ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2020 року м. Херсон

Справа №655/807/19

Провадження №22ц/819/1345/20; 22ц/819/1372/20

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий Бездрабко В.О. (суддя-доповідач)

судді: Базіль Л.В.

Приходько Л.А.

секретар судового засідання: Дундич А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Дембовський Віталій Іванович, та апеляційну скаргу акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на рішення Горностаївського районного суду Херсонської області від 25 червня 2020 року та додаткове рішення суду від 22 липня 2020 року, ухвалені під головуванням судді Посунько Г.А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" про визнання протиправними та скасування наказів про застосування дисциплінарного стягнення та звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

03 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (далі АТ «ДПЗКУ») про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що з 13 березня 2018 року він працював у філії АТ "ДПЗКУ" "Братолюбівський елеватор" на посаді майстра дільниці № 1, а з 01 червня 2018 року обіймав посаду начальника дільниці № 1.

Наказами в.о. начальника філії АТ "ДПЗКУ" "Братолюбівський елеватор" №129 від 24 травня 2019 року та №162 від 01 серпня 2019 року був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, за що йому оголошено догани.

Наказом №89-п від 08 серпня 2019 року звільнений з посади на підставі ст.40 ч.1 п.3 КЗпП України, за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Зазначив, що порушення трудової дисципліни не допускав, вважає, що притягнення до дисциплінарної відповідальності 01 серпня 2019 року та звільнення з посади 08 серпня 2019 року відбулося з порушенням вимог трудового законодавства, зокрема, ст.149, 43 КЗпП України, без відібрання роботодавцем від нього письмових пояснень та за наявності рішення профспілкової організації про відмову у наданні згоди на розірвання трудового договору.

Посилаючись на наведене, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив визнати незаконними та скасувати накази філії АТ "ДПЗКУ" "Братолюбівський елеватор" від 01 серпня 2019 року №162 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 "; наказ від 08 серпня 2019 року №89-п про звільнення позивача з посади начальника дільниці №1 на підставі п.3 ст.40 КЗпП України; поновити його на посаді начальника дільниці № 1 філії АТ "ДПЗКУ" "Братолюбівський елеватор" та стягнути з АТ "ДПЗКУ" на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 28717,29 грн. та 5000,00грн. в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди.

Рішенням Горностаївського районного суду Херсонської області від 25 червня 2020 року позов задоволено частково.

Ухвалено визнати протиправним та скасувати наказ філії АТ "ДПЗКУ" "Братолюбівський елеватор" від 01 серпня 2019 року № 162 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 ".

Визнати протиправним та скасувати наказ філії АТ "ДПЗКУ" "Братолюбівський елеватор" від 08 серпня 2019 року № 89-п про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника дільниці № 1 на підставі п.3 ст.40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника дільниці №1 АТ "ДПЗКУ" "Братолюбівський елеватор".

Стягнути з АТ "ДПЗКУ" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 09 серпня 2019 року по 07 листопада 2019 року в сумі 28717,29 грн., без виключення сум відрахувань податків та інших обов`язкових платежів, а також моральну шкоду в сумі 3000,00 грн., всього - 31717,29 грн.

Стягнути з АТ "ДПЗКУ" на користь держави судовий збір в сумі 6306 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі допущено до негайного виконання.

30 червня 2020 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Дембовського В.І., звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути на свою користь з відповідача 12300,00грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Додатковим рішення суду від 22 липня 2020 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Дембовського В.І. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просить рішення суду від 26 березня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Скарга мотивована тим, що позивач неодноразово притягався до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання посадових обов`язків, що стало підставою для його подальшого звільнення з роботи. 24 травня 2019 року позивачу була оголошена догана за порушення умов зберігання зерна, його кількісного обліку, що ОСОБА_1 не оскаржувалося.

За результатами перевірки якості зернових та олійних культур, що перебували на зберіганні у філії товариства «Братолюбівський елеватор», на підставі доповідної записки від 26 липня 2019 року, наказом №162 від 01 серпня 2019 року ОСОБА_1 оголошена догана. Позивач відмовився від надання письмових пояснень щодо фактів виявлених порушень та ознайомлення з наказом №162, про що складені відповідні акти.

