Постанова

Іменем України

13 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 177/2354/16-ц

провадження № 61-17009св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Дніпрообленерго» (у ході розгляду справи змінило назву на Акціонерне товариство «ДТЕК Дніпровські електромережі»,

третя особа - Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Дніпропетровській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Левіта Семена Олександровича, на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2019 року у складі судді Суботіної С. А. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 серпня 2019 року у складі колегії суддів: Зубакової В. П., Барильської А. П., Бондар Я. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до - Публічне акціонерне товариство (далі - ПАТ) «ДТЕК Дніпрообленерго», третя особа - Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Дніпропетровській області, про встановлення факту отримання травми на виробництві та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що він, працюючи на посаді електромонтера з експлуатації розподільчих мереж третьої групи кваліфікації у Криворізькому районі електричних мереж ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго», 15 червня 2016 під час виконання трудових обов`язків, а саме завдання майстра ОСОБА_2 по усуненню пошкодження електричних мереж, які проходять на АДРЕСА_1 , отримав виробничу травму внаслідок падіння на землю з висоти електричної опори після ураження електричним струмом через контакт долонь рук із електричними дротами, які були під електричною напругою, внаслідок чого отримав перелом лівої голені та вивих лівої стопи.

ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго», у порушення «Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого постановою Кабінету міністрів України (далі - КМУ) від 25 серпня 2004 року № 1112, приховало факт нещасного випадку, який стався з ним, не організувало розслідування нещасного випадку і не склало акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом за формою Н-1.

Вказував, що на час прибуття на місце події фельдшера сільської амбулаторії - ОСОБА_3 , яка викликала «швидку допомогу», він через особисте прохання ОСОБА_2 , за допомогою останнього та у присутності своєї матері ОСОБА_4 , вже був перевдягнутий у свій домашній одяг. Після чого його було доставлено до травмпункту КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня № 8», де після проведення рентгенограми діагностовано перелом лівої голені та вивих лівої стопи, у зв`язку із чим, о 11.00 год. його госпіталізовано у відділення травматології на стаціонарне лікування.

При цьому, зазначав, що повідомив лікарів про отримання травми внаслідок падіння з велосипеда виключно на прохання ОСОБА_2 , який у день його направлення на стаціонарне лікування отримав список необхідних медикаментів і медичних засобів та придбав усе необхідне за цим списком

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд встановити факт отримання виробничої травми, що мав місце 15 червня 2016 року під час виконання трудових обов`язків, та зобов`язати адміністрацію ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго», на сьогодні АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі», скласти відповідний акт про нещасний випадок на виробництві форми Н-1 та видати йому направлення на проходження медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) для встановлення відсотку втрати працездатності у результаті нещасного випадку на виробництві.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2019 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 серпня 2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судові рішення мотивовано тим, що ОСОБА_1 не звертався до роботодавця про складення актів форми Н-1 та Н-5 за наслідками розслідування нещасного випадку, який стався з ним 15 червня 2016 року, самостійно повідомив лікаря, що нещасний випадок не пов`язаний з виробництвом та стався до початку роботи, а акт від 29 червня 2016 року № 13 за формою НТ про нещасний випадок невиробничого характеру є чинним та позивачем не оспорюється, тому позивач обрав невірний спосіб захисту своїх прав.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2019 року до Верховного Суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Левіт С. О., посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов ОСОБА_1

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що районний суд безпідставно взяв до уваги показання свідків, оскільки вони були допитані суддею Коваль Н. В., але справа, у подальшому, була перерозподілена судді Суботіній С. А. Крім того, суд безпідставно не взяв до уваги показання інших свідків, які були безпосередніми очевидцями при отриманні травм позивачем.

Суди не врахували, що відповідач не надав жодних доказів того, що ОСОБА_1 травмувався до початку робочого дня.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У жовтні 2019 року АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує, що доводи скарги, є безпідставними, оскільки суди забезпечили повний та всебічний розгляд справи й надали належну оцінку зібраним у справі доказам. Вказує, що позивач сам надав товариству листок непрацездатності, в якому з його ж слів написано, травма, яку він отримав15 червня 2016 року, не пов`язана з виробництвом. Крім того, ОСОБА_1 не звертався до товариства про розслідування його нещасного випадку, як такого, що стався під час виконання ним службових обов`язків.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Левіта С. О., задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваній частині ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про охорону праці» роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об`єднаннями профспілок. За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов`язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування. У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов`язковим для роботодавця. Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене у судовому порядку.

Процедура проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися з працівниками на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форм власні або в їх філіях, представництвах, інших відокремлених підрозділах врегульована Порядком проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженим постановою КМУ від 30 листопада 2011 року № 1232 (далі - Порядок), чинним на день виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до пунктів 10 та 11 зазначеного Порядку роботодавець, одержавши повідомлення про нещасний випадок, зобов`язаний протягом доби утворити комісію з проведення розслідування нещасного випадку у складі не менш як три особи та організувати проведення розслідування. До складу такої комісії входять керівник (спеціаліст) служби охорони праці або посадова особа, на яку роботодавцем покладено виконання функцій з охорони праці (голова комісії), представник Фонду за місцезнаходженням підприємства, представник первинної профспілки (у разі наявності на підприємстві кількох профспілок - представник профспілки, членом якої є потерпілий, а у разі відсутності профспілки - уповноважена найманими працівниками особа з питань охорони праці), а також представник підприємства, інші особи.

