Справа № 408/3306/18-ц
Провадження № 2/408/648/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2020 року смт. Біловодськ

Біловодський районний суд

у складі: головуючого-судді: Кускової Т.В.

при секретареві: Сіпаковій Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Біловодська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 третя особа Станично-Луганська селищна рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , третя особа: Станично-Луганська селищна рада Станично-Луганського району Луганської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 липня 1993 року, зареєстрованого та виданого державним нотаріусом Станично-Луганської нотаріальної контори Ткаченко Т.Н. за реєстровим № 2619 та технічного паспорту, виданого «Станично-Луганське районне бюро технічної інвентаризації», відповідно до якого вона є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказувала, що у зазначеному житловому будинку зареєстровані ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ); ОСОБА_4 , (РНОКПП не відомий, ІНФОРМАЦІЯ_3 ), які в ньому не проживають з квітня 2014 року у зв`язку із бойовими діями на території Луганської області, які в той час мали місце. Відповідачі виїхали на постійне місце проживання в інше місце, не збираються та не можуть прибути до смт. Станиця-Луганська Станично-Луганського району Луганської області та знятися з реєстраційного обліку в добровільному порядку.

У зв`язку з наведеним, посилаючись на норми матеріального права, просила суд визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 таким, що втратили право користування житлом, а саме: б. АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, просила суд розглядати справу за її відсутності.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце його проведення були повідомлені у встановленому порядку. Причини неявки в судове засідання не повідомили, не звернулися до суду з заявами про проведення судового розгляду справи без їх участі, клопотань про відкладення судового засідання, чи відзиву на позов, до суду не подавали.

Представник третьої особи - Станично-Луганська селищна рада Станично-Луганського району Луганської області в судове засідання не прибув, про час та місце його проведення був повідомлений у встановленому порядку. Звернувся до суду з заявою про проведення судового розгляду справи без його участі, заперечень проти позову не має.

За таких обставин, суд приходить до висновку про вирішення справи у заочному розгляді, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 Цивільного процесуального кодексу України.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, судом встановлені наступні обставини.

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 липня 1993 року, зареєстрованого та виданого державним нотаріусом Станично-Луганської нотаріальної контори Ткаченко Т.Н. за реєстровим № 2619 встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_2 .

З копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок індивідуального житлового фонду, складеного 25 червня 2012 року КП «Станично-Луганське районне бюро технічної інвентаризації», реєстровий № 27/4222, вбачається, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_2 .

Згідно копії домової книги на домоволодіння в житловому будинку за адресою АДРЕСА_2 зареєстровані - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Актом обстеження житлово-побутових умов, складеним в смт. Станиця-Луганська Станично-Луганського району Луганської області, підтверджується, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , фактично не проживають з квітня 2014 року, особистих речей та майна ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в даному будинку немає, у вказаному будинку мешкає та повністю його обслуговує його власник - ОСОБА_1 . Даний факт підтверджується підписами членів комісії з числа секретаря Станично-Луганської селищної ради Луганської області Гавриш В.А., сусідів позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а також господаря житлового будинку ОСОБА_1 . Акт завірено печаткою секретаря Станично-Луганської селищної ради Луганської області.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

В силу вимог ст. 391 ЦК України,ст.150 ЖК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд.

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання відбувається, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщення.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не проживають в житловому будинку, дій які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування жилим приміщенням, не вчинили.

За таких обставин, суд, оцінивши зібрані по справі докази приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Будь-яких доказів в спростування позовних вимог під час розгляду справи не подано, а судом не здобуто.

У зв`язку з цим суд приходить до висновку, що є достатні правові підстави для виправданого, тобто законного втручання у гарантоване ст. 8 Конвенції право кожного на повагу до свого житла для визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що в даному випадку мають місце порушення прав позивача зі сторони відповідачів, які підлягають захисту, шляхом визнання відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням житловим будинком за адресою: АДРЕСА_2 .

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 12,81,206,259,263-265 ЦПК України, ст. 405 ЦК України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) такими, що втратили право користування житловим будинком, розташованим за адресою кв. АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою у порядку та строки, що передбачені ст. 284 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Луганського апеляційного суду через Біловодський районний суд Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Кускова Т.В.