Справа № 159/4663/20
Провадження № 2/159/1132/20
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 грудня 2020 року м. Ковель

Ковельський міськрайсуд Волинської обл.

в складі: головуючого - судді Логвинюк І.М.,

розглянувши, за правилами спрощеного позовного провадження (письмового) в м. Ковелі Волинської обл. цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Волинського обласного управління до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суми 3 - х відсотків річних, суми інфляційних втрат,

В С Т А Н О В И В:

08.09.20 р. позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом. Позовна заява надійшла до суду 11.09.20 р.. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що, відповідно ст. 641 ЦК України він шляхом оприлюднення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб на своєму сайті оголосив пропозицію на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб згідно з положеннями ст. 634 ЦК України. 09.09.19 р. між сторонами з огляду на подання банку відповідачем відповідної заяви про приєднання до встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (кредиту) відповідно до договору комплексного банківського обслуговування та відкриття поточного рахунку, було укладено договір. Згідно з п. 3.4.1 заяви відповідача він відкрив відповідачеві поточний рахунок на умовах тарифного пакету «Мій комфорт», Тарифів за користування платіжною карткою, що розміщені на його сайті та у приміщеннях його установ на інформаційних стендах. Відповідно до п. 3.4.2 заяви відповідача він надав відповідачеві платіжну картку типу «Віза «Моя картка» та ПІН конверт до неї. П. 4.1 заяви відповідача стверджується, що відповідач ініціював та погодився на одержання (збільшення) кредиту на умовах користування кредитом, визначених договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та підтвердив укладення між сторонами договору з істотними умовами кредитування, що зазначені у заяві. За п. 4 заяви відповідача банком було встановлено кредит в сумі 26 040 грн на строк дії платіжної картки з можливістю пролонгації. Процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає 38, 00 процентів річних. Відповідач зобов`язався щомісячно частинами повертати кредит та сплачувати відсотки за користування ним, своєчасно повернути суму кредиту, сплатити всі нараховані проценти та інші, передбачені договором платежі. Однак відповідач у порушення п. 1.17. Розд. ХХІІ договору не здійснював повернення кредиту, а тому виникла прострочена заборгованість. За невиконання взятих на себе зобов`язань відповідач має нести відповідальність, передбачену договором. Внаслідок невиконання відповідачем взятих на себе за договором зобов`язань виникла заборгованість перед банком, що за станом на 01.09.20 р. становить 27 845 грн, 60 коп., з яких:

- 25 774 грн, 82 коп.. - заборгованість за кредитом;

- 1 652 грн, 09 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом;

- 267 грн, 91 коп. - пеня;

- 146 грн, 30 коп.. загальна сума 3% річних;

- 4 грн, 48 коп. - загальна сума втрат банку від інфляції. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором, а також, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України - 3% річних, інфляційні. Просить позов задовольнити.

16.10.20 р. було відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 8 ст. 128, п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України відповідачу було направлено ухвалу про відкриття провадження у справі та позовну заяву з додатками до неї та роз`яснено його право подати відзив на позовну заяву і всі наявні докази, що підтверджують заперечення проти позову протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Відповідач вказані вище документи отримав під розпис 02.11.20 р., однак, у встановлений строк та за станом на 31.12.20 р. відзиву на позов до суду не подав.

Також до суду не надходило клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні із повідомленням сторін, а тому, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши письмові докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підставні та підлягають до часткового задоволення.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 09.09.19 р. між сторонами укладено кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 26 040 грн шляхом підписання заяви про приєднання та відповідно висновку рішення банка від 10.09.19 р. про погодження надання (встановлення) кредиту.

Згідно з п. 3.1 заяви відповідача, шляхом її підписання про приєднання до договору, відповідач беззастережно приєднується до договору у редакції, що діє на день підписання такої заяви на приєднання, що розміщено на офіційному сайті банку, та укладає з останнім договір з істотними умовами кредитування та на Умовах користування кредитною лінією (кредитом). Згідно з п. 3.2. заяви відповідача, метою отримання кредиту є споживчі потреби у національній валюті шляхом надання відновлювальної кредитної лінії на картковий рахунок у розмірі 26 040 грн. Однак проаналізувавшис зміст заяви відповідача суд приходить до висновку, що у ній дані про процентну ставку за кредитом, пеню як важіль цивільно правової відповідальності за невиконання зобов`язання у заяві - відсутні. Тому суд відмічає, що заява відповідача, хоча і містить покликання на умови договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, підписана відповідачем, однак, не містить істотних умов договору, узгодженої між сторонами відповідальності за неналежне виконання зобов`язань за договором, про які позивач стверджує як належно узгоджені.

Будь - яких інших письмових доказів, що були б підписані відповідачем та містили узгодження між сторонами відповідальності у виді пені за прострочення виконання зобов`язань за договором, матеріали справи також не містять.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1 048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1 054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1 055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом ст. 1 056 - 1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1 049 згаданого вище Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 1 050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у ст. 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У ч. ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України).

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та відповідачем як фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У п. 19 Резолюції Генасамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09.04.85 р. № 39/248 на 106 - му пленарному засіданні Генасамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

КС України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96 - В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.13 р. у справі № 1 - 12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, що укладений у вигляді заяви приєднання та договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, оскільки цей договір є документом, значним за обсягом, стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому у суду відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем банк дотримав вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в частині повідомлення відповідача як споживача про умови кредитування та узгодження з ним саме тих умов щодо відсотків, пені, які банк вважав узгодженими.

При цьому суд покликається на висновок ВП ВС у постанові від 03.07.19 р. (справа № 342/180/17), а також - ВС у постанові від 18.09.19 р. (справа № 388/1 073/16 - ц).

Позивач, обґрунтовуючи позов про стягнення процентів за користування кредитом, пені, інфляційних сум, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, покликається на визначені ним умови, що розміщені на його сайті, як невід`ємні частини спірного договору.

Однак при цьому матеріали справи не містять підтверджень, що ті чи інші, або саме описані позивачем умови договору брав до уваги при укладенні договору та саме їх зміст розумів відповідач; що саме з ними він ознайомився і погодився, підписуючи заяву, а також те, що названі позивачем документи на момент виникнення між сторонами спірних правовідносин, взагалі, містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, пені, інфляційних, та, саме у зазначеному позивачем розмірі та виді і порядку нарахування.

При цьому суд враховує, що, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватись за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідає встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.50 р. принципу справедливості розгляду справи судом.

Розрахунки заборгованості в частині основного боргу, суми 3 х відсотків річних, що нараховані позивачем на суму заборгованості по тілу кредиту зауважень у суду не викликають.

Відповідач, разом з тим, безсумнівно, порушив зобов`язання за кредитним договором в частині вчасного повернення тіла кредиту, а тому з нього має бути стягнена на користь позивача заборгованість за цим договором за тілом кредиту.

З відповідача на користь позивача стягненню підлягає також сума 3 % відсотків річних із суми боргу за тілом кредиту, та сума інфляційних втрат, нарахована на суму боргу за тілом кредиту.

У іншій частині у задоволенні вимог слід відмовити, так як у заяві позичальника процентна ставка, пеня, інша цивільно правова відповідальність за порушення умов договору не зазначена, та, вдповідно, суми 3 % відсотків річних, інфляційних втрат, нараховані на суму боргу за відсотками також не підлягають стягненню.

Задовольняючи позов частково, суд виходить з того, що у справі наявні правові підстави для часткового задоволення позовних вимог і стягнення з відповідача отриманого ним та непогашеного тіла кредиту. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві умови договору, з огляду на відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами за несвоєчасне погашення кредиту у наданих банком, пені не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних вище обставин, та, відповідно, недоведеними є вимоги в частині стягнення і суми 3 % річних та інфляційних на суму боргу за відсотками. Тому у цій частині у задоволенні позовних вимог суд вбачає підстави відмовити у зв`язку з їх недоведеністю.

Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача слід стягнути суму заборгованості за кредитним договором за тілом кредиту, що виникла за станом 01.09.20 р. і становить 25 774 грн, 82 коп., 114 грн, 92 коп. як суму 3% річних на суму простроченого кредиту, а всього 25 889 грн, 74 коп..

В решті позовних вимог слід відмовити за їх недоведеністю.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути суму судових витрат - сплачений позивачем судовий збір.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 209, 223, 263 - 265, п. 9 ст. 1 розд. ХIII «Прикінцеві положення» ЦПК України, ст. ст. 11, 15, 16, 610, 549, 551, 526, 525, 625, 530, 1 054, 1 055 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ковеля Волинської області, паспорт серії НОМЕР_1 , і. н. НОМЕР_2 , на користь акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Волинського обласного управління(юридична адреса юридичної особи: 01001, м. Київ, вул. Госпітальна, буд. 12 Г, ; адреса філії Волинського обласного управління 43016, м. Луцьк, вул. Червоного Хреста, 8, ) заборгованість, що виникла за станом на 01.09.20 р., а саме: в сумі 25 774 (двадцять п`ять тисяч сімсот сімдесят чотири) грн, 82 коп. як заборгованість за тілом кредиту; 114 (сто чотирнадцять) грн, 92 коп. суми 3% річних на суму простроченого кредиту, а всього 25 889 (двадцять п`ять тисяч вісімсот вісімдесят дев`ять) грн, 74 коп. боргу за кредитним договором, а також - 2 102 (дві тисячі сто дві) грн судових витрат, а всього 27 991 (двадцять сім тисяч дев`ятсот дев`яносто одну) грн, 74 коп..

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач - акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», юридична адреса юридичної особи: 01001, м. Київ, вул. Госпітальна, буд. 12 Г, , адреса філії Волинського обласного управління 43016, м. Луцьк, вул. Червоного Хреста, 8, ;

представник позивача Паскевич Андрій Іванович, паспорт серії НОМЕР_3 , прож. АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , і. н. НОМЕР_2 ,, прож. за адресою: АДРЕСА_2 .

Головуючий:І. М. Логвинюк