Номер провадження: 22-ц/813/2292/20
Номер справи місцевого суду: 520/2995/18
Головуючий у першій інстанції Кириченко П.Л.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Князюк О.В.,

- суддів: - Погорєлова С.О.,Таварткіладзе О.М.,

розглянувши у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 березня 2019 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

15 травня 2018 року ПАТ «МТБ Банк» звернулося до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 2-3)

В обґрунтування позовних вимог вказав, що 07 вересня 2007 року між ВАТ «Морський транспортний банк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 2462/OF. Згідно даного договору ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 40000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 25% річних за фактичний період користування кредитом з терміном погашення до 04.09.2009 року включно. В забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №;3331-СО, відповідно до якого ОСОБА_2 зобов`язалася відповідати за виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором.

Банк свої зобов`язання по вищевказаному кредитному договору виконав, надавши відповідачці ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 40000,00 грн.

Проте, відповідач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 свої зобов`язання не виконують, внаслідок чого станом на 28.02.2018 р. утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 50053,66 грн.

З наведених підстав позивач просить стягнути з відповідачів в солідарно заборгованість за кредитним договором в розмірі 50053,66 грн. та судові витрати в розмірі 1 762 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 березня 2019 року позов Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково (а.с. 129-131).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «МТБ Банк» заборгованість за кредитним договором від 07 вересня 2007 року в сумі 50053,66 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «МТБ Банк» судові витрати в сумі 1762 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у сумі 50053,66 є обґрунтованими та підлягають задоволенню, в той час же вимоги про стягнення з ОСОБА_2 , як поручителя, заборгованості за кредитним договором не підлягають задоволенню, оскільки позовні вимоги до поручителя ОСОБА_2 пред`явлені після спливу шести місяців з дня настання строку виконання зобов`язання.

Коротний зміст вимог апеляційної скарги

«11» травня 2019 року ПАТ «МТБ Банк» подано апеляційну скаргу на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 25.03.2019 року, відповідно до якої апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ«МТБ Банк» у повному обсязі (а.с. 140-143).

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

У поданій апеляційні скарзі ПАТ «МТБ Банк» посилається на те, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, незаконним, ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про пропуск Банком строку для звернення із позовними вимогами до ОСОБА_2

ПАТ «МТБ Банк» зазначає, що у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору № 2462/OF від 07.09.2007 року Банк звернувся до Київського районного суду м. Одеси і 04.11.2008 року отримав судовий наказ щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2

01.12.2017 року судовий наказ від 04.11.2008 року за заявою ОСОБА_2 було скасовано ухвалою Київського районного суду м. Одеси, проте увесь час від дати видачі судового наказу 2008 року і до дати його скасування у 2017 році, тобто протягом 9-ти років, неодноразово відкривалось виконавче провадження по виконанню зазначеного судового наказу від 04.11.2008 року у відношенні боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується постановами про відкриття виконавчого провадження від 03.03.2015 року та від 27.05.2016 року.

Після скасування за заявою ОСОБА_2 судового наказу від 04.11.2008 року ПАТ «МТБ Банк» повторно, у зв`язку з неповерненням боржниками суми заборгованості та для захисту своїх інтересів, звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом про стягнення суми заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

З огляду на вказане в апеляційній скарзі, ПАТ «МТБ Банк» вважає, що Банком дотримано строк для звернення із повторним позовом до ОСОБА_2 в зв`язку з тим, що вимогу направлено до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 15.01.2018 року, а позов направлено поштою 13.03.2018 року.

ПАТ «МТБ Банк» у поданій апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги МТБ «Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

12 серпня 2019 року до суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 надала відзив на апеляційну скаргу. Відповідач вважає апеляційну скаргу безпідставною та необґрунтованою, а наведені доводи в ній помилковими та надуманими.

ОСОБА_2 зазначає, що суд першої інстанції вмотивовано дійшов висновку про те, що ПАТ «МТБ Банк» пропустив строк для звернення із вимогами до поручителя.

Оскільки, що строк дії основного зобов`язання встановлений умовами кредитного договору, а саме: з 07 вересня 2007 року по 04 вересня 2009 року. Таким чином відповідно до ч. 4 статті 559 ЦК України (в редакції, що діяла на момент укладання кредитного договору та договору поруки) шестимісячний термін дії договору поруки припинився 05 березня 2010 року. ПАТ «МТБ Банк» звернувся з позовом про солідарне стягнення кредитної заборгованості, в тому числі з поручителя лише в 2018 році, що безперечно свідчить про припинення поруки та відсутності підстав для задоволення позовних вимог до ОСОБА_2 .

З приводу доводів апелянта про те, що судовий наказ неодноразово пред`являвся до примусового виконання, та того, шо дані обставини начебто підтверджують обізнаність ОСОБА_2 про наявність невиплаченого кредиту, відповідач зазначає наступне:

-дане питання вирішувалось під час поновлення строків для розгляду заяви про скасування судового наказу в Київському районному суді м. Одеси, та за наслідками розгляду було встановлено, що ОСОБА_2 не було відомо про наявність кредитної заборгованості та про наявність судового наказу від 04.11.2008 року, що і стало підставою для поновлення строків та його перегляду.

-крім того, зазначає, що обставини які були встановлені в ухвалі Київського районного суду м. Одеси від 01.12.2017 року про скасування судового наказу, яка набрала законної сили встановленню в іншому судового процесі не підлягають.

-вважає, що в даному судовому процесі не встановлюється факт обізнаності чи необізнаності відповідача ОСОБА_2 про наявність судового наказу.

Відповідач також зазначає, що строк дії поруки не є строком позовної давності та його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора вимагати від боржника виконання зобов`язання. Отже будь-якого поновлення строку позовної давності до вимог за Договором поруки не передбачено чинним законодавством.

На підставі вище вказаного відповідач просить суд апеляційну скаргу ПАТ «МТБ Банк» залишити без задоволення, а рішення Овідіопольського районного суду м. Одеси від 25.03.2019 року без змін.

02 вересня 2019 року представник ПАТ «МТБ Банк» - адвокат Мезнер О.Е. подав заперечення на відзив на апеляційну скаргу. З доводами ОСОБА_2 , викладеними у відзиві на апеляційну скаргу не погоджується, вважає їх такими, що суперечать обставинам справи та не спростовують доводів апеляційної скарги.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

05 червня 2019 року ухвалою Одеського апеляційного суду під головуванням судді Журавльова О.Г апеляційну скаргу ПАТ «МТБ Банк» на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 25.03.2019 року залишено без руху.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01 липня 2019 року під головуванням судді Журавльова О.Г відкрито провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 березня 2019 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою від 22.07.2019 року колегією суддів Одеського апеляційного суду судової палати у цивільних справах: Журавльова О.Г., Кравця Ю.І., Комлевої О.С. справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 березня 2019 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором було призначено до розгляду.

Розпорядженням № 5379 щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 11.11.2019 року у відповідності до п. 3.12 Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затвердженими рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 року з подальшими змінами було проведено автоматизований розподіл справи та визначено колегію суддів під головуванням судді Князюка О.В.

Ухвалою суду від 27.11.2019 у складі колегії суддів цивільної палати Одеського апеляційного суду справу прийнято до провадження головуючого судді Князюка О.С. та призначено до розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини

Судом встановлено, що 07 вересня 2007 року між ВАТ «Морський транспортний банк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 2462/OF, згідно якого ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 40000,00 грн. зі сплатою за користування кредитом в розмірі 25% річних за фактичний період користування кредитом з терміном погашення по 04.09.2009 року включно. 07 вересня 2007 року між ВАТ «Морський транспортний банк» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір поруки №3331-СО в забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за вказаним кредитним договором. У договорі поруки не встановлений строк, після закінчення якого порука припиняється.

ПАТ «МТБ Банк» є правонаступником ВАТ «Морський транспортний банк», що підтверджується статутом ПАТ «МТБ Банк», який погоджений НБУ 20.02.2018 р.

Відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання по кредитному договору не виконує. Станом на 28.02.2018 року заборгованість за кредитним договором становить 50053,66 грн., в тому числі: основний борг (тіло) - 18963,92 грн., заборгованість зі сплати відсотків - 14433,65 грн, заборгованість за пенею за неповернення основного боргу 5082,85 грн.; заборгованість за пенею за несплату відсотків 11573,24 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 23).

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Оскільки, рішення суду вимогам, викладеним у ст. 263 ЦПК України відповідає у повній мірі, тому апеляційний суд з огляду на правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість не тільки у межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а судове рішення підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та, відхиляючи доводи апеляційної скарги, вказує наступне.

Предметом позову у справі, яка переглядається, є стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором.

З обставин справи слідує, що поручитель ОСОБА_2 заперечувала щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на пропуск позивачем установленого частиною четвертою статті 559 ЦК України строку пред`явлення вимоги до поручителя.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року справа № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року справа № 310/11534/13 та від 31 жовтня 2018 року справа № 202/4494/16.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

Вимога статті 526 ЦК України щодо обов`язку виконувати зобов`язання належним чином поширюється і на акцесорні (забезпечувальні) договори та сторін таких договорів.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій) порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Умовами договору поруки сторони погодили, що договір набирає чинності з дати його підписання сторонами (дата договору) і діє до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором (пункт 4.1). Відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов`язань у повному обсязі (пункт 4.2).

Тобто, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, а наявна в договорі стаття 4, якою встановлено, що порука втрачає чинність після повного виконання боргових зобов`язань, не може вважатися строком його дії, оскільки не відповідає змісту статей 251, 252 ЦК України, де визначено, що настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається саме календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Крім того, слід зауважити, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Строк, передбачений нормою частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов`язання застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6-2662цс15, Верховного Суду у постанові, від 03 липня 2019 року с праві №1519/2-3165/11).

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобов`язання за договором поруки слід пред`явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).

ПАТ «МТБ Банк» у поданій апеляційній скарзі зазначає, що у зв`язку з невиконанням кредитного договору № 2462/OF від 07.09.2007 року Банк звернувся до Київського районного суду м. Одеси і 04.11.2008 року отримав судовий наказ щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Проте 01.12.2017 року даний судовий наказ скасовано ухвалою Київського районного суду м. Одеси. Апелянт також звертає увагу суду на те, що увесь час від дати видачі судового наказу у 2008 році і до дати його скасування у 2017 році. Тобто протягом 9-ти років, неодноразово відкривалось виконавче провадження по виконанню судового наказу від 04.11.2008 року у відношенні боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується постанови про відкриття провадження від 03.03.2015 року та від 27.07.2016 року. Тому, саме після скасування судового наказу від 04.11.2008 року Ухвалою Київського районного суду від 01.12.2017 року, ПАТ «МТБ Банк» був змушений повторно, в зв`язку з неповерненням боржниками суми заборгованості для захисту свої інтересів, звернутись до Овідіопольського суду Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суми заборгованості.

Проте, суд апеляційної інстанції критично ставиться до вище вказаних посилань апелянта як доводів того, що договір поруки № 3331-СО від 07.03.2007 року не припинено, та вважає за необхідне зазначити наступне.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука за кожним із зобов`язань, визначених періодичними платежами, припиняється після шести місяців з моменту спливу строку погашення кожного чергового платежу. Пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку виконання частини основного зобов`язання, визначеної періодичним платежем, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги у зв`язку з припиненням поруки за відповідною частиною основного зобов`язання (відповідно до висновку Великої палати Верховного суду від 03.07.2019 року у справі № 1519/2-3165/11)

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобов`язання за договором поруки слід пред`явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ПАТ «МТБ Банк» пропущено строк на подання позову до поручителя, та порука припинилася 05.03.2010 року. Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відповідно до висновку ВСУ на спільному засіданні палат визначив всі випадки припинення зобов`язань поручителя у кредитно-боргових відносинах (ВСУ у справі № 6-2662цс15 від 20 квітня 2016р.) та зазначив, що у випадку пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. При цьому суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Отже, за результатами апеляційного розгляду колегія суддів дійшов висновку, що апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Будь-яких порушень норм процесуального права не встановлено.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановленим з дотриманням вимог процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що у зв`язку з недостатньою кількістю суддів (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування тих суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці і т.п.) навантаження на суддів виходить за межі фізичних можливостей.

В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів - всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.

У пункті 33, 35 Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам - членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст.6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати.

У судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал.

Тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, у зв`язку з надмірним навантаженням, унеможливлює розгляд справ у строки, передбачені національним законодавством.

Судові витрати

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки колегія суддів відхилила апеляційну скаргу, судові витрати ПАТ «МТБ Банк» за подачу апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

РЕЗУЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області, від 25 березня 2019 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 березня 2019 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках передбачених п. 2 «а» - 2 «г» ч. 3 ст 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Князюк

Судді: С.О. Погорєлова

О.М. Таварткіладзе