Справа № 202/1745/18
Провадження № 2/202/86/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Кухтіна Г.О.

за участю секретаря - Кишковар Н.А.

представника позивача - адвоката Киселиці І.Ю.,

відповідача - ОСОБА_1

представника третьої особи Козар Г. ОСОБА_2 .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Індустріальної районної у м. Дніпрі ради, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дитиною, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, в якому просив: 1) зобов`язати ОСОБА_4 не перешкоджати брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з донькою ( ОСОБА_5 ); 2) надати час для спілкування з донькою без участі відповідача та будь-яких інших осіб з її сторони: перші та треті вихідні кожного місяця з 09.00 суботи по 20.00 години неділі, день народження доньки щороку 11 грудня з 12.00 по 18.00 годину; на період літніх канікул дитини 14 діб щороку; 3) зобов`язати відповідача надавати точну інформацію на запит позивача щодо фактичного місця перебування (проживання, навчання) дитини, а в разі настання змін в місці перебування повідомляти його особисто у письмовому вигляді (електронною поштою або смс) одразу після того, як такі зміни відбудуться.

В обґрунтування вказаних позовних вимог позивач, ОСОБА_3 , посилався на те, що 25 липня 2009 року між сторонами було зареєстровано шлюб під час якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ( ОСОБА_5 ). Спочатку сторони проживали в належному відповідачу помешканні, але через пів року після народження доньки відповідач зі своєю матір`ю вигнали позивача з причин недостатнього фінансування сім`ї. В лютому 2011 року відповідач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів. Протягом семи років поспіль позивач неодноразово намагався відновити сімейні стосунки з відповідачем, але всі ці спроби були марними. Увесь цей час позивач не тільки сплачував аліменти, але й забезпечував відповідача та доньку всім необхідним. Після того, як позивач восени 2016 року зустрів іншу жінку та перестав витрачати кошти на відповідача, остання перестала давати позивачу бачитись з дитиною та обмежувала спілкування з нею по телефону. Таким чином з березня 2017 року по грудень 2017 року позивач взагалі жодного разу не бачив дитину та розмовляв з нею за цей період часу в телефонному режимі всього декілька разів. За останній рік до подачі позову позивач бачив доньку тільки 2 рази, оскільки відповідач всіма способами намагалась цьому завадити (не відкривала двері, не підіймала слухавку).

Ухвалою суду від 24.04.2018 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по даній цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дитиною.

Відповідач надала суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечувала посилаючись на те, що вони є необґрунтованими і виражені загальними фразами. Відповідач зазначила, що права позивача жодним чином не порушені (відсутній спір). Належними та допустимими доказами порушення прав позивача могло б бути попереднє звернення позивача до органу опіки та піклування з метою вирішення спору щодо участі у спілкуванні та вихованні малолітньої доньки, відповідне рішення органу опіки та піклування та докази його невиконання з боку відповідача. Однак, позивач попередньо до органу опіки та піклування не звертався. Не було встановлено ставлення батька до виконання своїх обов`язків, прихильність дитини до кожного з батьків, стан здоров`я, вік, характеризуючи моменти батьків, інформація про відсутність судимостей, відсутність зловживання спиртними напоями та наркотичними речовинами, відсутність психічних захворювань, умови проживання батьків. При цьому відповідач вважає, що позивач повинен був звертатись до суду з позовом про участь у спілкуванні та вихованні доньки тільки після встановлення даних обставин і допущення відповідачем порушення рішення органу опіки та піклування щодо участі позивача у вихованні доньки. Відповідач ніколи не створювала жодних перешкод у вільному спілкуванні та вихованні доньки позивачем. Водночас, саме позивач з народження не бажав приділяти належну увагу розвитку дитини, а вже після розпаду сім`ї взагалі перестав з нею спілкуватися. Через те, що позивач не забезпечував матеріально доньку відповідач була змушена звертатись до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом про стягнення з нього аліментів на утримання дитини, і рішенням відповідного суду від 30 березня 2011 року по справі № 0417/2-652/2011 було вирішено стягувати з позивача щомісячно аліменти у розмірі 850,00 грн. Відповідач зазначає, що позивач дуже мало спілкувався з дитиною і для неї буде стресом, коли він буде забирати її у матері двічі на місяць у вихідні дні та проводити з нею час з 09.00 суботи до 20.00 неділі. Відповідач заперечує відносно залишення дитини на ночівлю з батьком, оскільки не бажає, щоб будь-які треті особи (в тому числі і співмешканка позивача) втручались в процес виховання доньки. Відповідач вважає, що запропонований позивачем графік побачень з донькою у день її нагородження буде заважати їй його святкувати з друзями, родичами та однокласниками та може в подальшому в будні дні завадити учбовому процесу дитини. Стан здоров`я дитини обмежує її можливості спілкуватися з батьком за запропонованим ним графіком та у вказаний ним спосіб, який складений з розрахунку на здорову дитину без наявності хронічних захворювань. Дитина самостійно не зможе дотримуватись графіку приймання необхідних медикаментів, а позивач не має жодних знань про специфіку догляду за донькою. Відносно вимог про обов`язок повідомляти про місце перебування дитини відповідач зазначила, що така вимога є незаконною, оскільки жодним нормативно-правовим актом такий обов`язок не передбачений.

