Ухвала

Іменем України

05 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 643/18408/18

провадження № 61-14785ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 29 січня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 27 серпня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанови державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Машкіної Ірини Олегівни,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на постанови державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Машкіної І. О. від 10 січня 2020 року про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Скарга мотивована тим, що постановами державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Машкіною І. О. від 10 січня 2020 року стягнуто з боржника витрати виконавчого провадження № 60593236 у розмірі 269,00 грн та виконавчий збір у розмірі 9 446,00 грн. Посилаючись на те, що оскаржувані постанови є похідними від постанови про її виселення від 18 листопада 2019 року, яку вона не отримувала, просила визнати постанови державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Машкіної І.О., від 10 січня 2020 року за виконавчим провадженням № 60954369 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження № 60593236 у розмірі 269,00 грн та за виконавчим провадженням № 60954332 про стягнення виконавчого збору № 60593236 у розмірі 9 446,00 грн.- неправомірними та скасувати їх.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 29 січня 2020 року, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного суду від 27 серпня 2020 року,відмовлено у відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанови державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Машкіної І.О. на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України.

Судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що заявлені ОСОБА_1 вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

06 жовтня 2020 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 29 січня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 27 серпня 2020 року. Посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким скаргу задовольнити.

У клопотанні ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження. Посилається на те, що оскаржену постанову апеляційного суду вона отримала 08 вересня 2020 року. На підтвердження вказаних обставин особою, яка подала касаційну скаргу, надано копію конверта, який адресований апеляційним судом ОСОБА_1 зі штрихкодовим ідентифікатором № 753.

Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

У частині другій статті 390 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що строк на касаційне оскарження пропущений із поважних причин. Тому суд, на підставі статті 390 ЦПК України, поновлює його.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Суди встановили, що старшим державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Машкіною І. О. винесено постанову від 10 січня 2020 року за виконавчими провадженнями № 60954369 та № 60954332 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 269,00 грн, виконавчого збору у розмірі 9 446,00 грн

За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон№ 1404-VІІІ), в редакції, яка діяла на час прийняття оскаржених постанов, постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Частиною 2 статті 74 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 759/15553/14-ц (провадження № 14-579цс19) Верховний Суд дійшов висновку, що «юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18), від 20 вересня 2018 року у справі № 821/872/17 (провадження № 11-734апп18), від 17 жовтня 2018 року у справі № 826/5195/17 (провадження № 11-801апп18), від 16 січня 2019 року у справі № 279/3458/17-ц (провадження № 14-543цс18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 758/201/17 (провадження № 14-468цс19), і підстав для відступлення від неї не вбачається».

За таких обставин, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали апеляційного суду свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарженняпостанови Харківського апеляційного суду від 27 серпня 2020 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 29 січня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 27 серпня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанови державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Машкіної Ірини Олегівни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

В. І. Крат