по формі Н-1 від 02.09.2003 року.

За висновком Обласної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії від 10.11.2003 року ОСОБА_3 первинно встановлено 100% втрати професійної працездатності з 10.11.2003 по 10.11.2005. При повторному огляді висновком МСЕК від 03.11.2015 ОСОБА_3 встановлено 80% втрати професійної працездатності та ІІ група інвалідності безстроково. На підставі акту по формі Н-1 від 02.09.2003 року Торецьким міським відділенням Фонду соціального страхування були призначені та виплачуються ОСОБА_3 страхові виплати, у зв`язку з виробничою травмою.

З 30 жовтня 2018 року до Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» внесено запис №5000493 про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за власним рішенням. У зв`язку з чим, оскільки фізична особа підприємець ОСОБА_2 припиняє сплачувати єдиний соціальний внесок, частка якого надходила на рахунок Фонду та була спрямована зокрема на страхові виплати потерпілим на виробництві, у Торецького міського відділення Фонду виникла підстава для проведення розрахунку капіталізованих платежів для проведення в подальшому страхових виплат потерпілій ОСОБА_3 та заявлення кредиторських вимог до ОСОБА_2 .

Постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 765, було затверджено Порядок капіталізації платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов`язань суб`єкта підприємницької діяльності - банкрута перед громадянами внаслідок заподіяння шкоди їх життю і здоров`ю (із відповідними змінами) (далі - Порядок №765).

Згідно з пунктом 1 Порядку № 765 здійснюється капіталізація платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов`язань суб`єкта підприємницької діяльності - банкрута відшкодувати шкоду, заподіяну життю і здоров`ю громадян, у тому числі застрахованих у Фонді соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 Порядку №765, капіталізація платежів здійснюється щодо кожної особи з урахуванням заборгованості за попередні роки та необхідності виплати майбутніх платежів. Під час розрахунку сум цих платежів повинні враховуватися заробітна плата потерпілого, відсоток втрати професійної працездатності, витрати по догляду за потерпілим, на реабілітацію, протезування придбання транспортних засобів та види соціальної допомоги відповідно до медичного висновку, необхідність, сплати одноразової допомоги у зв`язку з травмою або професійним захворюванням, які можуть призвести до смерті потерпілого, а також інших виплат передбачених законодавством.

За змістом пункту 3 Порядку № 765, капіталізація платежів розраховується за період, що визначається як різниця між середньою тривалістю життя для чоловіків і жінок у країні та їх віком на момент здійснення капіталізації.

Згідно з розрахунком потреби в капіталізації коштів фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , станом на 29.05.2019 року загальна потреба в капіталізації складає 1 326 824,54 грн., яку представник позивача просить стягнути з відповідача, а також сплачений судовий збір у розмірі 19902,37 грн.

