ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

28 жовтня 2020 року

м. Харків

справа № 643/15487/18

провадження № 22-ц/818/2451/20

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії - Кругової С.С., Маміної О.В.

за участю секретаря Плахотнікової І.О.

учасники справи:

позивачі : ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , 3 Харківська державна нотаріальна контора

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , 3-ї Харківської державної нотаріальної контори про перерозподіл ідеальних часток, визнання часток малозначними, припинення права власності, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_6 , на рішення Московського районного суду м.Харкова від 31 січня 2020 року, постановлене в складі судді Мельникової І.Д.,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом, у якому просили припинити право власності ОСОБА_7 на 35/400 часток житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з її смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати частково недійним свідоцтво про право на спадщину за реєстровим №2-704 від 29 січня 1976 року, виданим Третьою Харківською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_7 , а саме - в частині наявності відкритої частки спадщини у вигляді 35/400 часток житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 для іншого спадкоємця; припинити право власності ОСОБА_3 на 35/400 часток та ОСОБА_4 на 35/400 часток житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_8 та ОСОБА_2 право власності на 70/400 часток у спірному домоволодінні, які належали ОСОБА_3 на 35/400 часток та ОСОБА_4 ; встановити, що ОСОБА_8 та ОСОБА_2 належить право власності на 210/600 часток у спірному домоволодінні, ОСОБА_9 140/600 часток, ОСОБА_2 70/600 часток.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги посилались на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , отримали у спадщину частку домоволодіння - житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Свідоцтво про право на спадщину видане ОСОБА_10 на 2/3 спадкової маси, та ОСОБА_2 на 1/3 спадкової маси. Спадкова маса, на яку видане свідоцтво, складалась з 35/400 часток домоволодіння за вказаною адресою, які були зареєстровані за померлою на праві власності. Підставою для реєстрації права власності за спадкодавцем - ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 також були спадкові правовідносини. ОСОБА_11 отримала спадщину від бабусі ОСОБА_12 , згідно із свідоцтвом про право на спадщину. Станом на момент прийняття спадщини і по теперішній час домоволодіння по АДРЕСА_1 складається з житлового будинку літ. «А-1» з добудовами та прибудовами, та наявні надвірні будівлі. Порядок користування визначений між співвласниками, про що свідчить розподіл житлового будинку на дві квартири з окремими входами за технічним паспортом. Згідно з Реєстром прав власності на нерухоме майно співвласником домоволодіння на 390/600 є ОСОБА_5 . Так, з 1944 року спірне домоволодіння належало ОСОБА_13 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Первісно на земельній ділянці було розташовано один житловий будинок літ. «А-1» та надвірні будівлі. Після смерті ОСОБА_7 її спадкоємці звертались за перерозподілом ідеальних часток у зв`язку з тим, що на земельній ділянці було побудовано ще два житлових будинки. Рішенням №144 Виконкому Московської райради депутатів трудящих від 06.08.1968 року було вирішено перерозподілити частки по фактичному користуванню співвласників: - ОСОБА_13 (померлій) - 30/100; - ОСОБА_14 - 13/100; - ОСОБА_15 - 34/100; - ОСОБА_16 - 23/100.

