РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 лютого 2020 року Київський районний суд м. Харкова
у складі головуючого судді Чередник В.Є.,
за участю секретаря судового засідання Поліщук А.О.,
09.12.2019 позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ДП «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «ПІВДЕНДІПРОШАХТ», у якому просить стягнути з відповідача на її користь заробітну плату у розмірі 104891 грн. 67 коп.
В обґрунтування позову вказала, що з 11.01.2016 на підставі наказу №3к від 11.01.2016 її було прийнято на роботу до відділу автоматизації та проектування на посаду інженера 1 категорії ДП «ПБПВП «ПІВДЕНДІПРОШАХТ», де вона працює і до сьогодні. На 01.03.2018 заборгованість склала 23 191,67 грн., та, починаючи з 01.03.2018 по 01.11.2019 відповідач не сплатив позивачу заробітну плату, яка кожного місяця їй нараховувалась в сумі 4300,00 грн. Загальний борг відповідача по несплаченій заробітній платі склав 104891,67 грн. Позивач неодноразово зверталась до ДП «ПБПВП «ПІВДЕНДІПРОШАХТ» з проханням провести з нею повний розрахунок, але по теперішній час коштів від підприємства не отримала, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду з даним позовом.
Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно із положеннями п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною і на підставі ч.1 ст.274 ЦПК України, підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 16.12.2019 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін.
26.12.2019 до суду надійшла заява керівника ДП «Південдіпрошахт» Севастьянова Ю.О., у якій він вказує, що через скрутне матеріальне становище та арешт рахунків підприємства заробітна плата на підприємстві не виплачується, позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розглядати справу за відсутності відповідача (а.с.12).
13.01.2020 позивач ОСОБА_1 подала до канцелярії суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглядати справу за її відсутності (а.с.14).
05.02.2020 через канцелярію суду представник відповідача ОСОБА_2 надав відзив на позовну заяву, в якому просить цивільний позов ОСОБА_1 залишити без задоволення. В обґрунтування зазначає, що ДП «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт» в даний час перебуває у процесі реорганізації відповідно до наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 07.11.2018 № 561. Комісію з реорганізації очолював в.о. ОСОБА_3 , який із 22.02.2018 являвся службовою ті обіймав посаду - в.о. директора ДП «Південдіпрошахт». Відповідно до наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 29.07.2019 № 328 ОСОБА_3 , голову комісії - в.о. директора ДП «Південдіпрошахт», виведено зі складу комісії з реорганізації ДП «Південдіпрошахт», та введено до її складу і призначено головою комісії з реорганізації ОСОБА_2 . Таким чином, починаючи із 29.07.2019 колишній голова комісії з реорганізації обіймаючий посаду в.о. директора, втратив будь-які повноваження передбачені Статутом підприємства щодо його управління. Будь яких доручень на представлення інтересів ДП «Південдіпрошахт» ОСОБА_3 не надавалось, тому видавати розпорядження, накази, доручення, підписувати договори, звіти, акти звірки взаєморозрахунків, довідки, в тому числі довідки про наявність заборгованості підприємства, кредиторської, дебіторської, заборгованості по заробітній платі, він не міг, так як не мав на це жодних повноважень. У зв`язку із цим наявну в копії довідки інформацію про наявну заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 не можна вважати офіційною та такою, що відповідає дійсності. Крім того, в період із 16.08.2018 по 12.09.2018 працівниками ГУ ДФС у Харківській області проведено планову виїзну документальну перевірку ДП «Південдіпрошахт» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, військового збору за період з 01.07.2015 по 30.06.2018, за результатами якої складено акт № 3882/20-40-13-07/00167606 від 19.09.2018. В ході проведення даної перевірки працівникам податкової ДП «Південдіпрошахт» надано відомості про нарахування заробітної плати за березень-червень 2018 року, відповідно до яких, у складі працюючих найманих працівників ДП «Південдіпрошахт» рахується гр-ка ОСОБА_1 у березні, квітні та травні. У червні 2018 року ОСОБА_1 заробітна плата не нараховувалась, що свідчить про відсутність у штаті такої особи. При цьому, відповідно до наданих відомостей, у березні 2018 року ОСОБА_1 нараховано 823,95 грн., до виплати 811,6 грн,; у квітні 2018 року ОСОБА_1 нараховано 965,64 грн., до виплати 935,43 грн,; у травні 2018 року ОСОБА_1 нараховано 193,69 грн., до виплати 190,79 грн. Окрім цього, відповідно до акту перевірки податкової, стосовно дотримання вимог платником податків звітності за період, що перевіряється, встановлено неподання Додатку 4 «Звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за лютий - червень 2018 року до органів ДФС по закінченні звітного періоду, платником податків не надано. Відповідно, встановити яка саме заробітна плата нараховувалась ОСОБА_1 , та чи узагалі нараховувалась у період з 01.07.2018 по 01.11.2019, не представляється можливим. Викладені обставини не відповідають вимогам, заявленим у позові. Висновки позивача щодо нарахування їй заробітної плати є хибними та такими, що не підтверджуються жодними документами. Аналіз позовних вимог ОСОБА_1 викладених у позові та долучених до нього документів дає підстави для обґрунтованого висновку про те, що цивільний позов цією особою підготовлено та подано до суду з метою протиправного заволодіння коштами Державного підприємства «Південдіпрошахт». Крім того, у зв`язку із встановленням фактів (більше 20-ти) подання до Київського районного суду аналогічних за своїм змістом цивільних позовів, які складені однотипно, з однаковими орфографічними помилками, про працевлаштування осіб в ДП «Південдіпрошахт», без будь-якого іншого фактичного підтвердження, окрім копії наказу про призначення на посаду та довідки, про наявну заборгованість підписану ОСОБА_3 , до Київського ВП ГУНП в Харківській області 08.01.2020 подано заяву про скоєння групою осіб кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України. Також представник відповідача зазначив, що позовна заява ОСОБА_1 подана з порушенням вимог ст..175 ЦПК України (а.с.25-28).
Копію даного відзиву представник відповідача направив засобами поштового зв`язку позивачу на адресу, яка вказана у позовній заяві (а.с.59).
Правом на подачу відповіді на відзив позивач не скористалась.
У судове засідання позивач не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, суд враховує подану 13.01.2020 заяву про розгляд справи за її відсутності.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило.
Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності сторін.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.
Суд, дослідивши подані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.
Відповідно до ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (ст. 4 КЗПП України).
Відповідно до частини першої ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Позивачем ОСОБА_1 на підтвердження наявності трудових правовідносин з ДП «Проектування будівництва Підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт» надано копію сторінки з трудової книжки, де міститься запис, що 11.01.2016 її прийнято на роботу до ДП «Південдіпрошахт» у відділ автоматизації і проектування на посаду інженера І категорії на підставі наказу 3к від 11.01.2016.
Факт перебування ОСОБА_1 у трудових правовідносинах з ДП «Проектування будівництва Підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт» представником відповідача не заперечується.
Однак, представником відповідача ОСОБА_2 до суду надані докази, які спростовують висновки позивача щодо сум нарахування їй заробітної плати.
Представником відповідача надано Акт від 19.09.2018 №3882/20-40-13-07/00167606 «Про результати планової документальної виїзної перевірки ДП «Південдіпрошахт» з питань своєчасності, достовірності повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, військового збору за період з 01.07.2015 по 30.06.2018 роки».
Під час проведення даної перевірки було встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у складі працюючих найманих працівників ДП «Південдіпрошахт» у березні, квітні та травні 2018 року.
Представником відповідача надано суду відомості про нарахування заробітної плати за березень-червень 2018 року, згідно яких: у березні 2018 року ОСОБА_1 нараховано 823,95 грн., до виплати 811,6 грн,; у квітні 2018 року - нараховано 965,02 грн., до виплати 935,43 грн,; у травні 2018 року - нараховано 193,69 грн., до виплати 190,79 грн.; у червні 2018 року нарахування заробітної плати ОСОБА_1 не здійснювалось.
Встановити яка заробітна плата нараховувалась ОСОБА_1 , та чи взагалі нараховувалась, у період з 01.06.2018 по 01.11.2019 суд позбавлений можливості, оскільки за вказаний період суду жодного доказу надано не було.
Крім того, згідно наказу №328 від 29.07.2019 року Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, в.о. директора ДП «Південдіпрошахт» Севастьянова Ю.О. виведено зі складу комісії з реорганізації ДП «Проектування будівництва Підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт», та введено до складу Комісії і призначено її головою - ОСОБА_2 . У зв`язку з цим, з 29.07.2019 ОСОБА_3 втратив будь-які повноваження, передбачені Статутом підприємства щодо його управління (видавати розпорядження, накази, доручення, підписувати договори, звіти, акти звірки взаєморозрахунків, довідки, в тому числі довідки про наявність заборгованості підприємства, кредиторської, дебіторської, заборгованості по заробітній платі).
З урахуванням зазначеного, суд не приймає до уваги надану позивачем довідку №29/11-19 від 29.11.2019 за підписом керівника ДП «Південдіпрошахт» Севастьянова Ю.О., щодо підтвердження наявності заборгованості по заробітній платі.
Згідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 76 , ч. 1, 2 ст. 77, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною 1,3 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.
Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.
Таким чином, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті на їх належність, допустимість, достовірність, достатність, суд приходить до висновку, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог, які б відповідали фактичним обставинам справи. В матеріалах цивільної справи відсутні належні та допустимі докази в підтвердження факту нарахування та виплати їй заробітної плати за оспорюваний період, саме тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, у зв`язку з чим у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ДП «Південдіпрошахт» слід відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю.
Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст..141 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст..15,16 ЦК України, ст. 3, 21, 115-117, 233 КЗпП України, ст..2, 12, 13, 19, 49, 81, 141, 263 - 266, 268, 273, 274, 275, 354 ЦПК України, суд-
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «ПІВДЕНДІПРОШАХТ» про стягнення заборгованості по заробітній платі відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud2020.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Державне підприємство «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт», , адреса місцезнаходження: м.Харків, вул.. Пушкінська, буд.5.

Повне судове рішення складено 14.02.2020.

Суддя Чередник В.Є.