Провадження № 2/641/610/2020 Справа № 645/6523/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року Комінтернівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого- судді Григор`єва Б.П.

при секретарі - Максимовій Т.І.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача Панько Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до КП «Харківські теплові мережі» про відсутність заборгованості та стягнення моральної шкоди, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив: винести рішення по відсутність заборгованості ОСОБА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 перед відповідачем КП «ХТМ», стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 30000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що він є основним наймачем квартири АДРЕСА_2 . Крім нього в зазначений квартирі зареєстровано ще дев`ять членів сім`ї. Він має пільгу з оплати комунальних послуг 50 % на нього та його членів сім`ї. Оплату за дані послуги він здійснює регулярно, згідно з тарифами. В порушення вимог ст. 67,68 ЖК України п. 40 Правил надання послуг населенню, відповідач встановив йому заборгованість на 01.08.2019 року за надані послуги у розмірі 30297,41 грн. доводи відповідача є незаконними, необґрунтованими, не відповідають фактичним обставинам справи. Діями відповідача йому також завдано моральну шкоду, яка полягає у тому, що він на даний час психічно пригнічений, засмучений, не може вести нормальний активний спосіб життя, постійно нервує, переживає за пред`явлену суму боргу, а в висновках ОСОБА_2 йому протипоказані психоемоційні навантаження. Спричинену моральну шкоду він оцінює у 30000,00 грн.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22.10.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19.11.2019 року зазначену справу направлено за підсудністю до Комінтернівського районного суду м. Харкова.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.12.2019 року зазначену цивільну справу призначено до судового розгляду.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, зазначила, що пільги встановлені рішенням управління праці та соціального захисту населення. Позивач та його дружина як член сім`ї, отримують пільгу у розмірі 50 % на сплату комунальних послуг. В квартирі позивача всього зареєстровано десять осіб, на вісім з яких пільга не поширюється. Нарахування здійснені відповідно до чинного законодавства, відсутнє порушене право позивача. Просила у задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши доводи сторін та дослідивши матеріали справи становив наступні факти та дійшов висновків.

Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку, від 30.09.2018 року, виданої КП «Жилкомсервіс» зазначено, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 1963 р.н. наймач, ОСОБА_3 1959 р.н. дружина, ОСОБА_4 1992 р.н. син, ОСОБА_5 1980 р.н. дочка, ОСОБА_6 1978 р.н. дочка, ОСОБА_7 2002 р.н. онук, ОСОБА_8 1984 р.н. син, ОСОБА_9 1983 р.н. син, ОСОБА_10 2009 р.н. онука, ОСОБА_11 2013 р.н. онук.

Відповідно до довідки МСЕК № 697650 серії 12 ААА, ОСОБА_1 другу групу інвалідності з 01.02.2018 року безстроково.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1)визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Права та обов`язки споживачів житлово-комунальних послуг визначені в ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Зокрема, відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право: 1)одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів; 2)без додаткової оплати одержувати від виконавця житлово-комунальних послуг інформацію про ціни/тарифи, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання та порядок надання відповідної послуги, а також про її споживчі властивості; 3)на відшкодування збитків, завданих його майну, шкоди, заподіяної його життю або здоров`ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг та незаконного проникнення в належне йому житло (інший об`єкт нерухомого майна); 4) на усунення протягом строку, встановленого договорами про надання житлово-комунальних послуг або законодавством, виявлених недоліків у наданні житлово-комунальних послуг; 5) на зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за житлово-комунальні послуги уразі їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження їхньої якості; 6) на не оплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг; 7) отримувати від управителя, виконавців комунальних послуг штрафу розмірі, визначеному договорами про надання відповідних житлово-комунальних послуг, за перевищення нормативних строків проведення аварійно-відновних робіт; 8)на перевірку кількості та якості житлово-комунальних послуг у встановленому законодавством порядку; 9)складати та підписувати акти-претензії у зв`язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг, зміною їхніх споживчих властивостей та перевищенням строків проведення аварійно-відновних робіт; 10) без додаткової оплати отримувати від виконавця відповідної послуги чи іншої уповноваженої на розподіл комунальної послуги особи детальний розрахунок розподілу обсягу спожитих комунальних послуг між споживачами багатоквартирного будинку; 11) без додаткової оплати отримувати інформацію про проведені управителем, виконавцем комунальної послуги нарахування плати за житлово-комунальні послуги (з розподілом за періодами та видами нарахувань) та отримані від споживача платежі; 12) у встановленому законодавством порядку відключитися від систем централізованого теплопостачання та постачання гарячої води; 13) розірвати договір про надання комунальної послуги, попередивши про це виконавця відповідної комунальної послуги не менш як за два місяці до дати розірвання договору, за умови допуску виконавця для здійснення технічного припинення надання відповідної послуги. Це право не поширюється на договір про постачання теплової енергії, укладений зі споживачами у багатоквартирному будинку, крім випадку розірвання такого договору колективним споживачем.

Велика палата Верховного суду у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 522/12901/17-ц дійшла таких висновків щодо застосування норми права.

Відповідно до змісту статей 11, 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначає, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Таку правову позицію висловлено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 800/559/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 9901/152/18 та від 30 травня 2018 року у справі № 9901/497/18.

З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що такі вимоги не підлягають розгляду не лише в порядку цивільного судочинства, але і взагалі не підлягають судовому розгляду. Обраний позивачем спосіб захисту прав шляхом подання позову про відсутність заборгованості, сам по собі не сприяє ефективному відновленню порушеного права.

З огляду на положення ст.16 ЦК України та ч.1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» суд вважає, що позовні вимоги позивача про відсутність заборгованості по оплаті за постачання теплової енергії та гарячої води, заявлені у непередбачений законом спосіб.

Крім того, суд враховує, що позивачкою у відповідності до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України не надано жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували факт заборгованості, що обліковується за його особовим рахунком та свідчила про неправильність чи безпідставність нарахованих до сплати послуг.

Відповідно до положень ЖК України та Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року №6-2951цс15.

Позивач має пільгу на сплату комунальних послуг, зазначена пільга призначається не відповідачем, а управлінням праці та соціального захисту населення. Нарахування на кількість осіб, які мають пільгу здійснюється відповідно до відомостей наданих управлінням праці та соціального захисту населення. До повноважень відповідача не входить право на призначення пільг.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними, недоведеними, заявлені у не передбачений законом спосіб та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 1167 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4).

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Суд прийшов до висновку, що діями відповідача не порушені права та інтереси ОСОБА_1 , тому позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та задоволенню не підлягають.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору та в зв`язку із відмовою в задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати по справі підлягають компенсації за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.16 ЦК України, ст.ст.2,4,5,10,11,12,13,76-81,141,223,258,259,263-268 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до КП «Харківські теплові мережі» про відсутність заборгованості та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або в порядку ч.2 ст. 354 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: КП «Харківські теплові мережі», м. Харків вул. Мефодіївська, 11, .

Повний текст рішення суду виготовлений 14.02.2020 року.

Суддя: Б. П. Григор`єв