Справа № 456/2800/20
Провадження № 2/456/1067/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2020 р. Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Яніва Н. М.

за участю секретаря Сунак Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Стрий справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача та просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким що втратив право користування житловим приміщенням у будинком АДРЕСА_1 .

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є власником будинку АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування посвідченого нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу зареєстрованого 14.09.2007. В даному будинку крім неї зареєстровані її діти, а також відповідач ОСОБА_3 , який є колишнім її чоловіком та не проживає у будинку останніх півтора року. На початку 2019 р. відповідач забрав з дому всі свої речі та переїхав проживати до свої батьків, оскільки вони фактично припинили подружні стосунки та рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15.04.2019 їх шлюб було розірвано. Оскільки відповідач зареєстрований у її будинку вона не може оформити субсидії на оплату житлово комунальних послуг. Відповідач у добровільному порядку не виписується з будинку, а тому вона вимушена звернутись з даним позовом до суду.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні просила суд позовні вимоги задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві. Додатково пояснила, що відповідач переїхав проживати до батьків у Вінницьку область, ще до їх розлучення судом у 2019 році. До того, вони проживали у с. Конюхів, у належному їй житловому будинку, який їй подарувала бабуся ОСОБА_4 .. З того часу вони жодних відносин з чоловіком не підтримують, він не навідується, а у будинку відсутні його речі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання неодноразово не з`являвся, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, зокрема й шляхом оголошення на офіційному веб сайті судової влади України. Про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав.

За згодою позивача відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вирішив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, заслухавши пояснення позивача, покази свідків, суд прийшов до переконання, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд, за правилом ч. 1 ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням

особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Судом встановлено, що позивачу на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Васьків Л.М. від 14.09.2007, зареєстрованого у реєстрі за №1936, на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 , що стверджується наявною у матеріалах справи копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05.10.2007./а.с.9-10/

Відповідач ОСОБА_2 доводиться позивачу колишнім чоловіком, шлюб між якими розірвано рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15.04.2019, копія якого знаходить у матеріалах справи. /а.с.12/

Згідно наявної у матеріалах справи довідки виданої Грабовецькою сільською радою №547 від 14.07.2020 року вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований у АДРЕСА_1 , однак зі слів сусідів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не проживає у даному господарстві з лютого 2019 р. /а.с.11/

У відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів) що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Так у судовому засідання був допитаний свідок ОСОБА_5 , яка ствердила, що проживає у с. Конюхів, Стрийського району та давно товаришує з позивачкою. Вказала, що позивач проживає у житловому будинку сама разом з 4ма дітьми. Відповідач, колишній чоловік позивачки, виїхав з будинку у лютому 2019 р., і з того часу жодного разу не навідувався, його речей у будинку немає.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні вказала, що доводиться позивачу рідною сестрою. Ствердила, що відповідач, колишній чоловік її сестри не проживає у будинку близько двох років.

Суд надає віри і приймає покази свідків, так як інформації, що свідчила б про їх зацікавленість у вирішенні даної справи в суду не має, а їх покази не суперечать іншим доказам по справі.

Виходячи зі змісту позовних вимог, суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із житлового законодавства, пов`язані з правом особи на користування жилим приміщенням, в якому зареєстровано їхнє місце проживання, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Житловим та Цивільним кодексами України.

Відповідно до ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст.9 Житлового Кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Згідно положень ст. 405 ЦК України, на яку посилається позивач члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру,

користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином у ході судового розгляду судом встановлено, що відповідач не проживає у житловому будинку АДРЕСА_1 з лютого 2019 р., оплату за житлово-комунальні послуги не здійснює, зв`язку з будинком не підтримує, у будинку відсутні його особисті речі. Даних про наявність будь-яких домовленостей між сторонами з приводу користування житловим приміщенням, а також, що відповідач не проживає в будинку з поважних причин судом не встановлено

З огляду на зазначене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідач протягом тривалого часу не проживає в даному житловому будинку, не сплачує комунальних послуг, а позивач, як власник житла, відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України має право вільно володіти, користуватися та на підставі ст. 319 ЦК України - розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд, а відповідно до ст. 391 ЦК України - має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ними права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним помешканням.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, тобто, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Суддя: Н. М. Янів