Рішенням№366 Виконкому Московської райради депутатів трудящих від 04.12.1974р. житлові будинки, які припадали на частку ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , виділені в окреме домоволодіння та надано нову поштову адресу АДРЕСА_2 . Цим же рішенням перерозподілені частки у домоволодінні АДРЕСА_1 (з головною будівлею - житловим будинком літ. «А-1»): ОСОБА_15 - 65/100 та ОСОБА_13 - 35/100. 26 грудня 1974 року було видано свідоцтво про право особистої власності на 35/100 часток мовою оригіналу « ОСОБА_17 », але ОСОБА_13 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Таким чином, реєстрація права власності за померлою особою відбулась після її смерті. Така реєстрація повинна була бути погашена (скасована) під час подальшої реєстрації прав власності її спадкоємців, які прийняли спадщину в рівних частках. Але цього не відбулось. 29.01.1976 року Третьою Харківською державною нотаріальною конторою видано свідоцтво про право на спадщину за реєстровим №2-704, в якому зазначено про наявність трьох спадкоємців ОСОБА_13 у рівних частках із застереженням про наявність відкритої частки для іншого спадкоємця. Проте іншого спадкоємця у померлої ОСОБА_13 не було, оскільки спадкоємець за заповітом - ОСОБА_14 внаслідок поділу домоволодіння між співвласниками отримав свідоцтво про право особистої власності на 65/100 домоволодіння по АДРЕСА_1 від 26.12.1974 року взамін свідоцтва про право на спадщину від 07.10.1968 року. Таким чином, до спадкової маси, яка підлягала поділу між іншими спадкоємцями, входило 35/100 домоволодіння, як правильно зазначено у Свідоцтві про право на спадщину від 29.01.1976 року за реєстровим №2-704, виданому Третьою Харківською державною нотаріальною конторою. При наявності трьох спадкоємців в рівних частках кожному з них припадало по 35/300 (а не по 35/400) домоволодіння. Тому була допущена істотна технічна помилка внаслідок непогашення реєстрації за померлою особою і нездійснення заміни реєстраційних відомостей про власність на частку 65/100. Станом на цей час якщо арифметично скласти усі частки, зазначені як зареєстровані права власності, за правилами складання виявиться, що дріб буде дорівнювати 1305/1200, що є більше одиниці. Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за реєстровим №2-704 від 29 січня 1976 року, виданим 3-тьою Харківською державною нотаріальною конторою, спадкоємцями померлої ОСОБА_13 є: відповідач ОСОБА_3 , відповідач ОСОБА_4 та ОСОБА_18 . ОСОБА_18 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , його спадкоємицею стала дружина - ОСОБА_12 , згідно із свідоцтвом про право на спадщину від 22.08.1985р., виданим Третьою Харківською державною нотаріальною конторою. ОСОБА_12 самовільно прибудувала та переобладнала приміщення в житловому будинку літ. «А-1» по АДРЕСА_1 , а саме - приміщення за планом 1,1-1,1- 2, які були введені в експлуатацію з подальшою реєстрацією в органах БТІ на підставі рішення Виконавчого комітету Московської районної ради народних депутатів від 29.04.1986 року. У вказаному рішенні зазначено, що житловим приміщенням площею 27 кв.м (якраз житлові кімнати 1-2 та 1-3 за технічним паспортом) користується онука власниці ОСОБА_19 . Але внаслідок введення в експлуатацію прибудов не було вирішено питання про перерозподіл часток співвласників на підставі ст.119 ЦК УРСР. Таким чином, частка ОСОБА_12 повинна була бути збільшена. Пізніше, у 1991 році спадкоємиця співвласниці домоволодіння на 65/100 ОСОБА_20 - ОСОБА_21 самовільно прибудувала та переобладнала приміщення в житловому будинку літ. «А-1» по АДРЕСА_1 , а саме - приміщення за планом 2-2,2-3, які були введені в експлуатацію з подальшою реєстрацією в органах БТІ на підставі рішення Виконавчого комітету Московської районної ради народних депутатів від 05.05.1992 року. Але внаслідок введення в експлуатацію прибудов знов не було вирішено питання про перерозподіл часток співвласників на підставі ст.119 ЦК УРСР. Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за реєстр.№1-2622 від 21.05.1993 року, виданим Третьою Харківською державною нотаріальною конторою, спадкоємицею померлої ОСОБА_12 стала ОСОБА_19 , яка, як і було зазначено вище, постійно мешкала у цьому домоволодінні, була там зареєстрована, користувалась разом із членами своєї родини квартирою АДРЕСА_3 . Спадкоємцями ОСОБА_19 є позивач ОСОБА_22 на 2/3 спадкової маси, та ОСОБА_2 на 1 /3 спадкової маси. Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за реєстровим №276/2012 від 16.11.2012 року, виданим Третьою Харківською державною нотаріальною конторою, до спадкової маси входило 35/400 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель по АДРЕСА_1 . Але, внаслідок технічної помилки, яка описана вище і мала місце у 1976 році, до спадкової маси повинні були бути включені 35/300 часток домоволодіння, а не АДРЕСА_4 . Крім того, внаслідок введення в експлуатацію приміщень за планом 1,1-1,1-2, корисна площа квартири АДРЕСА_3 збільшилась на 10%, і відповідно частка ОСОБА_12 повинна була бути збільшена на 10%. При цьому володільці квартири АДРЕСА_3 та володільці квартири АДРЕСА_5 не мали приміщень, що перебували б у спільному користуванні. Внаслідок введення в експлуатацію співвласницею ОСОБА_21 приміщень за планом 2-2,2-3, корисна площа квартири АДРЕСА_5 збільшилась на 20% (оскільки приміщення 2-3 стало житловим). При цьому володільці квартири АДРЕСА_3 та володільці квартири АДРЕСА_5 також не мали приміщень, що перебували б у спільному користуванні. Таким чином, відбулись реальні зміни у складі домоволодіння, протягом 1986-1993 років, під час дії ЦК УРСР, що повинно було бути підставою для перерозподілу ідеальних часток. Невирішення цього питання між співвласниками 35/100 домоволодіння з одного боку та співвласником 65/100 часток з іншого призвело до порушення прав позивача, якому фактично повинна належати більша ідеальна частка. Крім того, незважаючи на наявність технічної помилки у реєстраційних документах, позивачі є правонаступниками ОСОБА_19 і реальними користувачами 35/100 домоволодіння (як квартири АДРЕСА_3 в цілому). Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 28.08.2018р. наявний співвласник ОСОБА_5 , якій належить 325/600 та 65/600 домоволодіння. Частка 390/600 за фактичним користуванням відповідає тим 65/100 часток, на які було видане свідоцтво про право особистої власності від 26.12.1974 року взамін свідоцтва про право на спадщину від 07.10.1968 року. Якщо виправити технічну помилку, то частка кожного із спадкоємців ОСОБА_13 складає 35/300. Тобто під час виділення в натурі до уваги може бути взяте співвідношення 10% від загальної площі житлового будинку. Співвласники не мають можливості вирішити питання шляхом укладання нотаріально посвідченого договору, але цьому заважає зареєстрована частка померлої ОСОБА_13 .

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 31 січня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивачів просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Зазначає, що суд неправильно встановив обставини справи в частині як спадкового майна так і кола спадкоємців. Зазначає, що свідоцтво про право на спадщину за реєстровим номером 2-704 від 29.01.1976 року, видане Третьою Харківською державною нотаріальною конторою, в частині визначення іншого спадкоємця та визнання частки відкритою підлягає визнанню недійсним з подальшим скасуванням (погашенням) реєстрації права власності на 35/400 домоволодіння за померлою ОСОБА_13 як спадкодавцем. Звертає увагу суду на те, що сторони не можуть укласти будь-яку цивільну угоду щодо спірного майна, оскільки наявна зареєстрована частка померлої особи, яка повинна була бути погашена.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що в 1944 році домоволодіння, розташоване за адресою АДРЕСА_1 . належало ОСОБА_13 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Після смерті ОСОБА_7 її спадкоємці звертались за перерозподілом ідеальних часток в зв`язку з тим, що на земельній ділянці було побудовано ще два житлових будинки.

Рішенням №144 Виконкому Московської райради депутатів трудящих від 6 серпня 1968 року було вирішено перерозподілити частки по фактичному користуванню співвласників:

ОСОБА_13 (померлій) - 30/100

ОСОБА_14 - 13/100

ОСОБА_15 - 3 4/ 100

ОСОБА_16 - 23/100

Рішенням №366 Виконкому Московської райради депутатів трудящих від 4 грудня 1974р. житлові будинки, які припадали на частку ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , виділені в окреме домоволодіння, якому надано нову поштову адресу АДРЕСА_2 .

Цим же рішенням перерозподілені частки у домоволодінні АДРЕСА_1 (з головною будівлею - житловим будинком літ. «А-1»)

ОСОБА_15 - 65/100

ОСОБА_13 - 35/100

26 грудня 1974 року було видано свідоцтво про право особистої власності на 35/100.

29 січня 1976 року 3-тя Харківська державна нотаріальна контора видала свідоцтво про право на спадщину за реєстр.№2-704, в якому зазначено про наявність трьох спадкоємців ОСОБА_13 у рівних частках з оговоркою про наявність відкритої частки для іншого спадкоємця.

Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за реєстр.№2-704 від 29 січня 1976 року, виданим 3-тьою Харківською державною нотаріальною конторою, спадкоємцями померлої ОСОБА_13 є: відповідач ОСОБА_3 , відповідач ОСОБА_4 та ОСОБА_18 (усі в рівних частках).

ОСОБА_18 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , його спадкоємицею стала дружина - ОСОБА_12 , згідно із свідоцтвом про право на спадщину від 22 серпня 1985р., виданим Третьою Харківською державною нотаріальною конторою.

Позивачі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , отримали у спадщину частку домоволодіння - житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого АДРЕСА_1 .

Спадкова маса, на яку видане свідоцтво, складалась із 35/400 часток домоволодіння за вказаною адресою, які були зареєстровані за померлою на праві власності. Підставою для реєстрації права власності за спадкодавцем - ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 - також були спадкові правовідносини. ОСОБА_11 отримала спадщину від бабусі, ОСОБА_12 , згідно із свідоцтвом про право на спадщину.

Згідно з Реєстром прав власності на нерухоме майно та договорів купівлі-продажу від 19.10.2017, укладених з ОСОБА_21 та ОСОБА_23 , співвласником домоволодіння на 390/600 є ОСОБА_5 .

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилалася на те, що суд неправильно встановив обставини справи в частині як спадкового майна так і кола спадкоємців. Зазначає, що свідоцтво про право на спадщину за реєстровим номером 2-704 від 29.01.1976 року, видане Третьою Харківською державною нотаріальною конторою, в частині визначення іншого спадкоємця та визнання частки відкритою підлягає визнанню недійсним з подальшим скасуванням (погашенням) реєстрації права власності на 35/400 домоволодіння за померлою ОСОБА_13 як спадкодавцем.

Відповідно до ст. 4, ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання права, позивач, в силу ст. 12 ЦПК України, зобов`язана довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За вимогами ст.41 Конституції України та ч.1 ст.321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.321 ЦК України).

Частинами 1, 2 статті 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; ч.1 ст.356 ЦК України - власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Сторони не заперечують, що спірне домоволодіння належить їм на праві спільної часткової власності.

Статтею 365 ЦК України регламентується питання про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників, про що просить позивач у цій справі.

Так право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Отже норми цивільного законодавства (ст. 365 ЦК України) передбачають можливість припинення в особи права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників, тобто мова йде про позбавлення власника права власності на його майно з визначених законодавством підстав з одночасним набуттям прав на це ж майно його іншими співвласниками.

Окрім цього, право власності співвласника на частку у спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників і при цьому суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-81цс11, від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс14.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.2 ст. 78, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.6 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, матеріали справи містять нотаріально посвідчені заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 14.12.2018, відповідно до яких позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 вони визнають в повному обсязі, не заперечують проти припинення їх права власності на 70/400 ( ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належить по 35/400 часток) часток житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , з підстав, зазначених у позові, а саме: помилка у реєстраційних документах щодо визначення розміру часток; належні їм зареєстровані частки є незначними і не можуть бути виділена в натурі; спільне володіння і користування домоволодінням є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди їх інтересам як співвласника та членам їх сім`ї.

До підписання цієї заяви вони отримали від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошові кошти в якості компенсації для вирішення питання мирним шляхом. Жодних претензій майнового характеру до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в зв`язку з припиненням їх права власності на частки житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого АДРЕСА_1 вони не мають.

Позивачі вказують, що суд невірно застосував ст. 365 ЦК України, яка застосовується лише за наявності спору, в той час, як між сторонами відсутній спір з приводу припинення права на частку.

Зазначені доводи не спростовують висновків суду про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки відсутність спору між сторонами свідчить про те, що відповідачі прав позивачів не порушували, їх визнають та не оспорюють тому позивачі не потребують судового захисту.

Позивачі вказують, що ідеальні частки сторін змінилися через реальні зміни у складі домоволодіння протягом 1986-1993 року, між тим, експертного висновку або інших належних та допустимих доказів з приводу розміру часток внаслідок таких змін суду не надали, відповідних клопотань не заявляли.

Позивачі вказують, що 35/400 були залишені відкритими у свідоцтві про право на спадщину від 29.01.1976 року, оскільки четвертого спадкоємця у ОСОБА_7 не було.

Між тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів цього, клопотання про витребування спадкової справи після смерті ОСОБА_7 або інших прийнятних доказів позивачі не заявляли.

Смерть фізичної особи не є підставою для припинення права власності.

Вимог про визнання за ними права власності в порядку спадкування на 35/400 часток, які залишились відкритими згідно свідоцтва про право на спадщину від 29.01.1976 року позивачі не заявляли.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, як таке що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 31 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді С.С. Кругова

О.В. Маміна