Житомирський апеляційний суд
Справа №293/663/17 Головуючий у 1-й інст. Бруховський Є. Б.
Категорія 39 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 293/663/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи Черняхівської державної нотаріальної контори Житомирської області, про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку в порядку спадкування за заповітом

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 02 грудня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Бруховського Є.Б. в смт. Черняхів,

в с т а н о в и в :

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, у якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її баба ОСОБА_3 , яка до дня смерті проживала в будинку АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_3 склала заповіт, яким належну їй на праві приватної власності частину будинку АДРЕСА_1 заповіла їй - ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4 ) ОСОБА_5 посвідчений Черняхівською державною нотаріальною конторою 18 лютого 2009 року за реєстровим номером 552, не змінений та не скасований. Після смерті баби, в передбачений законом шестимісячний термін, вона звернулась з письмовою заявою до Черняхівської державної нотаріальної контори та просила видати їй свідоцтво про право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , тобто прийняла спадщину. З цього приводу у Черняхівській державній нотаріальній конторі було заведено спадкову справу №169/2009. Постановою від 16 травня 2017 року державний нотаріус Черняхівської державної нотаріальної контори відмовив їй у видачі свідоцтва про право власності за заповітом на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 . Зазначену відмову нотаріус мотивував тим, що у Черняхівській державній нотаріальній конторі заведено ще одну спадкову справу після смерті ОСОБА_6 , чоловіка її покійної баби, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та заповів все своє майно ОСОБА_2 . Оскільки право власності на весь спірний будинок зареєстровано на покійного ОСОБА_6 , видати свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом неможливо.

Позивач також вказала, що будинок було набуто її покійною бабою та її покійним чоловіком під час перебування у шлюбі, тобто він, відповідно до ст. ст. 22, 28 Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР (в редакції 1969 року, чинній на день виникнення правовідносин), є їх спільною сумісною власністю та їх частки є рівними, а тому її покійній бабі ОСОБА_3 належала на праві власності 1/2 частина вищевказаного будинку та, відповідно до ст. ст. 1233-1234 ЦК України вона мала право заповісти її позивачу.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 02 грудня 2019 року позов задоволено частково. Визнано право власності на ј частину житлового будинку АДРЕСА_1 , з належними до нього надвірними будівлями, за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як за спадкоємцем за заповітом після смерті баби ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 в смт. Черняхів Житомирської області.

В решті позову відмовлено за безпідставністю вимог.

Не погодившись із даним рішенням, ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Основним доводом апеляційної скарги є те, що ухвалюючи вказане рішення суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_7 доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити. У своїх поясненнях наполягали на тому, що рішення є незаконним, оскільки суд вийшов за межі позовних вимог. Вказували, що суд повинен був прийняти рішення або про задоволення або про відмову в задоволенні позовних вимог, а не самостійно зменшувати право на частку у спадковому майні.

Представник позивача ОСОБА_8 проти доводів апеляційної скарги заперечив, пояснив, що його довірителька рішення суду, яким її вимоги задоволено частково, не оскаржувала та погодилась з ним. Вважає доводи сторони відповідача безпідставними і такими, що суперечать нормам процесуального законодавства.

Позивач ОСОБА_1 до апеляційного суду не з`явилась, просила відкласти розгляд справи у зв`язку з хворобою дитини, проте її клопотання було відхилено, оскільки у судовому засіданні брав участь її представник ОСОБА_8

Завідувач Черняховської ДНК Пилипчук В.І. до апеляційного суду направив заяву, у якій просив розглядати справу за його відсутності, при прийнятті рішення покладався на розсуд суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи і перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_4 в смт. Черняхів померла баба позивача ОСОБА_3 (а.с.5).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до складу якої увійшла Ѕ частина житлового будинку АДРЕСА_1 .

За життя, 18.02.2009 року, ОСОБА_3 , склала заповіт, яким на випадок своєї смерті, заповідала належну їй частку житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивачу по справі (а.с.3). Прізвище « ОСОБА_10 » позивач отримала після реєстрації шлюбу (а.с.7). Заповіт не змінено та не скасовано.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися на момент його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частини перша, друга статті 1220 ЦК України).

Згідно з статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1241 ЦК України непрацездатна вдова (вдівець) спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Непрацездатність - це соціально-фізіологічний стан людини, який визначається її об`єктивною втратою чи зменшенням природних функцій організму або зниженням кваліфікації, значним зменшенням обсягу чи припиненням трудової діяльності, у разі настання якого особа втрачає засоби до існування та потребує матеріального соціального забезпечення.

Юридичним фактом, який презюмує постійну непрацездатність особи, є старість (пенсійний вік).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у редакції, що була чинною на момент відкриття спадщини, непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону.

Враховуючи, що на момент смерті ОСОБА_3 (час відкриття спадщини) ОСОБА_6 відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» досяг пенсійного віку і отримував пенсію за віком, суд першої інстанції правильно встановив, що в силу статті 1 указаного Закону він вважався непрацездатним і мав право на обов`язкову частку у спадщині, передбачену статтею 1241 ЦК України.

Встановивши, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 є ОСОБА_1 (за заповітом) та її чоловік ОСОБА_6 (за законом), якому належить обов`язкова частка у спадщині, як непрацездатному вдівцю відповідно до статті 1241 ЦК України, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про належність позивачці права власності на 1/4 частини спадкового майна та частково задовольнив позов.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що визнавши право власності на ј частину спірного житлового будинку за позивачкою, суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки таких позовних вимог ОСОБА_1 не заявляла, не ґрунтуються на положеннях цивільно-процесуального законодавства.

Так, відповідно до п.1 ч.5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначається висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог.

Отже, за відсутності підстав для повного задоволення позову, суд не позбавлений права задовольнити його частково, а не відмовляти в позові повністю.

Таким чином, зважаючи на те, що позивачка просила визнати за нею право власності на Ѕ частину спірного майна, а суд визнав таке право на ј частину, означає,що вимоги задоволені частково та не потребує зміни предмету чи підстав позову, про що йдеться в апеляційній скарзі.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 02 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14.02.2020.

Головуючий Судді