Торецьким міським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області від 31.05.2019 за №01-06/707 року направлено ОСОБА_2 кредиторську вимогу на суму 1 326 824,54 грн., яку він отримав 02.07.2019 року та на яку надав відповідь за вх.№979/06 від 26.07.2019 про те, що з вимогами Торецького відділення не згоден.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Суду пояснив, що на час виникнення правовідносин відповідач був фізичною особою-підприємцем, у нього були наймані працівники, він сплачував єдиний внесок в Пенсійний фонд та Фонд соціального страхування. Після припинення підприємницької діяльності відповідач повинен сплатити Фонду соціального страхування згідно чинного законодавства суму капіталізованих платежів в розмірі 1 326 824 грн. 54 коп. Зазначив, що Фонд звернувся до суду не з причини того, що відповідач є винним у вчиненні кримінального правопорушення відносно потерпілої, а тому що кожна фізична особа - підприємець чи юридична особа, що ліквідується, згідно Порядку капіталізації платежів та спеціального закону повинна виплатити нараховану капіталізацію. Зазначеними нормами не передбачено звернення Фонду соціального страхування до Держави. Страхові виплати потерпілій як виплачувалися, так і будуть виплачуватися в подальшому, оскільки підставою для нарахування страхових виплат є Акт про нещасний випадок та довідка МСЕК. Доповнив, що зазначені вимоги ґрунтуються на положеннях чинного законодавства та підтверджено рішеннями в аналогічних справах.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначив, що Порядок №756 та ст. 1205 ЦК України в даному випадку не може бути застосовані, оскільки не доведено та взагалі відсутня вина відповідача. За фактом отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_3 триває досудове розслідування у кримінальному провадженні ЄРДР №0000112 від 10.01.2013 року за ч.1 ст.15, ч.1 ст.115 КК України. Винну особу не встановлено. Згідно зі складеним Актом про нещасний випадок, його причиною є хуліганські дії особи, інших, в тому числі особистих мотивів не встановлено. Відтак, вважає, що в даному випадку має відповідати держава.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні на підставі ст. 234 ЦПК України суду пояснив, що у нього з ОСОБА_3 був укладений трудовий договір, вона працювала в магазині в м. Артемове. В 2003 році в магазин зайшов чоловік та ударив її ножем в шию. Йому зателефонували, він приїхав на місце, потерпілу відвезли до лікарні, проводились слідчі дії. Крадіжки з магазину не було. ОСОБА_3 вижила, її доставили в травматологію до м. Донецьк, їй пощастило, тому що ніж застрягав між кісткою. Після того, що трапилося, він ще 15 років працював, хоч і є особою з інвалідністю ІІІ групи та має низку хронічних захворювань. Проте, тяжко працювати не може, бо має протипоказання, тому пішов на групу. Внески до Фонду соціального страхування сплачував регулярно, претензій до нього не було. Після припинення підприємницької діяльності повідомив про це Фонд соціального страхування. Отримував лист з Фонду вимогою про сплату капіталізації. Однак, оскільки злочин не вчиняв, жодним чином не причетний відповідальності. Вважає, що шкода повинна компенсуватися за рахунок державного бюджету, як зазначено в ст. 1177 ЦК України. Він як підприємець не мав змоги захистити потерпілу. Відповідно до ст.27 Конституції України обов`язок держави захищати життя людини. Аналогічні роз`яснення надали йому за телефоном Урядової «гарячої лінії».

Вислухав пояснення сторін, дослідив матеріали справи, суд доходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 до 30.10.2018 року здійснював свою діяльність як фізична особа-підприємець та з 12.09.2002 року був зареєстрований у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Торецьк (Дзержинськ) Донецької області як платник страхових внесків, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру фізичних осіб-підприємців та повідомленням Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Торецьк (Дзержинськ) про реєстрацію №332.

З 01.07.2002 по 30.09.2003 ОСОБА_3 перебувала в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_4 , звільнена 30.09.2003 року на підставі ч.2 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, що підтверджено копією трудової книжки.

04 серпня 2003 з ОСОБА_3 стався нещасний випадок на виробництві, про що свідчить акт форми Н-1 від 02 вересня 2003 року (вид події: хуліганські дії, медичний висновок: проникаюче колото-різане поранення шийного відділу та спинного мозку; на усунення причин ФОП ОСОБА_2 предписано встановити морозильну камеру в місці, що унеможливлює доступ сторонній осіб).

Відповідно до Акту розслідування причин нещасного випадку від 04.08.2003 року в магазині ПП ОСОБА_2 з продавцем ОСОБА_3 висновок комісії, що нещасний випадок пов`язаний з виробництвом, прийняти до обліку, скласти Акт по формі Н-1.

За висновком МСЕК від 10.11.2003 року ОСОБА_3 первинно встановлено 100% втрати професійної працездатності з 10.11.2003 по 10.11.2005. При повторному огляді висновком МСЕК від 03.11.2015 ОСОБА_3 встановлено 80% втрати професійної працездатності та ІІ група інвалідності безстроково.

Відділенням виконавчої дирекції Фонду в м. Дзержинськ Донецької області ОСОБА_3 призначені страхові виплати по відшкодуванню шкоди у зв`язку з виробничою травмою (постанова №0508/5902/59/02/84 від 14.03.2019 року - щомісячна страхова виплата з 01.03.2019 ОСОБА_3 складає 3285,60 грн. безстроково).

За повідомленням державного реєстратора 30.10.2018 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис №5000493 про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 .

Відповідно до розрахунку потреби в капіталізації коштів фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 для розрахунку з потерпілими на виробництві загальна потреба станом на 29.05.2019 року складає 1326824,54 грн.

Згідно з інформацією, наданою Торецьким ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області у кримінальному провадженню ЄРДР №0000112 від 10.01.2013 року за ч.1 ст.15, ч.1 ст.115 КК України за фактом нападу на ОСОБА_3 проведеними заходами встановити особу злочинця не надалось можливим, досудове розслідування триває.

За змістом статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.

