Постанова

Іменем України

29 січня 2020 року

м. Київ

справа № 0308/7152/12

провадження № 61-16741св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - Кредитна спілка «Інкомвклад»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

особа, яка звернулася з апеляційною та касаційною скаргами - Акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на ухвалу Волинського апеляційного суду від 22 липня 2019 року у складі колегії суддів:

Федонюк С. Ю., Здрилюк О. І., Матвійчук Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2012 року Кредитна спілка «Інкомвклад» (далі - КС «Інкомвклад») звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки за кредитним договором.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 травня 2012 року позов КС «Інкомвклад» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КС «Інкомвклад» неустойку

за кредитним договором шляхом передачі у власність кредитній спілці нерухомого майна, а саме: трикімнатної квартири

АДРЕСА_1 .

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з указаним рішенням суду першої інстанції,

Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» правонаступником якого

є Акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк»), оскаржило його в апеляційному порядку.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 22 липня 2019 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, АТ «УкрСиббанк» закрито.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що кредитний договір

для забезпечення якого спірну квартиру передано в іпотеку, визнаний недійсним, а тому наявність запису про обтяження майна іпотекою та заборони відчуження трикімнатної квартири, яка належить ОСОБА_1 та яку передано в порядку забезпечення недійсного договору не свідчить про те, що на час розгляду цієї справи судом першої інстанції, права банку були порушені. Отже, АТ «УкрСиббанк» не доведено, що оскарженим рішенням суд вирішив питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки банку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі АТ «УкрСиббанк», посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та направити справу на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Верховного Суду від 18 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У жовтні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2020 року вказану справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд незаконно закрив

апеляційне провадження та безпідставно залишив поза увагою доводи

АТ «УкрСиббанк» про перебування спірного майна під арештом, наявність обтяжень іпотекою та заборони відчуження, наявність судових рішень про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , які ухвалені до розгляду цієї справи, визнання за КС «Інкомвклад» права власності на спірний об`єкт та незалучення банку до участі у розгляді цієї справи.

Вважає безпідставним посилання апеляційного суду на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 березня 2012 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області

від 12 квітня 2012 року, яким визнано недійсним кредитний договір

від 26 грудня 2007 року № 0 та кредитний договір від 10 квітня 2008 року № 0, укладені між ОСОБА_1 та

АТ «УкрСиббанк». Зазначає, що вказані судові рішення банком оскаржені

в касаційному порядку та скасовані за наслідками касаційного перегляду

з винесенням судом касаційної інстанції нового рішення про відмову

у задоволенні вимог КС «Інкомвклад» про визнання кредитних договорів недійсними.

Указані рішення стосувались лише кредитних договорів та предметом розгляду у справі № 2-7412/11 не був договір іпотеки. Відповідно

за договором іпотеки виникли та існують зобов`язання щодо передачі

в іпотеку майна, на яке фактично визнано право власності за

КС «Інкомвклад», що свідчить про те, що рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області 28 травня 2012 року у справі № 0308/7152/12 впливає на права та обов`язки АТ «УкрСиббанк».

Відзив на касаційну скаргу

У жовтні 2019 року КС «Інкомвклад» подала відзив на касаційну скаргу,

в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін. Вважає, що апеляційний суд правомірно закрив провадження у цій справі та дійшов обґрунтованого висновку про те, що судом першої інстанції не вирішувалося питання про права

АТ «УкрСиббанк».

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга АТ «УкрСиббанк» підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Згідно з пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією

з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 (справа №1-33/2007 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 ) зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист

є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Частиною першою статті 352 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 травня 2012 року позов КС «Інкомвклад» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КС «Інкомвклад» неустойку за кредитним договором шляхом передачі у власність кредитній спілці нерухомого майна, а саме: трикімнатної квартири, загальною площею 94,3 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Звертаючись з апеляційною скаргою, АТ «УкрСиббанк» посилалось на те,

що оскарженим рішенням порушені права й законні інтереси банку, оскільки майно, на яке за рішенням суду визнано право власності за

КС «Інкомвклад», є предметом іпотеки АТ «УкрСиббанк». Договір іпотеки

є дійсним, наявні записи про обтяження іпотекою та заборони відчуження спірного майна на користь іпотекодержателя АТ «УкрСиббанк», питання про їх вилучення не вирішувалося. Суд першої інстанції неправомірно не залучив банк до участі у розгляді цієї справи, оскільки на час постановлення рішення суду щодо спірного житлового приміщення були чинні записи про обтяження іпотекою та заборони відчуження на користь АТ «УкрСиббанк», які внесені 10 квітня 2008 року за номером запису обтяження 3848867 та 3848989.

Відповідно до пункту 3 частини першої, частини другої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Закриваючи апеляційне провадження, апеляційний суд виходив з того, що кредитний договір для забезпечення якого спірну квартиру передано

в іпотеку, визнаний судом недійсним. Крім того, апеляційним судом зазначено, що наявність на час розгляду цієї справи судом першої інстанції, запису в реєстрі записів про обтяження іпотекою та заборон відчуження щодо трикімнатної квартири, належної ОСОБА_1 , в порядку забезпечення виконання недійсного договору не свідчить про те, що права банку порушені.

Проте такий висновок апеляційного суду не відповідає вимогам закону.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Змістом частин першої, другої статті 590 ЦК України визначено порядок дій заставодержателя (іпотекодержателя) щодо захисту свого права у разі, коли основне зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін). У такому разі заставодержатель набуває право звернення до суду

з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави.

За змістом статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки.

Перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи регулюється статтею 23 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть

у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Підстави припинення іпотеки передбачено статтею 17 Закону України «Про іпотеку», до яких зокрема належать: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізація предмета іпотеки відповідно до цього закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою.

Співвідношення зазначених положень законодавства дає змогу дійти висновку про те, що Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо урегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна,

а положення статті 17 Закону України «Про іпотеку» містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у статті 593 ЦК України.

Проведений аналіз норм законодавства та встановлені фактичні обставини свідчать про відсутність підстав для припинення договору іпотеки, передбачених статтею 17 Закону України «Про іпотеку», а відтак, іпотека залишається дійсною незалежно від зміни власника майна.

Судом встановлено, що 29 травня 2007 року між КС «Інкомвклад» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 2905/07-03, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 1 300 000 грн.

09 лютого 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк» та

ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 2902/08-101, згідно з яким останній отримав кредит у сумі 500 000 грн.

10 квітня 2008 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладений договір про надання споживчого кредиту № 0 на суму

119 000 грн. Згідно з пунктом 2.1 вказаного кредитного договору з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника банк приймає у заставу нерухоме майно - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 21-24).

Також 10 квітня 2008 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки відповідно до пункту 1.1 якого іпотекодавець передав в іпотеку таке нерухоме майно - трикімнатну квартиру, загальною площею 94,3 кв. м, що знаходиться по

АДРЕСА_1 (а.с. 66-68).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 березня 2012 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 12 квітня 2012 року, визнано недійсними кредитний договір

від 26 грудня 2007 року № 0 та кредитний договір

від 10 квітня 2008 року № 0, укладені між ОСОБА_1 та

АТ «УкрСиббанк» (а.с. 30-35).

12 квітня 2012 року між КС «Інкомвклад» та ОСОБА_1 укладений додатковий договір від 12 квітня 2012 року до кредитного договору

від 29 травня 2007 року № 2905/07-03,відповідно до умов якого сторони визначили умови розстрочення виконання зобов`язання та встановили, що

у разі прострочки позичальником виконання зобов`язань, що передбачені додатковим договором, позичальник сплачує кредитору неустойку шляхом передачі у власність кредитора нерухомого майна, а саме: трикімнатної квартири, загальною площею 94,3 кв. м, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Законом України від 22 грудня 2005 року № 3262-IV «Про доступ до судових рішень» (далі - Закон № 3262-IV) регулюються відносини щодо забезпечення доступу до судових рішень (рішень, судових наказів, постанов, вироків, ухвал), ухвалених судами загальної юрисдикції, та введення Єдиного державного реєстру судових рішень (стаття 1 цього Закону).

Згідно з частиною першою статті 6 Закону № 3262-IV кожен має право повністю або частково відтворювати судові рішення, що проголошені судом прилюдно, у будь-який спосіб, у тому числі через оприлюднення

в друкованих виданнях, у засобах масової інформації, створення електронних баз даних судових рішень.

Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень (частина третя статті 6 Закону № 3262-IV).

Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 25 липня 2012 року касаційну скаргу

АТ «УкрСиббанк» задоволено частково. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 березня 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 12 квітня 2012 року скасовано і ухвалено нове рішення. У задоволенні позову КС «Інкомвклад» до ОСОБА_1 ,

АТ «УкрСиббанк» про визнання кредитних договорів недійсними та зустрічного позову АТ «УкрСиббанк» до КС «Інкомвклад», ОСОБА_1 про визнання нікчемними окремих пунктів кредитних угод відмовлено.

Указане рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 липня 2012 року міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень за № 25586631.

Апеляційний суд зазначене не врахував та дійшов передчасного висновку про те, що права АТ «УкрСиббанк» не порушені, та закрив апеляційне провадження.

Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій

і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Ухвалу Волинського апеляційного суду від 22 липня 2019 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк