Справа № 214/8816/19
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
12 лютого 2020 року, Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:
головуючого судді - Чернової Н.В.,
за участю секретаря судового засідання - Звада Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, при заочному розгляді справи в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну №214/8816/19 за позовною заявою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
Представник позивача до судового засідання не з`явився, надав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю, просив розглянути справу за його відсутності, у разі неявки відповідача, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце слухання справи повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовими відправленнями, повернутими на адресу суду у зв`язку зі закінченням встановленого терміну зберігання, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надав.
Згідно з ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.
Зі змісту п.25 рішення Європейського суду з прав людини від 11 квітня 2011 року у справі "Жук проти України", яке підлягає застосуванню відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", слідує, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено.
У зв`язку з належним повідомленням відповідача про дату, час та місце розгляду вказаної цивільної справи, суд зі згоди представника позивача вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних в ній письмових доказів.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини і визначив відповідно до них правовідносини, які регулюються нормами Цивільного кодексу України та кредитним договором, укладеним сторонами.
Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Підписанням вказаної заяви ОСОБА_1 надав свою згоду на те, що заява разом із запропонованими банком Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами складають кредитний договір, який по своїй суті є договором приєднання в розумінні ч.1 ст.634 ЦК України (а.с.10-27).
Таким чином, між сторонами виникли правовідносини стосовно виконання відповідачем умов укладеного кредитного договору. У спорі, пов`язаному із стягненням заборгованості за кредитним договором підлягають встановленню обставини, як наявності між сторонами договірних правовідносин, так і невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань та їх розмір.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 7500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти.
Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст.510 ЦК України).
В силу ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
Банк свої зобов`язання за кредитним договором №б/н від 12.11.2014 року виконав належним чином, надавши ОСОБА_1 кредит в обумовленому розмірі. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманих коштів, котрому відповідає передбачене ч.1 ст.509 ЦК України право кредитора вимагати їх повернення.
Натомість, позичальник свої зобов`язання не виконував належним чином, допускаючи їх періодичне прострочення, внісши востаннє 09.10.2018 року 350,00 грн. в рахунок погашення заборгованості, в результаті чого станом на станом на 15.07.2019 року утворилась заборгованість за тілом кредита - 9291,84 грн.,, та заборгованість за простроченим тілом кредита - 3625,62 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.7-8) з яким суд погоджується, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредита задоволенню.
Щодо стягнення з відповідача а штрафів (фіксованої частини та процентної складової), та заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованість за пенею та комісією, суд вважає дані вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Імперативним приписом ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобов`язання.
Згідно з ч.1 ст.611, ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.
Виходячи зі змісту ст.ст.546, 548, 549 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобов`язання.
Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі №6-2003цс15, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).
Як визначено п.2.1.6.10 Умов та правил, за несвоєчасне погашення заборгованості стягується неустойка відповідно до передбачених тарифів. Сума неустойки нараховується на залишок простроченого основного боргу і розраховується з дати виникнення простроченої заборгованості до дати внесення платежу.
Відповідно до п.2.1.6.14 Умов та правил, у разі виникнення прострочених зобов`язань, клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів або штраф, розмір якого встановлений в тарифах.
Таким чином, суд приходить до висновку, що за попереднім погодженням сторони передбачили покладення на позичальника цивільно-правової відповідальності за порушення виконання кредитно-договірних зобов`язань шляхом нарахування та стягнення неустойки виключно у формі пені або штрафу, без можливості їх одночасного стягнення.
У постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі № 6-2003цс15 зроблено висновок, що відповідно до ст.549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Разом з цим, у зазначеній постанові Верховного Суду України відсутній висновок про те, який же вид неустойки (штраф чи пеня) підлягає стягненню та який критерій має бути застосовано для його вибору. Тлумачення ст.ст.3, 549 ЦК України дозволяє стверджувати, що при виборі того, який вид неустойки (штраф чи пеня) повинен стягуватися, слід враховувати справедливість і розумність (п.6 ст.3 ЦК України). Тому необхідно визначити стягнення якого виду неустойки (штрафу чи пені) є нерозумним і несправедливим, з урахуванням їх розміру. На цьому також акцентує увагу Верховний Суд у постанові від 19.09.2018 року у справі №664/2784/15-ц.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку про неможливість одночасного стягнення з відповідача штрафів (як процентної, так і фіксованої частин) та пені у межах відповідальності за зобов`язаннями за одним і тим самим кредитним договором.
З огляду на рівень виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, допущення неодноразово істотного прострочення вимог, у тому числі починаючи з 09.10.2018 року повне припинення погашення заборгованості, що призвело до зростання кредитної заборгованості, дотримуючись принципів розумності та справедливості, уникнення подвійної відповідальності за одне порушення, суд приходить до висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками в розмірі - 445,95 грн., штрафу в розмірі 500 грн. - фіксована частина, 668,17 грн. - процентна складова.
За таких обставин, загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за кредитним договором №б/н від 12.11.2014 року станом на 15.07.2019 року становить 12 917,46 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредита, та заборгованості за простроченим тілом кредита, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в рахунок часткового відшкодування судового збору 1707,57 грн. пропорційно частині задоволених вимог (88,89%).
Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, ч.2 ст.247, 258-259, 263-265, 280-284, 287, 354, 355, п.15 Перехідних положень ЦПК України суд, -
Позовні вимоги Акціонерного товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Акціонерного товариства «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 1707 (одну тисячу сімсот сім) грн. 57 коп.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Після набрання рішенням суду законної сили видати виконавчий лист для пред`явлення на виконання у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його підписання не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно ст.285 ЦПК України та поданою протягом 30 днів з дня його підписання. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його підписання.
Суддя Н.В. Чернова