Фонд є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується його правлінням. Тобто не наділений владними управлінськими функціями, що зазначено в п.9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ».

Як вбачається з матеріалів справи, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Торецького міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області звернулося до суду з позовною заявою про стягнення капіталізованих платежів, що свідчить про приватноправовий характер правовідносин, які виникли між сторонами.

Правовідносини між сторонами регулюються нормами ЦК України, Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 року №765, якою затверджено «Порядок капіталізації платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов`язань суб`єкта підприємницької діяльності - банкрута перед громадянами внаслідок заподіяння шкоди їх життю і здоров`ю» (чинний на час виникнення правовідносин, новий «Порядок

капіталізації платежів до Фонду соціального страхування України у випадках ліквідації страхувальників» затверджено постановою КМУ від 4 грудня 2019 року № 986), тощо.

Так, державна система соціального захисту населення серед інших завдань має на меті, в тому числі, матеріальне забезпечення і підтримку непрацездатних громадян за рахунок фондів, сформованих працездатними членами суспільства та є системою гарантій, що передбачають матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби; повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, тощо за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Відтак, суд зазначає, що положення ст.1177 ЦК України, що передбачає відшкодування (компенсацію) шкоди фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом та ст. 1207 ЦК України щодо обов`язку держави відшкодувати шкоду, завдану каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю внаслідок злочину якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною, на які посилається відповідач та його представник регулюють інший вид правовідносин, а саме правовідносин з відшкодування шкоди особі, яка потерпіла від злочину.

Звертаючись з позовною заявою позивач не ставить питання про відшкодування спричиненої шкоди потерпілій, а посилаючись на необхідність сплати ОСОБА_3 належних страхових виплат, розрахував суму їх капіталізації, просить стягнути їх з відповідача.

Інші обставини сторонами не оспорюються.

Відтак, предметом спору між сторонами по справі є невиконання відповідачем ОСОБА_2 його обов`язку після припинення підприємницької діяльності нести відповідальність за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, а не перед потерпілим, у зв`язку з спричиненням шкоди.

Відповідно до положень статей 1 та 4 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Страхувальниками є роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок. Платниками єдиного внеску є також і фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту).

З 07 липня 2014 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення процедури державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичних осіб-підприємців за заявницьким принципом» від 13 травня 2014 року № 1258-VII( далі - Закон України № 1258-VII), яким була скасована стаття 50-1 ЦК України.

З дня набрання чинності цим Законом запроваджується заявницький принцип державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців, який не передбачає обов`язок фізичної особи - підприємця письмово повідомляти кредиторів про прийняте рішення щодо припинення її підприємницької діяльності, встановлювати порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог, а також обов`язок щодо розгляду вимог кредиторів.

Згідно з ч.1 ст.51 Цивільного кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Статтею 52 Цивільного кодексу України передбачено, що фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернуто стягнення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 112 Цивільного кодексу України у разі ліквідації платоспроможної юридичної особи вимоги її кредиторів задовольняються у першу чергу щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, та вимоги кредиторів, забезпечені заставою чи іншим способом.

Частиною другою статті 1205 Кодексу передбачено, що у разі ліквідації юридичної особи платежі, належні потерпілому або особам, визначеним статтею 1200 цього Кодексу, мають бути капіталізовані для виплати їх потерпілому або цим особам у порядку, встановленому законом або іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві визначає Закон України від 23.09.1999 №1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Страхування від нещасного випадку є самостійним видом загальнообов`язкового державного соціального страхування, за допомогою якого здійснюється соціальний захист, охорона життя та здоров`я громадян у процесі їх трудової діяльності.

Згідно ст. 2 цього Закону законодавство про страхування від нещасного випадку складається із Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Кодексу законів про працю України, Закону України "Про охорону праці" та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до ст.3 Закону № 1105-XIV основними принципами страхування від нещасного випадку є, зокрема, своєчасне та повне відшкодування шкоди страховиком; обов`язковість страхування від нещасного випадку осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) та інших підставах, передбачених законодавством про працю, а також добровільність такого страхування для осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності.

Статтею 1 Закону зокрема визначено, що страхувальниками є роботодавці, а в окремих випадках - застраховані особи. Страховик - Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Роботодавцем вважається юридична (підприємство, установа, організація) або фізична особа, яка в межах трудових відносин використовує працю фізичних осіб. Об`єктом страхування від нещасного випадку є життя застрахованого, його здоров`я та працездатність.

