Справа № 219/6851/20
Провадження № 2/219/2516/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2020 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Медінцевої Н.М.

за участю секретаря Петрейко А.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін в залі суду м. Бахмут Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

20 липня 2020 року ОСОБА_1 , місце проживання якої: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , місце проживання якого: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи заявлені вимоги тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування квартири від 21 листопада 2000 року. Відповідач є її сином, реєстрація у квартирі відповідача підтверджується довідкою про склад сім`ї, він не проживає у належній їй квартирі з 2010 року у зв`язку з виїздом за кордон та зміною місця проживання, про що складено акт про проживаючих осіб в житловому приміщенні від 14.07.2020 року. Ніякої участі у витратах по оплаті комунальних послуг та утриманню житла відповідач не приймає і приймати не збирається. Крім того, факт реєстрації відповідача у даному житловому приміщені перешкоджає їй розпоряджатися на свій власний розсуд та оформити житлову субсидію, що у свою чергу негативно впливає на її майновий стан, що є порушенням її прав як власника. Просить позов задовольнити.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10 серпня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання на 09 годину 00 хвилин 28 вересня 2020 року та визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву з одночасним надісланням копії відзиву відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України позивачу, яке в подальшому було відкладено на 28 жовтня 2020 року.

До судового засідання не з`явився позивач, який про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином у відповідності до частини 6 статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою, зазначеною позивачем у позовній заяві, ОСОБА_1 надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує.

Відповідач до судового засідання також не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином: у відповідності до частини 6 статті 128 ЦПК України - шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою його місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідач ОСОБА_2 надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, з позовними вимогами згодний у повному обсязі, просив виписати його з квартири АДРЕСА_1 , оскільки не проживає за даною адресою більш ніж сім років.

При таких обставинах суд вважає за можливе розглянути дану справу під час відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.

У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Згідно з частиною 1 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв`язку з чим судом ухвалено рішення про задоволення позову відповідно до частини 4 статті 200, частини 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно копії договору дарування квартири від 21 листопада 2000 року (а. с. 12) позивачу належить квартира АДРЕСА_1 .

Згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно КП «Артемівське бюро технічної інвентаризації» № 14153433 від 05.04.2007 року квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 (а. с. 13).

Відповідно до довідки про склад сім`ї (а. с. 14) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , до складу її родини входить її син: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно довідки Відділу з реєстрації місця проживання фізичних осіб Часовоярської міської ради від 05.08.2020 року № 02-157/1107 за даними картотеки відділу з реєстрації місця проживання фізичних осіб Часовоярської міської ради ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 2006 року по теперішній час (а. с. 18), даний факт підтверджується відміткою про місце проживання в паспорті громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_2 (а. с. 9-11).

Згідно акту від 14.07.2020 року, виданому на ім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але не проживає за даною адресою з 2010 року по теперішній час (а. с. 15).

Згідно зі ст. 64 ЖК Української РСР член сім`ї наймача має такі ж права у тому числі - право користування житловою площею, як і наймач, членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з частиною 1 статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ч. 1ст. 13, ч.1 ст. 81 ЦПК України, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Беручи до уваги, що факт відсутності відповідача у вищезазначеному будинку понад рік знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а відповідач не надав суду доказів того, що перестав користуватися будинком з поважних причин та має право на збереження за ним права користування цим житловим приміщенням, суд вважає, що за відповідачем не може бути збережено право користування житловим приміщенням.

Суд встановив, що відповідач ОСОБА_2 квартиру звільнив добровільно та не проживає в ній з 2010 року. Наявність реєстрації відповідача у квартирі перешкоджає позивачці ОСОБА_1 у отриманні державної компенсації (субсидії) на жилого-комунальні послуги, та вона несе додаткові витрати за комунальні послуги, а тому, з урахуванням аналізу наданих доказів, суд вважає позовні вимоги про визнання втратившим право відповідача користування житловим приміщенням, обґрунтованими, та вважає необхідним цей позов задовольнити.

На підставі викладеного, ст.ст.64 ЖК Української РСР, ст. 317, 321, 391 405 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 141, 259, 263-265, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання якого: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Н.М. Медінцева

28.10.2020