РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

10 листопада 2020 року

м. Рівне

Справа № 569/19213/14-ц

Провадження № 22-ц/4815/1289/20

Рівненський апеляційний суд у складі судді Ковальчук Н. М.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 липня 2017 року у складі судді Ковальова І. М., ухвалене в м. Рівне о 10 годині 55 хвилин, відомості про дату складання повного тексту рішення відсутні,

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 липня 2017 року вказаний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість за договором про іпотечний кредит № 725/05 від 22 червня 2005 року станом на 09 лютого 2017 року в розмірі 1 342 607,79 гривень, яка складається із заборгованості за процентами в сумі 789 606,26 грн. та пені за останній календарний рік в розмірі 553 001,53 гривні та понесені судові витрати в сумі 32 539,48 грн..

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу 22 жовтня 2020 року (згідно вхідного штампа суду), тобто з пропуском строку апеляційного оскарження, встановленого ч. 1 ст. 354 ЦПК України.

Одночасно з апеляційною скаргою ОСОБА_2 подано клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, яке обґрунтоване тим, що він не був повідомлений про розгляд справи, а копію оскаржуваного рішення отримав лише 22.04.2019 року.

Проаналізувавши обставини та матеріали справи, апеляційний суд приходить до переконання про необхідність відмови у відкритті провадження.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Рівненського апеляційного суду від 15 травня 2019 року відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 липня 2017 року.

Таким чином, апеляційна скарга, яка є предметом цього розгляду на її відповідність вимогам цивільно-процесуального законодавства щодо можливості відкриття провадження, подана тією ж самою особою і на те ж саме рішення суду першої інстанції, відносно яких вже існує процесуальний документ і питання про відкриття провадження щодо яких також вирішене.

Наведені обставини в сукупності з положеннями п. 3 ч. 1 ст. 358 ЦПК України унеможливлюють відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою на рішення Рівненського міського суд Рівненської області від 24 липня 2017 року , яка подана ОСОБА_3 22 жовтня 2020 року.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

У справі «Volovik v. Ukraine» (app. № 15123/03) Європейський суд з прав людини указав, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду (Podbielski and PPU Polpure v. Poland, app. № 39199/98, p. 62). Суд вкотре зазначив, що обмеження права доступу, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги, повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосовуваними засобами та поставленою метою (Podbielski and PPU Polpure v. Poland, app. № 39199/98, p. 63).

Процедурні гарантії, закріплені статтею 6, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (справа «Голдер проти Сполученого Королівства», рішення від 21 лютого 1975 року).

Разом з тим, право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (спраа «Перетяка та Шереметьев проти України» ).

Доступ до суду як складова права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Принцип правової визначеності - загальний принцип права, який гарантує забезпечення легкості з`ясування змісту права і можливість скористатися цим правом у разі необхідності.

Принцип правової визначеності є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права. Про це у низці своїх рішень зазначає зокрема Європейський Суд з прав людини. У своїх рішеннях Конституційний Суд України також посилається на принцип правової визначеності, наголошуючи на тому, що він є необхідним компонентом принципу верховенства права.

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Встановивши, що ОСОБА_2 з апеляційною скаргою на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 липня 2017 року звернувся вдруге, після відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на це ж рішення суду, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись ст.ст. 358 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 липня 2017 року.

Справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором повернути до Рівненського міського суду Рівненської області, а апеляційну скаргу - особі, що її подала.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її з дня набрання нею законної сили.

Суддя

Рівненського апеляційного суду Ковальчук Н. М.