ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2020 року

м.Суми

Справа №591/1737/17

Номер провадження 22-ц/816/2243/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 01 жовтня 2020 року в складі судді Сидоренко А.П., постановлену в м. Суми,

ВСТАНОВИВ:

03 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернуся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просив визнати недійсним договір купівлі-продажу від 16 серпня 2016 року, який укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стосовно продажу 90 % частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумипромтехпостач».

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 01 жовтня 2020 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним. Роз`яснено позивачу його право звернутися з вказаною заявою в порядку, передбаченому ГПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, порушення та неправильне застосування судом норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На думку апелянта, у випадку, коли позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд відмовляє у відкритті провадження у справі, про що постановляє відповідну ухвалу. Проте у даній справі судом першої інстанції не виносилась ухвала про відмову у відкритті провадження.

Зазначає, що суд першої інстанції не забезпечив належним чином повідомлення та виклик сторін по справі, не надав можливості позивачу висловити свою позицію, яка є актуальною на даний час, безпідставно закрив провадження у справі.

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи з підстав, викладених у останньому, задоволенню не підлягає, оскільки явка сторін до суду апеляційної інстанції є необов`язковою, а позиція ОСОБА_1 в даній справі є чіткою і зрозумілою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 адвоката Солошенко Л.Є., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що закриваючи провадження у справі, місцевий суд виходив з того, що позов ОСОБА_1 стосується правовідносин щодо договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства, а тому правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі, є господарсько-правовими, а тому підлягають розгляду за правилами господарського судочинства.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції (ч. 1 ст. 23 ЦПК).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Підстави закриття провадження у справі визначено статтею 255 ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини першої статті 1 ГПК України (у редакції, чинній на час звернення до суду з вказаним позовом) підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Підвідомчість господарських справ установлена статтею 12 ГПК України (у вказаній редакції), згідно з пунктами 1, 4 частини першої якої господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів та інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів; і справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов`язаними зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів.

ГПК України у редакції, чинній на час розгляду справи, також установлює, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах; й інші справи у спорах між суб`єктами господарювання (пункти 1, 3, 4, 15 частини першої статті 20 цього Кодексу).

Натомість відповідно до положень статті 15 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення до суду з вказаним позовом), які кореспондуються з приписами статті 19 цього Кодексу (у чинній редакції), суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до частини першої статті 62 Господарського кодексу України (далі - ГК України) підприємством є самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

З матеріалів справи вбачається, що в даній справі між позивачем та відповідачем виник спір щодо корпоративних прав у статутному фонді (майні) господарського товариства.

Поряд з цим, як встановлено в частинах першій, третій статті 167 ГК України, корпоративними правами є права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Отже, корпоративним є спір щодо створення, діяльності, управління та припинення юридичної особи - суб`єкта господарювання, якщо стороною у справі є учасник (засновник, акціонер, член) такої юридичної особи, у тому числі й той, який вибув.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що правовідносини, за захистом яких звернувся позивач до суду, виникли з корпоративних правовідносин, а відтак погоджується з висновком суду, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки відносини, які виникли між сторонами у зазначеній справі, є господарсько-правовими, а тому справа підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Не заслуговують на увагу твердження в апеляційній скарзі про те, що коли позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд відмовляє у відкритті провадження у справі, про що постановляє відповідну ухвалу. Проте у даній справі судом першої інстанції не виносилась ухвала про відмову у відкритті провадження.

З матеріалів справи вбачається, що дана справа перебувала в провадженні судді Грищенко О.В. Згідно розпорядження Зарічного районного суду м. Суми від 02 липня 2020 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв`язку з тим, що суддя Грищенко О.В. звільнена у зв`язку з поданням заяви про відставку, вказана справа передана у провадження судді Сидоренко А.П.

Оскільки дана справа перебувала у провадженні іншого судді та ним помилково було відкрито провадження по справі, а суддя Сидоренко А.П., встановивши, що позовні вимоги підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, прийшла до обґрунтованого висновку про закриття провадження у даній справі, а тому посилання на те, що суд повинен був відмовити у відкритті провадження, є безпідставними, оскільки це не передбачено нормами ЦПК України.

Разом з тим, згідно з приписами п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Наявні у справі докази свідчать про відсутність належного повідомлення ОСОБА_1 про місце, дату і час розгляду справи у суді першої інстанції 01 жовтня 2020 року.

Таким чином, враховуючи те, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали було порушено норми процесуального права та розглянуто дану справу за відсутності позивача, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, чим порушено його процесуальні права, на що зокрема посилається ОСОБА_1 , колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги в цій частині обґрунтованими та приходить до висновку, що з цих підстав ухвала суду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, якою заяву представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 про закриття провадження у справі необхідно задовольнити. Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним та роз`яснити позивачу його право звернутися з вказаною заявою в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389-390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 01 жовтня 2020 року скасувати.

Заяву представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 про закриття провадження у справі задовольнити.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним.

Роз`яснити позивачу його право звернутися з вказаною заявою в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 грудня 2020 року.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

О.І. Собина