Провадження № 2/761/6110/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Саадулаєва А.І.,

при секретарі: Валовій Д.С.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом

позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ),

відповідач: ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Перша Київська державна нотаріальна контора, в особі державного нотаріуса Гапонюк Наталія Михайлівна (місцезнаходження: 01135, м. Київ, пр. Перемоги, 11),

предмет позову: розірвання договору довічного утримання,

встановив:

В червні 2020 року ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_2 (надалі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Перша Київська державна нотаріальна контора, в особі державного нотаріуса Гапонюк Наталія Михайлівна (надалі - третя особа), про розірвання договору довічного утримання.

Предметом позову є розірвання договору довічного утримання, укладеного 25 липня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори, ОСОБА_3 , під реєстровим номером 15-1463.

Підставою позову є невиконання з січня 2018 року набувачем (відповідачем) своїх обов`язків.

Правова позиція позивача обґрунтована тим, що між позивачем та відповідачем 25 липня 2008 року було укладено договір довічного утримання, відповідно до умов якого відповідач зобов`язався довічно утримувати позивача , забезпечувати продуктами харчування і одягом, здійснювати догляд за позивачем, надавати необхідну грошову та іншу допомогу та підтримувати житлове приміщення позивача у належному стані. Замість цього, позивач передала відповідачу у власність кв. АДРЕСА_1 (одна кімната, загальною площею 32,30 кв.м., житлова 18,70 кв.м.). Відповідач спершу сумлінно виконував взяті на себе зобов`язання, однак з початку січня 2018 року перестав, у зв`язку із чим, позивача всім необхідним забезпечують сторонні особи, а тому позивач бажає укласти інший договір довічного утримання, для чого їй потрібно розірвати існуючий.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 липня 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався.

В судовому засіданні, яке відбулось 27 жовтня 2020 року позивач позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити.

Відповідач проти розірвання договору довічного утримання не заперечував та визнав позов і підстави позову в повному обсязі.

Третя особа в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяв та клопотань не подавала.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

25 липня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір довічного утримання (догляду), який посвідчено державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори, ОСОБА_3 , під реєстровим номером 15-1463 (надалі - договір) (а.с. 5-6).

Відповідно до п. 1 договору, позивач передає у власність відповідачу належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , взамін чого, відповідач зобов`язується надавати відчужувачеві довічне матеріальне забезпечення.

Відповідно до п.7 договору, відповідач зобов`язується довічно утримувати позивача, що визначається у вигляді:

-забезпечення її харчуванням, одягом, лікуванням, доглядом, необхідною допомогою, у тому числі медичною, надання побутових послуг, грошова оцінка такого матеріального забезпечення складає 500 (п`ятсот) гривень 00 копійок готівкою, щомісячно. У випадку інфляції така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом;

-забезпечення відчужувача безоплатним довічним проживанням у квартирі АДРЕСА_1 ;

-в разі смерті відчужувача, забезпечити організацію поховання та ритуальних послуг (а.с. 5).

Відповідно до п.8 договору встановлено, що набувач майна не має права до смерті відчужувача продавати, дарувати, міняти майно, передане за цим договором, укладати щодо нього договір застави, ренти, передавати його у власність іншій особі на праві іншого правочину.

Статтею 744 ЦК України визначено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, зокрема, на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Відповідно ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Аналогічне положення міститися у ч. 4 ст. 263 ЦПК України, яка встановлює вимоги до законності і обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи зазначене судом враховуються висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 759/501/17 (реєстраційний номері рішення: 82826783), де зазначено про те, що тлумачення пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій.

Відповідно до ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Оскільки відповідач визнав, пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення ч.ч.3,4 ст.200, ст.206 ЦПК України, вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Зважаючи на визнання відповідачем позов і підстав позову в повному обсязі та з урахуванням приписів ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини щодо неналежного виконання договору довічного утримання не підлягають доказуванню, а тому в силу положень ч.ч.3,4 ст.200, ст.206 ЦПК України, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову в частині розірвання договору.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання третьої особи зареєструвати розірвання договору довічного утримання від 25 липня 2008 року і зняти обтяження у вигляді заборони відчуження нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , то вказана вимога не підлягає до задоволення, оскільки є передчасною, оскільки позивач не звертався із вказаною вимогою, та не отримував відмови у її здійсненні, а отже й не довів наявність порушеного права, яке підлягає захисту в суді.

Керуючись ст.ст. 259, 265, 268, 273, 353-355 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Перша Київська державна нотаріальна контора, в особі державного нотаріуса Гапонюк Наталія Михайлівна - задовольнити частково.

Розірвати договір довічного утримання, укладений 25.07.2008 року, зареєстрований в реєстрі під номером № 15-1462, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Повний текст рішення буде складено протягом десяти днів з дня проголошення його вступної та резолютивної частин.

Суддя: