справа № 156/783/19
Провадження № 2/156/19/20
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

13 лютого 2020 року смт Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Нєвєрова І. М.,

за участю: секретаря судового засідання Салатюк Г.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду в смт. Іваничі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу № 156/783/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про збільшення розміру стягнення аліментів на утримання малолітньої дочки,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовними вимогами до ОСОБА_4 про збільшення розміру стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем по справі вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано. Від спільного проживання мають одну малолітню дочку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

30 серпня 2017 року Іваничівським районним судом Волинської області видано судовий наказ стягнуто з ОСОБА_4 в її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_6 у твердій грошовій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 15 серпня 2017 року до досягнення дитиною повноліття.

На сьогоднішній день сума стягуваних аліментів є недостатньою для утримання дочки, оскільки зросли ціни на продукти харчування, одяг і інші необхідні товари та предмети, які необхідно купувати для потреби дитини. Разом з тим, зріс і прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Також зазначила, що відповідач є працездатною особою та зобов`язаний нести відповідальність за належне виховання та утримання дочки. На підставі викладеного, змушена звернутися до суду із зазначеним позовом та просить збільшити розмір стягуваних із відповідача аліментів із твердої грошової суми в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 2900 грн. на дитину. Також просить стягнути з відповідача на її користь 2200 грн. судових витрат, які були понесені за надану професійну правничу допомогу.

В судове засідання позивач ОСОБА_3 не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просить позов задовольнити та додатково вказала, що відповідач є працездатною особою і зобов`язаний належно утримувати свою дочку. Будь-яких інших осіб на його утриманні немає. Він офіційно працевлаштований у Республіці Польща та отримує стабільну заробітну плату розмір якої дозволяє йому сплачувати аліменти в розмірі 2900 грн. У зв`язку з непрацездатністю позивача вона не спроможна в повній мірі забезпечити дочку необхідними речами повсякденного вжитку. Дочка потребує більших витрат на утримання, оскільки зросли ціни на взуття, одяг, з`явилась потреба у придбанні корсетних елементів гардеробу. Крім того, дочка часто хворіє у зв`язку з чим, потребує лікування та оздоровлення. Розмір аліментів, які на даний час сплачує відповідач є недостатнім у зв`язку з інфляційними процесами, значним підвищенням вартості життя.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала повністю, в задоволенні позову просить відмовити та в своїх поясненнях зіслалася на те, що 05 вересня 2018 року відповідач подарував спільним дітям, ОСОБА_5 та ОСОБА_5 , в рахунок аліментів власний будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 . Вказаний договір дарування був посвідчений Іваничівською державною нотаріальною конторою. У зв`язку із здійсненням дарування нерухомості дітям, за домовленістю між сторонами, позивач зобов`язувалась закрити виконавче провадження про стягнення із відповідача аліментів на утримання дочки. Своєї домовленості позивач не дотримала і відповідно звернулася до суду із вказаним позовом. На даний час відповідач офіційно не працевлаштований та постійного доходу немає, а тому підстав для збільшення розміру аліментів немає.

Що стосується змісту розміру позовних вимог, то позивачем не надано підтвердження понесення щомісячних витрат на утримання дитини у розмірі 5800 грн., який вона вказує у розрахунку. Відповідач спілкується із дитиною і вона жодних скарг на незадовільне здоров`я йому не висловлює. Разом з тим, посилання позивача на те, що вона стала непрацездатною особою у зв`язку з чим позбавлена можливості належно фінансово здійснювати утримання дитини не є підставою для збільшення розміру аліментів, оскільки не встановлено погіршення здоров`я платника та одержувача аліментів, в даному випадку дитини та батька з якого стягуються аліменти. Позивач розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини, оскільки аліменти є власністю дитини. Крім того, позивачем не надано документального підтвердження про отримання нею щомісячних доходів. Відповідач додатково надає кошти для дитини і вказує, що дитина проживає із батьками позивача, а остання постійно перебуває за кордоном. Просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку із відсутністю підстав передбачених ст. 192 СК України для збільшення стягнення розміру аліментів.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази та з`ясувавши фактичні обставини, приходить до наступного висновку.

Згідно ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із положенням ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7, 8 ст.7 СК України, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.

Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини що мають істотне значення.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Разом з тим, нормами Сімейного кодексу України не передбачена можливість зміни розміру аліментів у зв`язку зі змінами в законодавстві та перегляду судом визначеного рішенням суду розміру аліментів про що роз`яснено у п. 17 вище вказаної Постанови.

В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі є батьками малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно судового наказу Іваничівського районного суду Волинської області від 30 серпня 2017 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 25 серпня 2017 року до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7,8 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

За змістом ст.51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 6,7 вище вказаної статті, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Так, позивачем не надано докази на підтвердження зміни матеріального та сімейного стану, які можуть слугувати підставою для збільшення розміру аліментів.

Щодо втрати позивачем працездатності та встановлення 2 групи інвалідності внаслідок загального захворювання, то позивачем на підтвердження вказаного надано лише копію пенсійного посвідчення № (а.с.6) однак не надано документального підтвердження про розмір отриманої пенсії по інвалідності.

Вказана обставина на думку суду, не є підставою для збільшення розміру аліментів, оскільки позивачем не доведено, що на момент видачі судового наказу про стягнення аліментів з відповідача вона була офіційно працевлаштована та отримувала стабільний дохід. Позивачем був проведений розрахунок щомісячних витрат на утримання дитини розмір якого вона визначила у сумі 5800 грн., однак нею не надано належного документального підтвердження понесення таких витрат, в тому числі навіть половини від вказаної суми. Крім того, позивач не підтвердила, що пенсію, яку вона отримує витрачає саме на утримання дитини. Крім того, представником позивача не спростовано твердження представника відповідача про те, що позивач постійно перебуває за кордоном, а дитина проживає з батьками позивача.

Також представником позивача не спростовано твердження представника відповідача, що житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 відповідачем було подаровано дітям в рахунок припинення права на аліменти для дитини за домовленістю між сторонами. На підтвердження укладення договору дарування, представником відповідача надано копію інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з якої вбачається, що 05 вересня 2018 року, після видачі судового наказу про стягнення аліментів 30 серпня 2017 року, відповідачем було подаровано в рівних частках житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 дітям, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 і кожному з них належить по 1/2 частині вказаного будинковолодіння.

Твердження позивача, що відповідач офіційно працює за кордоном також не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки трудовий договір, який надала позивач на підтвердження змісту своїх позовних вимог було укладено на визначений термін, а саме, з 15 жовтня 2018 року по 29 березня 2019 року, тобто на момент звернення до суду із вказаним позовом дія договору припинилась. Підтверджень, що вказаний договір було продовжено позивач не надала.

Аналізуючи всі досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що, оскільки з моменту винесення судового наказу про стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки не відбулися передбачені ст. 192 СК України зміни у житті позивача, а тому вимоги щодо збільшення розміру стягуваних аліментів є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

При цьому, суд не заперечує той факт, що з моменту видачі судового наказу про стягнення аліментів з відповідача розмір прожиткового мінімуму для дитини віком до 18 років збільшився.

Судом береться до уваги також те, що відповідач усвідомлює свій батьківський обов`язок та не відмовляється його виконувати, заборгованості по сплаті аліментів у нього немає, він регулярно сплачує аліменти та з моменту видачі судового наказу у його житті теж не відбулись суттєві зміни, які вплинули на рівень та спосіб життя.

В силу ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати суд покладає на позивача.

Керуючись ст.180-183, 192 Сімейного кодексу України, ст. ст. 12, 81, 141, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 до ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання АДРЕСА_1 про збільшення розміру стягнення аліментів на утримання малолітньої дочки - відмовити повністю.

Повний текст судового рішення складено 17 лютого 2020 року.

Згідно підп. 15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції через Іваничівський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. М. Нєвєров