Пунктом 14 Порядку передбачено, що Комісія зобов`язана протягом трьох робочих днів з моменту її утворення: обстежити місце настання нещасного випадку, одержати письмові пояснення потерпілого, якщо це можливо, опитати осіб - свідків нещасного випадку та причетних до нього осіб; визначити відповідність умов праці та її безпеки вимогам законодавства про охорону праці; з`ясувати обставини і причини настання нещасного випадку; вивчити первинну медичну документацію (журнал реєстрації травматологічного пункту лікувально-профілактичного закладу, звернення потерпілого до медичного пункту або медико-санітарної частини підприємства, амбулаторну картку та історію хвороби потерпілого, документацію відділу кадрів, відділу (служби) охорони праці тощо); визначити, пов`язаний чи не пов`язаний нещасний випадок з виробництвом; установити осіб, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, а також розробити план заходів щодо запобігання подібним нещасним випадкам; скласти у п`яти примірниках акт проведення розслідування нещасного випадку за формою Н-5 згідно з додатком 3 та акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, за формою Н-1 згідно з додатком 4 (у разі, коли нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом) і передати їх роботодавцеві для затвердження.

Суди попередніх інстанцій правильно вказали, що розслідування нещасного випадку проводиться роботодавцем після одержання повідомлення про нещасний випадок на виробництві, проте, встановивши, що відповідне повідомлення роботодавцю позивачем не надавалося, жодного розслідування нещасного випадку відповідно до Порядку № 1232 не проводилося та позивачу не було відмовлено у складенні відповідного акту, суди дійшли обґрунтованого висновку, що його вимоги про зобов`язання відповідача скласти акт про нещасний випадок на виробництві форми Н-1 є передчасними.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом першої інстанції було встановлено, що згідно із записами виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 № 2248/461, останньому встановлено діагноз «закритий злам внутрішньої кістки лівої голені із задовільним станом уламків, підтаранний вивих лівої ступні», що зі слів хворого сталося через побутову травму 15 червня 2016 року, яку він отримав о 07.00 год через падіння з велосипеда. Скарг щодо електротравм, отриманих хворим 15 червня 2016 року, у тому числі на верхніх кінцівках та долонях, від останнього не надходило.

Зміст зазначеного виписного епікризу узгоджується із листками непрацездатності від 24 червня 2016 року серії АДБ № 732209, від 26 червня 2016 року № 761067 та листом КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня №8» Дніпропетровської обласної ради» від 05 травня 2017 року № 991, за змістом яких ОСОБА_1 звертався до травмпункту 15 червня 2016 о 10.30 год. з приводу травми, що мала місце в побуті (невиробнича травма) 15 червня 2016 року о 07.20 год., а ознак електротравм у хворого не було.

Судом першої інстанції взято до уваги вказані докази, оцінено на предмет належності, допустимості та достатності для підтвердження чи спростування доводів сторін, й обґрунтовано покладено в основу рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , який не повідомляв відповідача про те, що з ним стався нещасний випадок на виробництві, а навпаки повідомив про те, що його травма не пов`язана з виробництвом й отримана по дорозі на роботу, тому у відповідача не було підстав для проведення розслідування щодо нещасного випадку, що стався з працівником на підприємствах та складення відповідних актів за формами Н-5 та Н-1. Натомість, як правильно було вказано та встановлено судом, нещасні випадки невиробничого характеру розслідуються відповідно до Порядку розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру, затвердженого постановою КМУ від 22 березня 2001 року № 270, на виконання вимог пункту 12 якого, відповідачем проведено розслідування нещасного випадку, що стався 15 червня 2016 року із позивачем та складено акт № 13 за формою НТ про нещасний випадок невиробничого характеру, у якому міститься висновок комісії - нещасний випадок невиробничого характеру. При цьому, позивач не звертався до роботодавця з приводу незгоди із складеним актом або незгоди з висновком про обставини і причини настання нещасного випадку.

Посилання заявника на те, що суд першої інстанції під головуванням судді Суботіної С. А. не мав права брати до уваги показання свідків, які були допитані суддею Коваль Н. В., не є підставою для скасування правильного по суті та законного рішення суду, оскільки вказані показання не були єдиними та вирішальними доказами у справі. Інші зібрані судом докази у своїй сукупності були достатніми та давали змогу суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення по суті спору, а відповідно до частини другої статті 412 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Отже, вказані, а також інші доводи касаційної скарги не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні представником позивача норм матеріального та процесуального права й зводяться виключно до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі заявника доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Колегія суддів бере до уваги, що апеляційний суд безпідставно послався на неможливість здійснювати судом апеляційної інстанції переоцінку доказів у справі, оскільки він наділений нормами ЦПК України такою процесуальною можливістю, проте вказана обставина не є підставою для скасування законного та правильного по суті судового рішення, оскільки апеляційний суд правильно вказав, що районний суд забезпечив повний та всебічний розгляд справи й ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість їх судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Левіта Семена Олександровича - залишити без задоволення.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. А. Воробйова

Ю. В. Черняк