Як вбачається зі ст.35 Закону особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту) або на інших підставах, передбачених законодавством про працю, підлягають обов`язковому страхуванню від нещасного випадку.

За змістом частини 1 статті 15 Закону страхування від нещасного випадку здійснює Фонд соціального страхування від нещасних випадків - некомерційна самоврядна організація, що діє на підставі статуту, який затверджується її правлінням.

За приписами пункту 5 ч.1 ст.11 Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків провадить акумулювання страхових внесків, має автономну, незалежну від будь-якої іншої, систему фінансування. Фінансування Фонду соціального страхування від нещасних випадків здійснюється за рахунок капіталізованих платежів, що надійшли у випадках ліквідації страхувальників у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що вимоги ст.11 Закону та положення Порядку щодо капіталізації платежів поширюються на всі випадки ліквідації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Положеннями пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 року №765 "Про затвердження Порядку капіталізації платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов`язань суб`єкта підприємницької діяльності - банкрута перед громадянами внаслідок заподіяння шкоди їх життю і здоров`ю" (далі - Порядок № 765), чинної на час виникнення правовідносин) передбачено, що капіталізація платежів здійснюється щодо кожної особи з урахуванням заборгованості за попередні роки та необхідності виплати майбутніх платежів.

Під час розрахунку сум цих платежів повинні враховуватися заробітна плата потерпілого, відсоток втрати професійної працездатності, витрати по догляду за потерпілим, на реабілітацію, протезування, придбання транспортних засобів та види соціальної допомоги відповідно до медичного висновку, необхідність сплати одноразової допомоги у зв`язку з травмою або професійним захворюванням, які можуть призвести до смерті потерпілого, а також інших виплат, передбачених законодавством; капіталізація платежів розраховується на період, що визначаться як різниця між середнього тривалістю життя для чоловіків і жінок у країні та їх віком на момент здійснення капіталізації.

Відповідно до п.3 вказаного Порядку № 765 капіталізація платежів, передбачених підпунктами 1 - 5 пункту 2 цього Порядку, розраховується на період, що визначається як різниця між середньою тривалістю життя для чоловіків і жінок у країні та їх віком на момент здійснення капіталізації. Під час розрахунку сум цих платежів повинні враховуватися заробітна плата потерпілого, відсоток втрати професійної працездатності та інше.

Положеннями частини 8 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15 травня 2003 року передбачено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року у справі № 6-125цс13, зазначено про те, що відповідно до ст.ст.51,52,598-609 ЦК України, 47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», однією із особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у разі припинення суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Таким чином, із внесенням до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця у ОСОБА_2 виникли зобов`язання перед Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо сплати капіталізованих платежів, розрахованих відносно потерпілого.

Положення ст. 11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та Постанови Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 року №765 розповсюджуються на дані правовідносини, оскільки зазначеними нормами передбачений обов`язок страхувальника проводити капіталізацію страхових виплат у всіх випадках ліквідації, а не лише у випадку ліквідації підприємства - банкрута. Вказаний обов`язок щодо сплати визначених позивачем сум виникає в момент держаної реєстрації припинення підприємницької діяльності з підстави власного рішення такої особи.

Сума капіталізації платежів страхових виплат, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 в загальному розмірі 1326824,54 грн., розрахована відповідно до Порядку.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, оскільки позивачем при подачі позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 19902,37 грн., що підтверджується платіжним дорученням №5903 від 07.08.2019 року, при задоволенні позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 19902,37 грн.

Керуючись ст. ст. 12,13, 76-81,89, 141, 258, 259, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимогиУправління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Торецького міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області до ОСОБА_2 про стягнення капіталізованих платежів, задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області суму капіталізованих платежів в розмірі 1 326 824 (один мільйон триста двадцять шість тисяч вісімсот двадцять чотири) гривні, 54 коп. та судовий збір в сумі 19902 (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот дві) гривні, 37 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу (п. 15.5 ч. 1 Розділу XIІІ Перехідних Положень ЦПК України).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Торецького міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, юридична адреса: Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Свободи, будинок 5, адреса відокремленого підрозділу: 85200, м. Торецьк, вул. Маяковського, буд.34, , р/р 5029 Казначейство України в (ЕАП) УДКСУ у м. Торецьку, МФО 899998.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлено 14.02.2020 року.

Суддя: