Ухвала

12 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 308/10045/17

провадження № 61-533ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Русинчука М. М., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_2 , на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 серпня 2019 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року у справі за позовом Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

11 жовтня 2017 року Перечинська районна кредитна спілка «Тур`я» (далі - КС «Тур`я») звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у якому просить стягнути на свою користь солідарно заборгованість станом на 14 серпня 2017 у розмірі 246 609,73 грн, з яких борг: за сумою кредиту - 49 064,38 грн, за відсотками - 197 545,35 грн.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 04 лютого 2019 року позов КС «Тур`я» про солідарне стягнення боргу в частині вимог до відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 залишено без розгляду.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 серпня 2019 року позов Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» заборгованість у розмірі 246 609,73 грн. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення відсотків у сумі 192 964,16 грн скасовано, у цій частині в позові Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» до ОСОБА_1 про стягнення боргу відмовлено, рішення суду першої інстанції в частині задоволення інших вимог про стягнення з відповідача на користь позивача боргу за договором кредиту-поруки від 31 липня 2008 року № 291/1 у сумі 53 645,57 грн, з яких 49 064,38 грн борг за сумою кредиту і 4 581,19 грн за відсотками залишено без змін.

26 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача боргу у сумі 49 064,38 грн, відсотків у сумі 4 581,19 грн та постанову суду апеляційної інстанції в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції, яким стягнуто борг за договором у розмірі 49 064,38 грн, відсотки 4 581,19 грн, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга подана у строк передбачений статтею 390 ЦПК України та відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 8 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України від 15 січня 2020 року № 460-IX» касаційні скарги, подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України (в редакції, чинній на час подання касаційної скарги) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України (в редакції, чинній на час подання касаційної скарги) визначено, що малозначними справами є справи, справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна позову в даній справі становить 246 609,73 грн, якане перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що з врахуванням встановленого з 01 січня 2020 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» цього показника в 2 102,00 грн складає 1 510,000 грн (500 х 2 102,00) та не відноситься до справ, які не можуть бути розглянуті в спрощеному порядку відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України.

Відповідно до частини четвертої статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України (в редакції, чинній на час подання касаційної скарги) в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України, суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії розгляду.

Верховний Суд визнає вказану справу малозначною, оскільки за змістом позовних вимог, характером спірних правовідносин та правовими нормами, які підлягають застосуванню, ця справа є справою незначної складності.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справах Lavages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gonnez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBACv. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України (в редакції, чинній на час подання касаційної скарги) суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню,у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги), Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_2 , на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 серпня 2019 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року у справі за позовом Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» доОСОБА_1 про стягнення боргу.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М. М. Русинчук