Ухвалою суду від 30.05.2018 року залучено до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради. Долучено до матеріалів справи відзив на позовну заяву та наступні докази: довідку з місця навчання ОСОБА_5 , копію рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30.03.2011 року, копію виписки з амбулаторної карти ОСОБА_5 , виписні епікризи з історії хвороби ОСОБА_5 , медичні довідки, надані ОСОБА_5 , довідки про надання медичної допомоги ОСОБА_5 , довідку про надання медичної консультації ОСОБА_5 . Вирішено допитати у судовому засіданні свідків: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 попередивши їх про кримінальну відповідальність відповідно до ст. ст. 356, 357 КК України. Закрито підготовче провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_9 , третя особа: Орган опіки та піклування Індустріальної районної у м. Дніпрі ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дитиною.

Позивач надав суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що доказом наявності спору між сторонами є зміст відзиву відповідача, в якому вона просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову. Звернення до органів опіки та піклування не є обов`язковою передумовою для подачі до суду позовної заяви про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною. Матеріальну допомогу позивач надає шляхом сплати аліментів у більшому розмірі, але незважаючи на це відповідач намагається ввести в оману суд шляхом повідомлення неправдивих відомостей для того, аби сформувати відносно позивача образ поганого батька. При тому, що сама відповідач оскаржує рішення суду про розірвання їхнього шлюбу від 29.03.2018 по справі № 202/5142/17. Відповідач заперечує відносно позову з тих причин, що вона побоюється втратити авторитет та тотальний контроль над дитиною. Обмеження дитини у спілкуванні з батьком є порушенням її прав на гармонійний розвиток її особистості. Жоден із наданих відповідачем медичних документів не свідчить про неможливість дитини зустрічатись з позивачем у запропонований ним графік. Позивач готовий дотримуватись з донькою всіх графіків прийому ліків та можливих дієт.

Відповідач подала до суду заперечення, в яких зазначила, що дійсно нормами чинного законодавства не передбачено звернення до органів опіки та піклування, як обов`язкової передумови для подання позову про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, але без висновку органу опіки та піклування неможливо встановити ставлення батька до виконання своїх обов`язків, прихильність дитини до кожного з батьків, стан здоров`я, вік, характеризуючи моменти батьків, інформацію про відсутність судимостей, відсутність зловживання спиртними напоями та наркотичними речовинами, відсутність психічних захворювань, умови проживання батьків тощо. Факт сплати аліментів у більшому розмірі пояснюється тим, що позивач до цього неналежним чином виконував свої обов`язки, як наслідок, відповідні суми були направлені саме на погашення відповідних боргів позивача. Позивач не надав суду доказів того, що в нього є всі необхідні умови для ночівлі доньки, а належним доказом цього повинен бути акт обстеження житлових умов, який складається органами опіки та піклування.

Третя особа надала суду Висновок про визначення способу участі батька ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_5 від 09 серпня 2018 року за вих. № 18/5-415, в якому повідомила, що 1) буде доцільно встановити порядок спілкування позивача з донькою та визначити спосіб участі батька у вихованні наступним чином: два рази на місяць, в суботу або неділю з 10.00 до 18.00 за погодженням батьків, без присутності матері і без присутності сторонніх (третіх) осіб, у тому числі співмешканки батька, в місцях та закладах приналежних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей з урахуванням стану здоров`я дитини, погодних умов і режиму дня дитини та її особистих уподобань, без ночівлі у батька вдома; в будь-які будні дні з 17.00 до 19.00 за погодженням батьків, без присутності матері і без присутності сторонніх (третіх) осіб, у тому числі співмешканки батька, в місцях та закладах приналежних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей з урахуванням стану здоров`я дитини погодних умов і режиму дня дитини та її особистих уподобань; 2) можливість спільного відпочинку на період відпустки батька дитини з метою оздоровлення вирішувати шляхом спільної домовленості з матір`ю з урахуванням сезону відпустки, стану здоров`я дитини та її особистих уподобань; 3) матері дитини обов`язково повідомляти батькові про зміну місця мешкання дитини, погіршення її стану здоров`я та самопочуття, не перешкоджати її спілкуванню з батьком, у тому числі через засоби мобільного зв`язку або інше (відео зв`язок, скайп, смс-повідомлення тощо). В обґрунтування своїх висновків третя особа зазначила, що мати дитини запевняє, що не чинила перешкод у спілкуванні дитини з батьком, та зазначає, що донька сама не бажає спілкуватись з батьком через його поведінку по відношенню до неї. Мати категорично заперечує проти ночівлі дитини на території батька, аргументуючи це тим, що дитина хвороблива, має тонкий психоемоційний стан та потребує відповідного до діагнозів режиму життя, тому залишати доньку на одинці з батьком мати дозволу не дає. Комунальним закладом «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» Дніпропетровської обласної ради було проведено діагностику психоемоційного стану дитини та з`ясовано її ставлення до всіх членів родини та думку щодо участі у вихованні та спілкуванні з нею батька. Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї Готвянських від 02.07.2018, виданого Обухівською селищною радою Дніпропетровської області за адресою реєстрації батька АДРЕСА_1 створені необхідні умови для життя та розвитку дитини. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 19.07.2018 складеного службою у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради за адресою фактичного місця мешкання в орендованій квартирі батька створені належні умови для проживання.

17 вересня 2018 року відповідач подала суду клопотання, в якому просила визнати явку представника органу опіки обов`язковою, а також зобов`язати третю сторону надати до судового засідання належним чином затверджений висновок органу опіки та протокол засідання органу опіки на якому вирішувалося питання участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, де останній вказав про застосування фізичного насилля стосовно дитини.

Також, відповідач подала суду клопотання, в якому просила викликати та допитати в судовому засіданні в якості спеціалістів осіб, які зазначені в довідці Комунального закладу «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» від 06 серпня 2018 року № 86, як такі хто її підготував, а саме практичного психолога ОСОБА_10 та соціального педагога ОСОБА_11

03 червня 2019 року третя особа надала до суду пояснення, в яких зазначила, що Висновок про визначення способу участі батька ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_5 від 09 серпня 2018 року за вих. № 18/5-415 затверджений належним чином, оскільки він підписаний заступником голови комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Індустріальної районної у місті Дніпрі ради керуючим справами виконавчого комітету та куратором служби у справах дітей - ОСОБА_12 . Відповідно до довідки Комунального закладу «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» від 16 серпня 2018 року № 105 згідно результатів психологічного діагностування виявлено, що ОСОБА_13 не проявляє агресію, врівноважена, дружелюбна, проявів тривожності не спостерігається. Не дивлячись на те, що родина не мешкає разом, Катерина проявляє прив`язаність до обох батьків, але домінуючою особою в житті дитини є мати. Між дитиною та батьками існує оптимальний емоційний контакт. Зі слів ОСОБА_14 вона за останній рік дуже мало спілкувалась з батьком через заборону матері. На момент проведення психологічного діагностування 06.08.2018 проявів насильства з боку батька до ОСОБА_14 не виявлено. При діагностичній бесіді дівчина не згадувала негативних моментів із життя, які б стосувалися батька.

03 червня 2019 року відповідач подала до суду заяву про зупинення провадження по справі, в якій просила зупинити провадження до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 175/1799/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради про позбавлення батьківських прав.

18 червня 2019 року представник позивача подав до суду заперечення на заяву про зупинення провадження у цивільній справі, де заперечував проти заяви відповідача посилаючись на те, що вже рік справа знаходиться на стадії розгляду по суті, як наслідок, у відповідності до ч. 3 ст. 210 ЦПК України її розгляд не може бути зупинений. Задоволення заяви відповідача призведе до безпідставного затягування розгляду справи, а малолітня донька позивача в даний період не буде отримувати батьківського піклування та уваги, що буде порушувати її інтереси та призведе до порушення розумних строків розгляду даної справи.

18 червня 2019 року представник позивача надав суду пояснення відносно обставин справи, в яких зазначив, що наявність спору між сторонами підтверджується матеріалами даної справи, де достатньо доказів заперечення відповідачем всіх запропонованих позивачем варіантів побачень зі спільною дитиною, з яких вбачається, що відповідач заперечує проти побачень позивача з дитиною без будь-яких обґрунтованих підстав, оскільки не наведено жодної конкретної причини неможливості таких зустрічей у вказаному позивачем в його позові порядку або хоча б в будь-якій його частині. Також, доказом вчинення перешкод з боку відповідача у спілкуванні позивача з дитиною є пояснення третьої особи від 03.06.2019 за вих. № 1595, де зазначено, що дитина за останній рік дуже мало спілкується з батьком саме через заборону матері. В матеріалах справи знаходиться достатньо доказів того, що у позивача наявні всі умови для побачень з дитиною, а саме: 1) відсутні будь-які наркологічні та психічні відхилення; 2) наявні належні умови для перебування та зустрічей з дитиною; 3) встановлено прив`язаність дитини до позивача та відсутність між ними спілкування через заборону матері. Позивач регулярно сплачує аліменти відповідачу у більшому розмірі, ніж його зобов`язав суд, , а саме: в 2016 році відповідач сплатив позивачу грошові кошти в розмірі 13 847,51 грн. (замість 10 200,00 грн.), у 2017 році 25 368,00 грн. (тобто, на 15 168,00 грн. більше), у 2018 році 14 340,00 грн. (на 4 140,00 грн. більше). Застосування фізичного насилля позивачем до доньки спростовується поясненнями третьої особи від 03.06.2019 за вих. № 1595, де зазначено, що: на момент проведення психологічного діагностування 06.08.2018 проявів насильства з боку батька ОСОБА_3 до ОСОБА_14 не виявлено. При діагностичній бесіді дівчина не згадувала негативних моментів із життя, які стосувалися батька. Відносно висновку органу опіки та піклування позивач заперечував посилаючись на те, що відповідно до даного документу всі спірні питання повинні вирішуватись за погодженням з відповідачем, але це неможливо, оскільки факт його звернення до суду та органів опіки вже свідчить про відсутність будь-яких можливих погоджень домовленостей з даного питання. Відповідно до наданої медичної документації позивач не виявив жодних хвороб у дитини та/або режиму (порядку) її лікування, які б унеможливлювали вказаний у позові графік побачень позивача з донькою (всі курси лікування закінчені по строкам). Якщо і припустити, що у дитини дійсно на теперішній час є певні режими (порядки) прийняття ліків, то відповідачу, якщо вона зацікавлена у гармонійному розвитку спільної дитини, ніщо не заважає їй повідомити позивачу відповідні обставини, а останній в обов`язковому порядку їх виконає та дотримається.

18 червня 2019 року представник позивача надав суду клопотання про застосування заходів процесуального примусу, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 в дохід державного бюджету штрафу у розмірі трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за зловживання нею своїми процесуальними правами та систематичне невиконання нею своїх процесуальних обов`язків.

25 липня 2019 року представник позивача подав до суду додаткові пояснення відносно обставин справи, в яких зазначив, що: 1) позивач систематично приймав участь у вихованні та матеріальному забезпеченні спільної дитини до кінця вересня 2017 року; 2) станом на вересень 2017 року відповідач вважала, що між сторонами були добрі стосунки засновані на любові та повазі, внаслідок чого вона просила суд не розривати їхній шлюб та надати максимальний строк для примирення. Таким чином, твердження відповідача, які вона особисто зазначала в Запереченнях на позовну заяву Позивача про розірвання шлюбу від 28.09.2017 по справі № 202/5142/17 достаменно підтверджують позицію позивача та спростовують твердження відповідача відносно невиконання останнім своїх батьківських обов`язків по відношенню до спільної доньки

03 вересня 2019 року представник відповідача подав суду клопотання про призначення судової-психологічної експертизи. Згідно даного клопотання представник відповідача просить суд призначити судово-психологічну експертизу з метою виявлення індивідуально-психологічних та психічних особливостей дитини ОСОБА_5 та батька дитини, позивача по справі, ОСОБА_3 , їх дійсне відношення та прив`язаність один до одного. Вважають, що питання психологічної сумісності позивача, його впливу на дитину, її особиста прихильність або не прихильність до батька має важливе значення для розгляду питання встановлення графіку зустрічей позивача з донькою, а також питання проведення таких зустрічей без/або з присутністю матері.

03 вересня 2019 року була постановлена ухвала, якою суд відмовив відповідачу у задоволенні заяви про зупинення провадження у справі.

04 вересня 2019 року від Комунального закладу «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» надійшли до суду пояснення до цивільної справи № 202/1745/18 від 29 серпня 2019 року № 116, в яких посадові особи даного закладу підтримали свої попередні висновки від 06 серпня 2018 року № 86 та від 16 серпня 2018 року № 105 та просили через значну завантаженість розглядати справу без присутності спеціалістів ОСОБА_10 та ОСОБА_11

06 вересня 2019 року суд ухвалою відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення судової-психологічної експертизи.

06 вересня 2019 року представник позивача подав до суду заяву про стягнення витрат на правову допомогу, в якій просив після винесення рішення по справі ухвалити додаткове рішення, яким розподілити судові витрати сторін по даному спору, з урахуванням витрат ОСОБА_3 на правову допомогу, докази понесення яких буде надано суду в строки передбачені ч. 8 ст. 141 ГПК України.

17 жовтня 2019 року відповідач подала суду однакові за змістом клопотання та заперечення до висновку органу опіки та піклування, в яких просила: 1) вилучити висновок від 17.08.2018, акти обстеження житла позивача та пояснення від 03.06.2019, що були подані органом опіки та піклування при комітеті Індустріальної районної у місті Дніпро ради; 2) притягнути позивача до відповідальності за жорстоке поводження з малолітньою ОСОБА_5 ; 3) притягнути ОСОБА_3 до відповідальності за надання недостовірних відомостей щодо фактичного місця перебування та не повідомлення суду та інших органів виконавчої влади про зміну фактичного місця перебування; 4) зупинити розгляд справи № 202/1745/18 до з`ясування місця перебування позивача; 5) зобов`язати орган опіки та піклування при комітеті Індустріальної районної у місті Дніпро ради надати належний, об`єктивний та достовірний висновок з урахуванням всіх обставин по даній справі та виявити фактичне місце перебування батька дитини. В обґрунтування поданих документів відповідач зазначила, що органи опіки та піклування жодним чином не відреагували на застосування позивачем відносно спільної доньки жорсткого поводження. Також, відповідач вказала, що психологічне дослідження відносно ОСОБА_5 не проводилось 06.08.2018, оскільки в той день вона була у ЛОРа та офтальмолога. Комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Індустріальної районної у місті Дніпрі ради не врахувала надані відповідачем довідки про стан здоров`я дитини, не витребувала у позивача довідку фактичного місця перебування та договору оренди винайманого житла. При опитуванні сусідів позивача відповідачем було встановлено факт відсутності його проживання з лютого 2019 року за адресою: АДРЕСА_2 .

17 жовтня 2019 року відповідач подала суду клопотання, в якому просила викликати в судове засідання ОСОБА_5 і заслухати її думку та побажання при вирішенні між сторонами даного спору, що необхідно для більш об`єктивного розгляду справи та постановлення судом законного і обґрунтованого рішення.

Згідно ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст. 222 ЦПК України суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Відповідач питання про поновлення строків на пред`явлення нею відповідних клопотань не порушувала, поважних причин не вчинення відповідних дій в строки суду не повідомила.

Отже, з врахуванням вищенаведеного суд дійшов висновку, що задоволення судом поданого відповідачем клопотання є фактичним повернення справи на стадію підготовчого провадження, що є недопустимим на стадій розгляду по суті цивільної справи. Вказані клопотання подано до суду на стадії судового розгляду справи по суті, а тому відповідно до положень ч.1 ст. 126, ч.2 ст. 222 ЦПК України вони були залишені без розгляду.

Більш того, думка дитини ( ОСОБА_5 ) відносно даного спору та інших обставин, що мають значення для вирішення даної справи з`ясовувалась Комунальним закладом «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» (підтверджується пояснення до цивільної справи № 202/1745/18 від 29 серпня 2019 року № 116).

У судове засідання, яке було призначене на 30 січня 2020 року з`явився представник позивача та третьої особи, які підтримали позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач проти задоволення позову заперечувала.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 25.07.2009 року між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 25.07.2009 серії НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилась донька ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 04.01.2010 серії НОМЕР_2 .

30.03.2011 суддею Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мірошниченко Н.В. було ухвалено рішення по справі № 0417/2-652/2011, відповідно до якого позовна заява ОСОБА_15 була задоволена у повному обсязі, а саме вирішено: стягувати щомісяця аліменти з відповідача на утримання дочки - ОСОБА_5 до її повноліття на користь її матері у розмірі 850 грн., починаючи стягнення з 27.12.2010.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29.03.2018 року по справі № 202/5142/17 було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Дане рішення набрало чинності 20.06.2018.

16.03.2015 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції Рябухіною Р.В. на підставі заяви відповідача була прийнята постанова, відповідно до якого виконавчий лист про стягнення з позивача аліментів було повернуто стягувачу (відповідачу).

Відповідно до довідки КЗО «НВК № 108» від 23.05.2018 № 110 ОСОБА_5 навчається в 2-Б класі даного навчального закладу.

Надана відповідачем медична документація свідчить, про неодноразові звернення до медичних спеціалістів з метою лікування дитини ( ОСОБА_5 ) в період з 2013 по 2018 роки.

Відповідно до Акту матеріально-побутових умов сім`ї від 02 липня 2018 року та Акту обстеження умов проживання від 19 липня 2018 року у позивача забезпечено належні умови для зустрічей з малолітньою ОСОБА_5 .

За змістом довідки Комунального закладу «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» від 06 серпня 2018 року № 86 ОСОБА_5 проявляє прив`язаність до обох батьків, але домінуючою особою в житті дівчинки є мати.

Згідно з Актом обстеження умов проживання від 25 липня 2018 року відповідачем створено належні умови для повноцінного життя та розвитку дитини.

З наданих позивачем квитанцій за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 вбачається, що з 2016 року він сплатив відповідачу аліменти в розмірі 13 099,51 грн., у 2017 році - 25 368,00 грн., у 2018 році 14 340,00 грн.

Відповідно до ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини.

Стаття 150 СК України визначає, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини

Відповідно до вимог ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

В статті 153 СК України визначено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Частиною 2 ст. 155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Вирішення батьками питання про виховання дитини регулюється ст. 157 СК України. Відповідно до норми зазначеної статті, той з батьків, що проживає окремо від дитини, зобов`язаний приймати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Крім того, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права чинити перешкоди тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні.

Таким чином, питання виховання дитини батьки вирішують спільно, мати й батько зобов`язані брати участь у вихованні своєї дитини і мають право на особисте спілкування з донькою.

Відповідно до ч. 2 ст. 159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Також, відповідно до ст.ст.11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 (ратифікована Україною 27.02.91, дата набуття чинності для України 27.09.91) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя.

Відповідно до абз. 2 принципу 7 Декларації прав дитини від 20.12.1959, затвердженої Резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН, найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути керівним принципом для тих, на кого покладається відповідальність за його освіту та навчання, ця відповідальність передусім покладається на її батьків.

У частині 2 ст. 1 Європейської конвенції про здійснення прав дітей записано: «предметом цієї Конвенції є підтримка - у найвищих інтересах дітей - їхніх прав...».