05 серпня 2019 року виконуючий обов`язки начальника філії АТ «ДПЗКУ» «Братолюбівський елеватор» звернувся до профспілкового комітету з поданням про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 з посади, у задоволенні якого відмовлено. Оскільки відмова профспілкового комітету не була вмотивованою, наказом №89-п від 08 серпня 2019року позивач був звільнений з посади.

Апелянт зазначив, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення проведено у відповідності до вимог трудового законодавства, а висновки суду про зворотнє не відповідають фактичним обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Дембовський В.І., діючий в інтересах ОСОБА_1 , вказавши на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції від 25 червня 2020року, просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , діючий через свого представника - адвоката Дембовського В.І., ставить питання про скасування додаткового рішення суду від 22 липня 2020року та прийняття нового судового рішення про стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12300,00грн.

Вказав, що суд, задовольнивши позовні вимоги частково, в порушення положень ст.141 ЦПК України, безпідставно відмовив у стягненні витрат по відшкодуванню вартості наданих ОСОБА_1 послуг з професійної правничої допомоги.

У відзиві на цю апеляційну скаргу АТ «ДПЗКУ» товариство вказало на недоведеність позивачем понесення ним у справі витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12300,00грн. та правомірність висновку суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення судових витрат.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 просив подану ним апеляційну скаргу задовольнити з підстав, викладених у скарзі; у задоволенні апеляційної скарги АТ «ДПЗКУ» відмовити в повному обсязі, оскільки рішення суду по суті пред`явлених позовних вимог є правильним, відповідає встановленим та перевіреним судом фактичним обставинам справи, підтвердженим належними доказами.

Представник АТ «ДПЗКУ» просив рішення суду від 25 червня 2020 року скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволені позову ОСОБА_1 , а додаткове рішення суду від 22 липня 2020 року залишити без змін.

Заслухавши доповідача, сторони, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та додаткового судового рішення, в межах доводів апеляційних скарг та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював в філії АТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» "Братолюбівський елеватор" з 13 березня 2018 року на посаді майстра дільниці № 1, а з 01 червня 2018 року обіймав посаду начальника дільниці № 1.

Наказом в.о. директора філії АТ "ДПЗКУ" "Братолюбівський елеватор" від 08 серпня 2019 року № 89-п, ОСОБА_1 був звільнений з посади на підставі ст.40 п.3 КЗпП України (систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення).

В ході розгляду справи встановлено, що наказом в.о. директора філії АТ "ДПЗКУ" "Братолюбівський елеватор" від 24 травня 2019 року № 129, ОСОБА_1 за неналежне виконання посадових обов`язків, відповідно до п.2 Розділу 2 та п.4 Розділу 4 Посадової інструкції начальника виробничої дільниці основного виробництва (елеватор), був притягнутий до дисциплінарної відповідальності та йому оголошена догана. Застосування цього дисциплінарного стягнення позивачем не оскаржувалося.

Згідно ст. 139 КЗпПУкраїни працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

На підставі наказу ПАТ «ДПЗКУ» №340 від 05 липня 2019 року співробітниками виробничого управління департаменту елеваторної діяльності та реалізації готової продукції товариства в період з 08 по 10 липня 2019 року в філії товариства «Братолюбівський елеватор» проведена перевірка якісних показників зерна врожаю 2019 року, в ході якої при обстеженні насіння ріпаку в складі напільного зберігання № 14 (відповідальна особа - начальник дільниці ОСОБА_1 ) виявлений невластивий запах, зерно знаходилось в насипі висотою біля п`яти метрів, що є порушенням вимог Інструкції № 9-7-88 «По зберіганню зерна, маслосемян, муки та крупи, затвердженої наказом Міністерства Хлібопродуктів СРСР від 24 липня 1988р., №185, згідно якої висота насипу зерна сухого та середньої сухості встановлюється для насіння ріпаку не більше трьох метрів. Результати перевірки оформлені у вигляді доповідної записки від 26 липня 2019 року (а.с.33, 34), якою рекомендовано притягнути ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, оголосивши йому догану.

Згідно ст. 147 КЗпПУкраїни за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.

Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Відповідно ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Підставою застосування догани є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права: КЗпП України, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця.

Встановлено, що наказом в.о. директора філії АТ "ДПЗКУ" "Братолюбівський елеватор" від 01 серпня 2019 року № 162, ОСОБА_1 був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за неналежне виконання посадових обов`язків по кількісному та якісному зберіганню зерна (а.с.8).

