КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/1019/20
Провадження № 2-з/488/29/20
У Х В А Л А

іменем України

10.04.2020 року м. Миколаїв

Суддя Корабельного районного суду м. Миколаєва Лазарева Г.М.,

розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,

Встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача на його користь суму позики у розмірі 100000,00 грн.

Також, позивач подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , та грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті ОСОБА_2 і знаходяться у неї чи в інших осіб в межах ціни позову - 100000,00 грн.; заборони відповідачу та будь-яким третім особам вчиняти дії щодо відчуження, передання в заставу об`єкта нерухомості - квартири за адресою: АДРЕСА_1 , передання права володіння, користування зазначеною квартирою та оформлення документів щодо цього до набрання рішенням у справі законної сили.

На думку позивача невжиття судом заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Дослідивши заяву та додані до неї матеріали, приходжу до наступного висновку.

Згідно з приписами частини 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною 2 статті 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Так, суд не може погодитися з твердженням заявника, про те що з наведених у заяві про забезпечення позову фактів та обґрунтувань вбачається, що предмет позову по даній справі та заявлений позивачем захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно та заборони розпоряджатися ним, є взаємопов`язаний з предметом спору, а невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Саме по собі припущення заявника про те, що нерухоме майно, на яке він просить накласти арешт, може бути відчужене, не може бути належним обґрунтуванням поданої заяви і відповідно судом зазначені заявником підстави визнаються необґрунтованими.

Фактично заявником ставиться питання про застосування виду забезпечення позову (накладення арешту на нерухоме майно, грошові кошти та заборони вчиняти певні дії), який є неспівмірним із заявленими позовними вимогами про стягнення боргу.

Судом встановлено, що предметом спору є стягнення грошових коштів, а спосіб, у який заявник просить забезпечити позов, спрямований на забезпечення вимог, які по справі не заявлені.

Так, заява про забезпечення позову є не обґрунтованою та її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому. В ній не наведено посилань на те, що існують обставини, які свідчать про реальну можливість відчуження квартири на користь третіх осіб.

Таким чином, зі змісту заяви про забезпечення позову не вбачається, в чому саме полягає необхідність у забезпеченні позову, шляхом накладення арешту на квартиру відповідача та заборони вчиняти певні дії, належним чином не обґрунтовано необхідність застосування вказаного виду забезпечення позову, не зазначено вартість майна, та не обгрунтовано, чи співмірна ця вартість ціні позову.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-18, 149-150, 153, 154, 157 Цивільного процесуального кодексу України, суд

Ухвалив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Г.М. Лазарева