Справа № 355/1030/19
Провадження № 4-с/355/1/20
У Х В А Л А

про відмову в задоволені скарги

13 лютого 2020 року Баришівський районний суд Київської області в складі

головуючого судді Коваленка К.В.

за участі секретаря судового засідання Старенької С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Баришівського суду Київської області скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Солом`янського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) Саковича Станіслава Юрійовича про повернення виконавчого листа,

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст скарги

21.01.2020 року за вх. № 330 до Баришівського районного суду Київської області надійшла скарга ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Солом`янського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) Саковича Станіслава Юрійовича про прийняття до виконання виконавчого листа,

Подання обґрунтовано тим, що 24.12.2019 року Баришівським районним судом Київської області було видано виконавчий лист про стягнення з Російської Федерації на користь ОСОБА_1 1000000 ( один мільйон ) грн. Даний виконавчий лист разом із заявою, був направлений на примусове виконання до Солом`янського районного відділу ДВС.

09.01.2020 року старший державний виконавець Солом`янського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) Сакович Станіслав Юрійович на підставі п.10 частини четвертої статті 4 Закону України « Про виконавче провадження» прийняв рішення про повернення виконавчого документу без виконання.

Особа, яка звернулася із скаргою просить суд зобов`язати Солом`янський районний відділ Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) прийняти до виконання виконавчий лист Баришівського районного суду (справа № 355/1030/19 провадження № 2/355/455/19) від 24.12.2019 року, яким стягнуто з держави Російська Федерація (місцезнаходження: Посольство Російської Федерації в Україні: 03049 м. Київ проспект Повітрофлотський, 27) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у рахунок відшкодування моральної шкоди 1000000 (один мільйон) гривень, що за офіційним курсом Національного Банку України на момент звернення до суду становило 34352 (тридцять чотири тисячі триста п`ятдесят два) євро 45 центів.

ІІ. Процедура.

У відповідності до ст.450 ЦПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Неявка стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

У судове засідання учасники справи, які належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду скарги, не з`явилися. Від представника скаржника адвоката Пучека А.О. надійшла заява про розгляд справи у його відсутність.

Старший державний виконавець Солом`янського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) Сакович Станіслав Юрійович, який належним чином був повідомлений про розгляд справи, не з`явився.

Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 11.11.2019 року у цивільній справі № 355/1030/19, провадження № 2/355/455/19) за позовом ОСОБА_1 до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, були задоволені позовні вимоги позивача та стягнуто на його користь 1000000 грн.

На підставі вказаного рішення, 24.12.2019 року Баришівським районним судом Київської області був виписаний виконавчий лист, який разом із відповідною заявою ОСОБА_1 був поданий на примусове виконання до Солом`янського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

09.01.2020 року старший державний виконавець Солом`янського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Сакович Станіслав Юрійович, розглянувши заяву ОСОБА_1 та виконавчий лист Баришівського районного суду Київської області прийняв рішення про повернення вказаних документів без прийняття їх до виконання ( повідомлення про прийняте рішення було направлено поштовим відправленням 13.01.2020 року та отримано 16.01.2020 року ).

Обгрунтовуючи своє рішення, державний виконавець посилаючись на ч.2 ст.16 Закону України « Про виконавче провадження», Положення про дипломатичні представництва та консульські установи іноземних держав в Україні, затверджене указом Президента України № 198/93 від 10.06.1993 року вказує, що посольство Російської Федерації в Україні, знаходиться за адресою м. Київ, проспект Повітрянофлотський,27, є державним органом іноземної держави, а тому, виконання рішення Баришівського районного суду не підвідомче Солом`янському РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві.

ІV. Мотиви, з яких Суд дійшов висновків і закон, яким керувався Суд.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 18 ЦПК передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові до виконання на всій території України, а державна виконавча служба як єдиний орган примусового виконання зобов`язана вжити всіх необхідних заходів для його виконання.

З іншої сторони, спір, що виник між сторонами пов`язаний з правом на відшкодування моральної шкоди, що за своїм характером є спором щодо «цивільних прав та обов`язків» в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), у зв`язку із чим на вказаний спір розповсюджуються гарантії, що закріплені в пункті 1 статті 6 Конвенції.

Так, статтею 6 Конвенції гарантовано право на справедливий суд.

Зокрема, пункт 1статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, -і, водночас, не передбачала виконання судових рішень Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (пункт 43 рішення Європейського Суду у справі «Шмалько проти України»).

При цьому, позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною, як в теорії, так і на практиці. (пункт 40 рішення Європейського Суду у справі «Чіжов проти України»).

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ від 2 червня 2016 року (далі Закон України № 1404-VІІІ від 2 червня 2016 року) виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і посадових осіб, спрямованих на примусове виконання рішень і здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Суд в чергове нагадує, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін (пункт 40 рішення Європейського Суду у справі «Горнсбі проти Греції»).

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (пункт 68 рішення Європейського Суду у справі «Піалопулос та інші проти Греції»).

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч.1 ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Як зазначено в п.3 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно вимог ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Таким чином, повертаючи скаржнику виконавчий документ виданий 24.12.2019 року Баришівським районним судом Київської області без прийняття його до виконання, старший державний виконавець Солом`янського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Сакович Станіслав Юрійович діяв в межах діючого законодавства, а тому, підстав для задоволення скарги суд не вбачає.

Керуючись ч.2 ст.19 Конституції України, ст.ст. 447-450 ЦПК України, ст.1,4 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року , суд

УХВАЛИВ:

скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Солом`янського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) Саковича Станіслава Юрійовича про повернення виконавчого листа, залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття нової ухвали суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Баришівський районний суд Київської області.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Копію судового рішення надіслати учасникам справи протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Повний текст ухвали виготовлено 14.02.2020 року.

Суддя Баришівського районного суду К. В. Коваленко