Номер провадження: 22-ц/813/6990/20
Номер справи місцевого суду: 2-6316/10
Головуючий у першій інстанції Бондар В.Я.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2020 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Князюка О.В.

за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу редставника Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» у справі за поданням державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про вирішення питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси, постановлену під головуванням судді Бондар В.Я. 05 травня 2020 року у м. Одеса,

встановила:

У січні 2010 року ПАТ «ОТП Банк» звернулося до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором (т. 1 а.с. 3-4).

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2010 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість в розмірі 1 027 630,55 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судові витрати у розмірі 1 820 грн. (а.с. 66-67).

У травні 2020 року Державний виконавець Другого Приморського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з поданням про вирішення питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку (т. 1 а.с. 140-142).

В обґрунтування подання зазначив, що у провадженні Другого Приморського ВДВС м. Одеси ПМУМЮ (м. Одеса) перебуває виконавче провадження ВП №59360793 з примусового виконання виконавчого листа №2-6316/10 від 04 листопада 2010 року, виданого Приморським районним судом м. Одеси, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № МL-500/113/2008 від 13 серпня 2008 року на загальну суму 1 029 450,55 грн. У добровільному порядку боржник не виконує рішення суду та відповідні постанови державного виконавця. Відповідно до Договору іпотеки від 13 серпня 2008 року, в якості забезпечення зобов`язань перед ПАТ «ОТП Банк» виступає нерухоме майно, а саме - земельна ділянка площею 0,150 гектара, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з тим, згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, вищевказана земельна ділянка боржнику не належить.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05 травня 2020 року подання державного виконавця Другого Приморського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було залишено без задоволення (т. 1 а.с. 183-185).

В апеляційній скарзі представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою подання задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального прзава. Так, на думку апелянта, судом не було враховано, що оскільки у відповідних реєстрах відсутня інформація щодо реєстрації права власності на спірне майно за боржником, таке майно не може бути виставлене на реалізацію без окремого дозволу суду, як це передбачене ч.4 ст. 50 Закону України Про виконавче провадження та ст. 440 ЦПК України (т. 1 а.с. 187-190).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі №2-6316/10 від 18 жовтня 2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість у розмірі 1 027 630, 55 грн. та стягнуто судові витрати у розмірі 1820 грн.

На виконання вимог рішення суду, Приморським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист.

З приводу виконання виконавчого листа №2-6316/10, державним виконавцем було відкрито виконавче провадження ВП №59360793, про що свідчить постанова про відкриття виконавчого провадження від 14 квітня 2019 року.

Згідно договору купівлі-продажу від 14 серпня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за №13394 та посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А., 14 серпня 2008 року ОСОБА_1 купила, а ОСОБА_3 продав земельну ділянку 0,150 гектара, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, вбачається, що власником земельної ділянки є ОСОБА_1 .

Вказане підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якого вбачається, що власником земельної ділянки площею 0,150 гектара, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 .

Статтею 316 ЦК України закріплено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 325 ЦК України фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

Згідно ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Частиною 2 ст. 78 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Таким чином, право власності на земельну ділянку, що є нерухомим майном, виникає з моменту державної реєстрації права власності.

Тобто, ОСОБА_1 набула права власності на земельну ділянку та зареєструвала право власності на неї, що підтверджується вищевказаними відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст.3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», завдання органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому, в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Частиною 3 ст.50 Закон України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Відповідно до ч. 4 Закон України «Про виконавче провадження» у разі, якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

З вищевикладеного вбачається, що власником земельної ділянки площею 0,150 гектара, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 , яка належним чином зареєструвала своє право власності на нерухоме майно, що вбачається із відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний виконавець просить вирішити питання щодо звернення стягнення на земельну ділянку площею 00,150 гектара, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

За змістом ч.10 ст. 440 ЦПК України, питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

З положень ст. 440 ЦПК України вбачається, що можливо звернути стягнення на нерухоме майно, яке не зареєстроване взагалі, а не як, у даному випадку, зареєстроване за ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, зважаючи, що земельна ділянка зареєстрована у встановленому законом порядку, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні подання.

Вказане у повному обсязі спростовує викладені у апеляційній скарзі представника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» доводи про те, що, оскільки у відповідних реєстрах відсутня інформація щодо реєстрації права власності на спірне майно за боржником, таке майно не може бути виставлене на реалізацію без окремого дозволу суду, як це передбачене ч.4 ст. 50 Закону України Про виконавче провадження та ст. 440 ЦПК України

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 05 травня 2020 року постановлено з додержанням норм процесуального права, підстав для її скасування немає.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу редставника Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 05 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 04 листопада 2020 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.В. Князюк