Стандарти Ради Європи у галузі прав людини виходять із того, що спілкування батька та дитини є ключовим моментом сімейного життя, що розуміється як зв`язок між близькими родичами. Батьківські права щодо дітей визнаються і захищаються ст. 8 Конвенції про права дитини. Сімейне життя, як розуміється в договірних країнах, охоплює широкий спектр прав батьків, пов`язаних з турботою і опікою над їх неповнолітніми дітьми. Взаємини батьків і дітей не припиняються в разі розлучення або роздільного проживання батьків. Батько, якому не надали право опіки, може бути позбавлений права доступу до дитини тільки в особливих обставинах, якщо така поведінка створює загрозу для моральності чи здоров`я дитини, включаючи його психічний стан, а також, якщо це необхідно для запобігання злочину. Як наголошується в коментарях до Конвенції про права дитини, тільки дуже серйозні обставини можуть виправдовувати повне припинення контактів дитини та її батьків.

Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини.

Таким чином, позивач будучи батьком спільної з відповідачем дитини, відповідно до моральних засад суспільства та у відповідності до чинного законодавства, має із відповідачем рівні права і обов`язки щодо доньки ( ОСОБА_5 ).

В той же час, відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Аналізуючи зміст висновку про визначення способу участі батька ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_5 від 09 серпня 2018 року за вих. № 18/5-415, виходячи із зазначених судом вище норм та роз`яснень, а також, встановлених в ході розгляду обставин справи, суд приходить до висновку, що позивач та відповідач мають рівні права та обов`язки у спілкуванні та вихованні дитини, в тому числі, проводити разом з донькою святкові дні, канікули, вихідні, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя (підстав для обмеження у відповідних правах та обов`язках судом не встановлено), а тому, вважає за необхідне встановити такий порядок у спілкуванні та вихованні батька з донькою, який забезпечить повноцінний розвиток дитини зі сторони не тільки матері, але й батька, не буде обмежувати батьківські права та обов`язки сторін, а також, сприятиме всебічному розвитку дитини, а саме: фізичному, інтелектуальному, соціальному, емоційному, творчому та духовному, з метою формування в майбутньому здорової особистості.

Суд враховує, що при складенні висновку органу опіки та піклування даним органом було належним чином з`ясовано всі істотні обставини, які мають значення для вирішення даного спору, а саме встановлено ставлення батька до виконання своїх обов`язків, прихильність дитини до кожного з батьків, стан здоров`я, відсутність зловживання спиртними напоями та наркотичними речовинами, відсутність психічних захворювань, умови проживання батьків.

При цьому суд не бере до уваги запропонований третьою особою графік побачень позивача з донькою, оскільки він складений без урахування принципу рівності прав та обов`язків батьків по відношенню до дитини; ґрунтується тільки на погодженні відповідачем зустрічей доньки з позивачем, що є неможливим, оскільки відповідач категорично заперечує відносно будь-якого спілкування позивача з дитиною.

Судом не було взято до уваги заперечення відповідача відносно того, що зустрічі з позивачем будуть стресом для дитини, оскільки відповідно до пояснень Комунального закладу «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» від 29 серпня 2019 року № 116 дитина проявляє прив`язаність до обох батьків, між батьками та дитиною існує оптимальний емоційний контакт, проявів насильства з боку позивача до дитини не виявлено. При діагностичній бесіді дівчина не згадувала негативних моментів із життя, які б стосувалися батька.

Зазначені відповідачем відомості про втручання третіх осіб в процес виховання ОСОБА_5 є припущенням та не беруться судом до уваги, з огляду на зміст ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

При цьому суд вважає, що вимога позивача про спілкування з дитиною перші та треті вихідні кожного місяця з самого ранку (09 година 00 хвилин) суботи до самого вечора (20 година 00 хвилин) неділі не відповідає інтересам дитини, оскільки може негативно вплинути на її учбовий процес та розвиток. Дитина повинна мати достатньо часу для відпочинку та підготовки до шкільних занять.

Відносно побачень позивача з донькою у період літніх канікул (14 діб щороку) та в день її народження (з 12.00 по 18.00 годину), суд виходить з необхідності якомога більшого забезпечення інтересів дитини, тому вважає, що період та дати відповідних зустрічей повинен погоджуватись з урахуванням інтересів та бажання дитини. Для забезпечення дитини батьківською увагою в день її народження буде достатньо 4 години, з урахуванням того, що цей день дитина має право (за бажанням) проводити не тільки з батьками та іншими родичами, але й з друзями, однокласниками та знайомими.

Отже, з урахуванням віку та стану здоров`я дитини, яка відповідно до наданої суду медичної документації не потребує постійної присутності матері поряд, ставлення батька до виконання своїх обов`язків, його здатності забезпечити розпорядок дня доньки без допомоги матері дитини, суд вважає, що висновок третьої особи фактично буде обмежувати права позивача на спілкування з донькою та не відповідатиме інтересам дитини.

При визначенні способу участі позивача у вихованні доньки, суд враховує п`ятиденний графік навчання дитини, необхідність часу дитині для відпочинку, самостійних занять, відвідування гуртків, виконання домашніх завдань, спілкування з однолітками, та вважає можливим визначити позивачу спосіб участі у вихованні доньки встановивши наступний графік їх побачень без присутності матері ОСОБА_1 та будь-яких інших осіб з її сторони: - перші та треті вихідні дні кожного місяця з 10.00 години суботи до 17.00 години неділі; - 14 діб щороку на період літніх канікул, з урахуванням інтересів та бажання дитини; - 4 години в день народження доньки ОСОБА_5 щороку 11 грудня, з урахуванням інтересів та бажання дитини.

На думку суду, такий спосіб участі позивача, буде достатнім для їх дійсного спілкування та виховання доньки, можливості бути обізнаним про події, які відбуваються в житті один одного, повною мірою буде відповідатиме інтересам дитини, основне місце проживання якої з матір`ю.

Суд відноситься критично щодо тверджень відповідача про відсутність спору, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів заперечення відповідачем всіх запропонованих позивачем варіантів побачень зі спільною дитиною (відзив на позовну заяву від 30.05.2018 (а.с. 27-32 Том 1), заперечення від 30.06.2018 (а.с. 74-77 Том 1), пояснення відповідача до органів опіки та піклування від 26.07.2018 (а.с. 165 Том 1).

Крім вищевикладеного, судом встановлено, що між сторонами, як колишнім подружжям, склались досить неприязні стосунки, однак, вказані обставини жодним чином не можуть впливати на спілкування та виховання спільної дитини про що сторони мають пам`ятати та, в свою чергу, мають першочерговий обов`язок здійснювати дії в інтересах дитини, при цьому відмежовувати відносини які вони створили між собою.

Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (Olsson v. Sweden) від 27.11.1992 р., статус рішення - остаточне), і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Йогансен проти Норвегії» (Johansen. v. Norway) від 07.08.1996 р., статус рішення - остаточне).

Всі інші посилання щодо обставин, які виникли під час відвідування дитиною школи, а саме інформація, що батько дитини не приймав участь у вихованні дитини, приймаються судом, проте, суд вважає, що така інформація не компроментує позивача як батька, обставин для обмеження у батьківських правах ні позивача ні відповідача, як батьків, судом не встановлено.

Вимога позивача про зобов`язання відповідача надавати точну інформацію на запит щодо фактичного місця перебування (проживання, навчання) дитини, а в разі настання змін в місці перебування повідомляти його особисто у письмовому вигляді (електронною поштою або смс) одразу після того, як такі зміни відбудуться є передчасною та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки місце проживання та навчання дитини на даний час батьку відомі, а доказів настання даних обставин в майбутньому матеріали справи не містять.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників справи, допитавши свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_16 , ОСОБА_7 , оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 133, 141, 142, 247, 259, 263, 264-265, 273, 353 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, - задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) не перешкоджати ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з донькою ОСОБА_5 .

Визначити наступний порядок та спосіб участі позивача ОСОБА_3 у спілкуванні та вихованні доньки ОСОБА_5 встановивши наступний графік їх побачень, без присутності матері ОСОБА_1 та будь-яких інших осіб з її сторони:

- перші та треті вихідні дні кожного місяця з 10.00 години суботи до 17.00 години неділі;

- 14 діб щороку на період літніх канікул, з урахуванням інтересів та бажання дитини;

- 4 години в день народження доньки ОСОБА_5 щороку 11 грудня, з урахуванням інтересів та бажання дитини.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 10 лютого 2020 року.

Суддя Г.О. Кухтін