н/п 2-з/490/62/2020 Справа № 490/828/20
Центральний районний суд м. Миколаєва
____________________________________________________________________________
У Х В А Л А

10 лютого 2020 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Гуденко О.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И Л А:

07.02.2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідача, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 02 грудня 2019 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, зареєстрований в реєстрі за № 2826, яким звернуто стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд», в розмірі 21 153,88 грн. за кредитним договором № R6В від 17.02.2012 року.

В обґрунтування позову посилається на те, що на підставі виконавчого напису № 28226 від 02.12.2019 року, що був виданий ПН КМНО ОСОБА_2 Н.С., відкрито виконавче провадження № 60998934, в якому позивач є боржником. Відповідно до виконавчого напису, позивач повинна сплатити 21 153,88 грн. заборгованості за кредитним договором № R6В від 17.02.2012 року на користь відповідача. Проте, позивач вважає виконавчий напис вчинено на заборгованість, яка не є безспірною, у порядку не передбаченому діючим законодавством та з порушенням встановлених законодавством строків.

10.02.2020 року через канцелярію суду надійшла заява від ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій вона просить вжити заходів забезпечення позову, шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису від 02 грудня 2019 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, зареєстрований в реєстрі за № 28226, яким звернуто стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» в розмірі 21 153,88 грн. за кредитним договором № R6В від 17.02.2012 року.

Як передбачено ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, умовою застосування забезпечення позову, як сукупності процесуальних дій, є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до п. 2, 9 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії та іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При розгляді питання про забезпечення позову, суд повинен брати до уваги як права позивача, на захист яких вжито заходів забезпечення позову, так і права інших учасників процесу, права яких можуть бути порушені застосовуваними заходами.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Аналізуючи наведені процесуальні норми, обставини справи, вбачається, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

Зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, є видом забезпечення позову, який є співмірним із заявленими позовними вимогами про визнання недійсним договорів.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.01.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Булахевічем С.В. відкрито виконавче провадження № 60998934 при примусовому виконанні виконавчого напису № 28226, що видав приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. 02.12.2019 року.

20.01.2020 року приватним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця та постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Серявін та інші проти України", заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Згідно роз`яснень даних в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Тобто, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що необхідно вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 28226 від 02.12.2019 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. про звернення стягнення заборгованості в розмірі 21 153,88 грн., оскільки невжиття таких заходів може істотно ускладнити або унеможливити ефективний захист або поновлення порушених або оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Керуючись ст.ст.149-151 ЦПК України, постановою Пленуму ВС України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.06 року, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Зупинити стягнення за виконавчим написом № 28226 від 02.12.2019 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною про звернення стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» в розмірі 21 153,88 грн. за кредитним договором № R6В від 17.02.2012 року - до набрання судовим рішенням по справі законної сили.

Копії ухвали для негайного виконання надіслати до приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча Степана Вікторовича.

Копії ухвали надіслати сторонам по справі.

Ухвала може бути оскаржена разом до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя О.А. Гуденко