Підставою для застосування дисциплінарного стягнення стали вищезазначена доповідна записка Департаменту елеваторної діяльності та реалізації готової продукції АТ "ДПЗКУ" від 26 липня 2019 року № 7-1/364 та пояснювальна записка ОСОБА_1 від 09 липня 2019 року.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування наведеного наказу №162 від 01 серпня 2019 року, суд першої інстанції вважав, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності відбулося без зазначення у наказі конкретних порушень позивачем трудової дисципліни; без відібрання від ОСОБА_1 письмових пояснень за фактами виявлених порушень, а проведення перевірки діяльності елеватора відбулося так би мовити «на око» без здійснення необхідних замірів та досліджень, що суд визнав неприпустимим.

Проте, погодитися з рішенням суду в цій частині не можна з огляду на наступне.

Так, оскаржуваний наказ містить посилання на виявлені порушення ОСОБА_1 трудових обов`язків, пов`язані із кількісними та якісними показниками зберігання зерна у складі елеватора.

09 липня 2019 року, тобто в ході проведення перевірки, позивачем надавалися письмові пояснення по фактам виявлених недоліків в його роботі (а.с.67), а відтак відсутні підстави вважати, що в порушення ст.149 ч.1 КЗпП України роботодавцем не відбиралися пояснення працівника до застосування до нього дисциплінарного стягнення. Висновки суду про те, що письмові пояснення мали бути відібрані лише в проміжок часу після складання доповідної записки від 26 липня 2019 року до видання наказу 01 серпня 2019 року, позбавленні правового обґрунтування.

Слід зауважити, що відповідно до пред`явлених позовних вимог в судовому порядку не оскаржувалися правомірність проведення перевірки діяльності елеватора, способи організації цієї перевірки та її результати, а тому висновки суду про неправильну організацію її проведення, серед іншого, без здійснення замірів та відібрання проб, є неприйнятним. При цьому, звертає на себе увагу те, що такі висновки суд зробив на підставі показів свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які не входили до складу комісії та за відсутності належних й допустимих доказів, що ці свідки були достеменно обізнані щодо способів здійснення перевірки діяльності елеватора уповноваженими на те особами. За матеріалами справи встановлено, що вказані свідки обіймали посади начальника виробничо-технологічної лабораторії та техніка-лаборанта, відповідно, а в ході проведеної перевірки були виявленні суттєві недоліки в організації роботи лабораторії та безпосередньо її начальника ОСОБА_2 , що викликає обґрунтовані сумніви в об`єктивності наданих свідками пояснень.

Отже, встановлені у справі фактичні обставини дають підстави вважати, що притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності 01 серпня 2019 року відбулося у відповідності до вимог трудового законодавства, з дотриманням встановленої законом процедури, з приводу чого рішення суду в цій частині підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

В матеріалах справи (а.с.31) наявна доповідна записка головного бухгалтера елеватора від 10 липня 2019 року про неправильне оформлення товарно-транспортних накладних (без вказання винних осіб), на яку посилався представник відповідача як на підставу доведення факту порушення ОСОБА_1 трудової дисципліни. Однак, ці посилання є неприйнятними з огляду на недоведеність в ході судового розгляду наявності у позивача службових обов`язків, пов`язаних із заповнення цих накладних.

Згідно з вимогами ч. 1 і ч. 7 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 3 ст. 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Матеріали справи свідчать, що 05 серпня 2019 року керівник філії АТ "ДПЗКУ" "Братолюбівський елеватор" звернувся до профспілкового комітету, членом якого є позивач, із поданням про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 за ст.40 п.3 КЗпП України (а.с.37).

Згідно витягу з протоколу засідання профспілкового комітету філії від 06 серпня 2019 року, профспілкова організація відмовила у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 за ст.40 КЗпП України, пославшись на те, що виявлені перевіркою порушення у діяльності позивача можливо віднести до категорії нормального виробничо-господарського ризику, які не заподіяли шкоди підприємству ( а.с.78, 79).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вважав, що подальше звільнення позивача з посади відбулося за відсутності на це згоди профспілкової організації, передбаченої ст.43 ч.1 КЗпП України, а надана відмова у розірванні договору є обґрунтованою.

В ході розгляду справи №202/2817/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 08 жовтня 2010 року звернув увагу на таке, що розглядаючи трудовий спір, суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості, оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права.

