Справа № 450/2348/20 Провадження № 2/450/1403/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

"18" листопада 2020 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Мельничук І. І.

при секретарі Покидько Л. Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення, -

в с т а н о в и в :

позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право на користувань житловим приміщенням у житловому будинку АДРЕСА_1 ; зобов`язати Сокільницьку сільську раду зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_2 та її малолітнього сина ОСОБА_3 .

В обґрунтовування позову вказує на те, що він є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . На даний момент в житловому будинку зареєстрований позивач, його мати ОСОБА_4 та сестра, ОСОБА_5 , які проживають в будинку, а також - сестра, відповідач у справі ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 , 2013 року народження, які з 2013 року в будинку не проживають. Відповідач витрати по утриманню будинку не несе, матері та сестрі інваліду першої групи допомагати відмовляється, добровільно покинула місце реєстрації та проживає у належній її квартирі у м. Львові. Перешкод в користуванні житловим приміщенням позивач відповідачу не чинить. Таким чином у зв`язку із відсутністю за місцем реєстрації протягом тривалого часу відповідач втратив право на користування цим будинком та залишаючись у ньому зареєстрованою створює тим самим перешкоди у користуванні цим будинком позивачем на власний розсуд.

Ухвалою від 05.08.2020 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

16.10.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, відзив не подала, про причини неявки суд не повідомила, хоч належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи.

З`ясувавши думку позивача висловлену у поданій ним письмовій заяві, суд вважає, що існує достатньо підстав визначених ст. 280 ЦПК України для проведення судового розгляду справи, без участі відповідача, у відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, за наявними у ній доказами та ухвалення за його результатом заочного рішення, відповідно ст. 282 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

ОСОБА_1 1993 року народження є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 , що підтверджується наявною в матерілах справи копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.09.2018 року.

Згідно з довідкою про склад сім`ї №1037 від 27.07.2020 року, виданою Сокільницькою сільською радою Пустомитівського району, Львівського області в будинку зареєстровані: ОСОБА_1 1993 року народження; ОСОБА_4 1966 року народження; ОСОБА_5 1988 року народження; ОСОБА_2 1990 року народження; ОСОБА_3 2013 року народження.

Позивач зазначає, що ОСОБА_2 разом із чоловіком та дітьми проживає у їхній квартирі адресою АДРЕСА_2 .

Разом з тим, доказів наявності у відповідача іншого житла, та перебування такого у її власності позивачем суду не представлено.

З наданого суду Акту обстеження житлово-побутових умов від 27.07.2020 року, складеного комісією Сокільницької сільської ради підтверджується факт не проживання ОСОБА_2 та її малолітнього сина ОСОБА_3 у будинку позивача по АДРЕСА_1 з 2013 року.

Позивач зазначає, що відповідач у справі не є членом його сім`ї, а власність на зазначений будинок ним набута 12.09.2018 року, однак враховуючи що будинок потребує капітального ремонту та знаходиться в аварійному стані, суд приходить до переконання, про значно раніший рік його побудови, а ніж час реєстрації право власності на нього за позивачем.

Таким чином, суду не доведено, що відповідачі у справі правомірно не набули права проживання будучи члена сім`ї власника.

Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а ч. 4 даної статті зазначає, що право приватної власності є непорушним, що також закріплено і в ч. 1 ст. 321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Таким чином, посилання позивача на вимоги ст. 71 ЖК УРСР, згідно якого при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, не може бути застосоване в даному випадку, оскільки відповідач фактично являються членами сім`ї власника житлового приміщення, яким являється позивач, а тому застосування вказаної норми в даному випадку не можливе.

Статтею 405 ЦК України визначені права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування цим приміщенням.

Відповідно до ч. 2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Жодних доказів відсутності відповідача за місцем його реєстрації протягом року до часу звернення до суду із позовом, суду не представлено, а також не стверджено його проживання у іншому житловому приміщенні.

За таких обставин, позивачем не доведено, що відповідач є таким, який самоуправно зайняв жиле приміщення, як такий, який вселився в нього самовільно без будь-яких правових підстав або незважаючи на заборону вселення.

За правовою природою спосіб захисту цивільних прав та інтересів, викладений у статті 405 ЦК України, підлягає застосуванню судом у тому разі, коли член сім`ї власника житла, який попередньо проживав у цьому житловому приміщенні та у зв`язку з цим набув право користування ним, певний тривалий період часу не проживає у ньому без поважних причин. Відповідно, положення статті 405 ЦК України не підлягають до застосування у разі, коли члени сім`ї власника житла (у тому числі колишнього власника) продовжують проживати в ньому на час звернення з позовом до суду. Така ж за змістом правова конструкція захисту цивільних прав та інтересів реалізована законодавцем й у статтях 71, 72 ЖК УРСР.

З урахуванням зазначеного вище, відмовляючи в задоволенні позову у повномі обсязі, судом разом з іншим враховано, що позивачем не доведено відсутності відповідача за місцем реєстрації протягом строків, визначених 405 ЦК України та 71, 72 ЖК УРСР.

Доказів на підтвердження створення перешкод відповідачем у користуванні позивачем його власністю суду не представлено.

Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов необґрунтований, непідтверджений жодними доказами.

Відповідно до п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка є частиною національного законодавства України, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції, яке охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеним чи позбавленим свого житла.

Водночас, позовна вимога про примусове заняття відповідача та її малолітнього сина з реєстраційного обліку задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Вирішення питання про зняття з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Таким чином, виходячи із суті та змісту заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи, системного аналізу положень чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки обраний позивачем спосіб захисту свого права, зокрема, шляхом визнання відповідача таким що втратив право користування житлом, не відповідає характеру спірних правовідносин, оскільки відповідач правомірно набув право на житло у ньому, як член сім`ї власника, за відсутності доказів наявності у відповідач іншого житла, а тому з урахування характеру позовних вимог, в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ст.ст. 16, 316, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 12, 76, 89, 141, 258, 259, 263, 265, 280-283 ЦПК України, ст. 71, 72 ЖК України, суд, -

в и р і ш и в :

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд судового рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених ст.ст. 284, 288 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 18.11.2020 року.

СуддяІ. І. Мельничук