Обґрунтованість рішення профспілкового органу повинна оцінюватись судом, виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України, стаття 3 ЦК України).

Рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

З огляду на наведене не можна погодитися з висновком суду першої інстанції про надання первинною профспілковою організацією філії АТ «ДПЗКУ» «Братолюбівський елеватор» обґрунтованого рішення про відмову у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 лише з посиланням на те, що дії позивача не заподіяли шкоди підприємству та ці дії можливо віднести до категорії нормального виробничого ризику, а відтак такі висновки суду підлягають виключенню з мотивувальної частини судового рішення від 25 червня 2020 року.

Як зазначалося вище, 08 серпня 2019 року згідно наказу в.о. директора філії АТ "ДПЗКУ" "Братолюбівський елеватор" №89-п, ОСОБА_1 був звільнений з посади за ст.40 ч.1 п.3 КЗпП України. Підставами для звільнення стало попереднє притягнення позивача до дисціплінарної відповідальності 24 травня та 01 серпня 2019 року (а.с.7).

Згідно п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався до дисциплінарної та громадської відповідальності, та порушив її знову.

Аналогічне тлумачення поняття «систематичності» застосоване в ухвалі Верховного Суду від 08 жовтня 2018 року в справі № 641/6317/16-ц (провадження № 61-41679ск18).

Пунктом 22, 23 постанови пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" визначено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40, п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

За передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Вирішивши питання про визнання протиправним та скасування наказу №89-п від 08 серпня 2019 року, поновлення ОСОБА_1 на роботі, суд першої інстанції правильно зазначив, що після притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності 01 серпня 2019 року, останній не вчинив нового дисциплінарного проступку, а отже його звільнення проведено в порушення приписів ст. 149 ч.2 КЗпП України, якою визначено, що за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. Притягнення до дисциплінарної відповідальності за одне й те саме діяння є неприпустимим.

Відповідно до статті 235 КЗпП України при прийнятті рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, визначеними Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Поновивши ОСОБА_1 на роботі, суд правомірно, з урахування вимог ст.235 КЗпП України, стягнув з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 28717,29грн., провівши розрахунок виплат, які підлягають стягненню, згідно довідки філії АТ «ДПЗКУ» «Братолюбівський елеватор» від 30 вересня 2019 року.

Хоча АТ «ДПЗКУ» в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду від 25 червня 2020 року в цілому, проте доводи апеляційної скарги не містять конкретних посилань щодо неправильності визначеного судом розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а відтак правильність судового рішення в цій частині не переглядається.

Згідно зі статтею 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно зі статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

Враховуючи, що КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір такого відшкодування суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті та з урахуванням інших обставин справи.

Встановивши порушення трудових прав ОСОБА_1 , пов`язані з його незаконним звільненням, необхідністю звернення до суду для відновлення порушених прав, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо відшкодування заподіяної моральної шкоди, стягнувши на користь ОСОБА_1 3000,00грн.

У відповідності до ст. 141 ч.13 ЦПК України, суд апеляційної інстанції у випадку зміни рішення або його скасування та прийняття нового судового рішення, відповідно змінює розподіл судових витрат.

За частиною першою наведеної норми права судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи встановлено, що за результатами розгляду справи судом першої інстанції з АТ «ДПЗКУ» в рахунок держави стягнутий судовий збір у розмірі 6306,00грн., виходячи із задоволення двох немайнових вимог та однієї майнової вимоги, вартість яких становить 2102,00грн. кожна. У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги товариства та зміною рішення суду від 25 червня 2020 року стягнутий судом розмір судового збору підлягає зменшенню до 4204,00грн. (пропорційно розміру задоволених позовних вимог 6306,00грн. 2102,00грн.).

Щодо ухвалення додаткового рішення суду від 22 липня 2020 року.

Судовим розглядом встановлено, що 03 вересня 2019 року між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Дембовським В.І., який діє на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ХС № 000216, виданого на підставі рішення Ради адвокатів Херсонської області від 10 квітня 2019 року № 1, укладений Договір про надання правової допомоги (а.с. 81,83).

Згідно акту №1приймання-передачі наданих послуг від 26 червня 2020 року до договору про надання правової допомоги від 03 вересня 2019 року, визначений детальний опис кожної із наданих адвокатом позивачу послуг, пов`язаних із розглядом справи у загальному розмірі 12300,00 грн., а саме: 1) правовий аналіз документів - 2 години, ціна по 600 грн., на загальну суму 1200 грн., 2) складання письмової консультації відносно наявних способів та конкретних дій - 2 години, ціна по 600 грн., загальна сума 1200 грн., 3) складання тексту заяви про збільшення та уточнення позовних вимог - 5 годин, ціна по 600 грн., загальна сума 3000 грн., 4) підготовка копій документів, необхідних для подання заяви про збільшення та уточнення позовних вимог, а також подання заяви про збільшення та уточнення позовних вимог - 1 година, вартістю 600 грн., 5) правовий аналіз відзиву відповідача та вивчення судової практики - 2 години. ціна по 600 грн., загальна сума 1200 грн., 6) підготовка процесуальних документів (заяви про виклик свідків) - 1 година, вартість 600 грн., 7) участь в судовому засіданні 09 грудня 2019 року - 1 година - 600 грн., 8) участь в судовому засіданні 23 січня 2020 року - 1 година - 600 грн., 9) участь в судовому засіданні 12 березня 2020 року - 3 години - 1800 грн., 10) участь в судовому засіданні 05 червня 2020 року - 1 година- 600 грн., 11) участь в судовому засіданні 25 червня 2020 року - 1,5 годин за ціною по 600 грн., загальна сума 900 грн. (а.с.182).

Відмовивши у задоволенні вимог про стягнення з АТ «ДПЗКУ» на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, місцевий суд вказав, що адвокатом не наданий детальний опис робіт (наданих послуг) здійснений ним для надання правової допомоги. Крім того, ОСОБА_1 не доведено, що він поніс витрати на оплату вартості наданих йому послуг з правничої допомоги.

Однак, колегія суддів не може погодитися з висновком суду з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

У постанові від 12 лютого 2020року у справі №648/1102/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Отже, посилання суду першої інстанції про те, що позивач не надав доказів на підтвердження понесення ним витрат на оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку, не є підставою для відмови у задоволенні вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають сплаті за результатами розгляду справи, й можливість такого стягнення визначена на законодавчому рівні.

При цьому, необхідність подання стороною на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу детального опису робіт (наданих послуг), передбаченого ч.3 ст.137 ЦПК України, не пов`язано з наданням документу саме з назвою «опис робіт», а має містити інформацію щодо фактично наданих адвокатом робіт чи послуг у відповідності до ст.137 ч.2 п.1 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що наданий позивачем акт №1 приймання-передачі наданих послуг від 26 червня 2020 року містить детальну інформацію по обсягу наданої ОСОБА_1 правничої допомоги.

Врахуючи принцип диспозитивності та змагальності сторін у судовому процесі, та відсутність конкретизованих клопотань відповідача щодо заявленого до стягнення розміру судових витрат на правничу допомогу у розумінні ст.137 ч.5, 6 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку про скасування додаткового рішення Горностаївського районного суду Херсонської області від 22 липня 2020 року та ухвалення нової постанови про часткове задоволення заяви представника ОСОБА_1 адвоката Дембовського В.І. про стягнення з АТ «ДПЗКУ» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8610,00грн., у відповідності до пропорційного задоволення пред`явлених позовних вимог (ст. 141 ч. 2 п.3 ЦПК України).

Керуючись ст.367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Дембовський Віталій Іванович, та апеляційну скаргу акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» задовольнити частково.

Рішення Горностаївського районного суду Херсонської області від 25 червня 2020 року в частині визнання протиправним та скасування наказу філії акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» "Братолюбівський елеватор" від 01 серпня 2019 року № 162 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 " скасувати та прийняти в цій частині нову постанову про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Змінити рішення суду в частині стягнення з акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на користь держави розміру судового збору з 6306,00грн. до 4204,00грн.

В решті рішення суду від 25 червня 2020 року залишити без змін, з підстав викладених в мотивувальній частині цієї постанови.

Додаткове рішення Горностаївського районного суду Херсонської області від 22 липня 2020 року скасувати та прийняти нову постанову.

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Дембовського Віталія Івановича про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.

Стягнути з акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8610,00грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 10 листопада 2020 року.

Головуючий: В.О. Бездрабко

Судді: Л.В. Базіль

Л.А. Приходько