РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/544/19

23 жовтня 2020 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Олійника П. В.

з участю секретаря Рубельському О. С.

з участю представника позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про демонтаж огорожі та добудови про демонтаж огорожі та добудови

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідачів про демонтаж огорожі та добудови, в якому просила суд:

- демонтувати існуючу огорожу із профільного листкового заліза, демонтувати бетонний фундамент під огорожу, провести засипку утвореної внаслідок демонтажу фундаменту траншеї ґрунтом та спланувати поверхню земельної ділянки, що межує із земельною ділянкою ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 ;

- демонтувати добудови до існуючої частини житлового будинку по межі двох суміжних земельних ділянок по АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_5 і ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

- стягнути із відповідачів на її користь понесені судові витрати по даній справі.

В обгрунтування позову покликається на те, що рішенням Костопільського районного суду 03.11.2016 року по цивільній справі №564/2162/13-ц за її позовом до відповідача ОСОБА_2 було зобов`язано відповідача за власний рахунок демонтувати існуючу огорожу із профільного листкового заліза, демонтувати бетонний фундамент під огорожу, провести засипку утвореної внаслідок демонтажу фундаменту траншеї ґрунтом та спланувати поверхню земельної ділянки, що межує із земельною ділянкою позивача та за власний рахунок привести у відповідність до розробленого проекту проведену добудову та надбудову, а саме влаштувати двоє додаткових водостічних труб; примикання зі сторони двору виконати оцинкованою сталлю замість бітумної черепиці. Крім того, рішенням апеляційного суду Рівненської області від 24 січня 2017 року по вказаній цивільній справі було зобов`язано відповідача ОСОБА_2 за власний рахунок провести демонтаж добудови до існуючої частини житлового будинку по межі двох суміжних земельних ділянок по АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_5 і ОСОБА_2 , та привести добудову у відповідність до вимог п. 3.25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 03.11.2016 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 24.01.2017 року набрали законної сили з 24.01.2017 р.. Постановами державного виконавця від 13.02.2017 року за заявами позиача були відкриті виконавчі провадження. Однак, рішення суду відповідачем не було виконано та постановами державного виконавця про закінчення виконавчих проваджень від 26.02.2018 р. виконавчі провадження із примусового виконання виконавчого листа про зобов`язання відповідача демонтувати існуючу огорожу та виконавчого листа про зобов`язання відповідача провести демонтаж добудови до існуючої частини житлового будинку по межі двох суміжних земельних ділянок по АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_5 і ОСОБА_2 , та привести добудову у відповідність до вимог п. 3.25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень, було закінчено згідно п.11 ч.І ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» із направленням до Костопільського відділу поліції ГУНП у Рівненській області повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення.

Крім того позивачу стало відомо, що 26.01.2018 року між відповідачами було укладено Договір про поділ в натурі спільного майна подружжя, згідно якого проведено поділ квартири АДРЕСА_2 . Таким чном, вищеназвана квартира належать на праві спільної часткової власності відповідачам, які повинні виконати рішення судів.

Оскільки відповідачі ухиляються від виконання вказаних вище судових рішень, а вжити позивачем заходи примусового виконання через органи державної виконавчої служби результату не дали, то вона просить задоволити її позов.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та з аналогічних підстав.

Від представника відповідачів надійшов відзив на позов, в якому вказує, що позов не визнається, а також просить закрити провадження по справі, оскільки, позивач вже зверталася до суду із таким позовом. позов не визнається.

В судовому засіданні відповідачі та їх представник позов не визнали та пояснили, що рішення було виконане і огорожу демонтовано.

Заслухавши пояснення сторін та покази свідків, з`ясувавши обставини та дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Суд вважає, що не підлягає до задоволення клопотання представника позивача про закриття провадження у зв`язку з тим, що позивач вже зверталася до суду з аналогічним позовом, оскільки, даний позов не є тотожним позову, який подавався позивачем раніше як по суб`єктному складу так і по предмету позову.

Як встановлено судом сторони є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 . Позивач є власником квартири АДРЕСА_3 у будинку, а відповідачам на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_4 в цьому ж будинку. 26.01.2018 року між відповідачами було укладено Договір про поділ в натурі спільного майна подружжя, посвідчений приватним нотаріусом Костопільського районного нотаріального округу Дідовець А.Г. за №161, згідно якого було припинено право спільної сумісної власності подружжя та проведено поділ квартири. Згідно цього договору відповідачу ОСОБА_3 виділено 62/100 частини квартири, що включає: 2-1 коридор площею 2,7 кв.м., 2-2- коридор площею 3 кв.м., 2-5 передпокій площею 8,9 кв.м., 2-6 жила площею 8,6 к.в.м, 2-7 санвузол площею 63 кв.м., 2-8 кухня площею 14,7 кв.м., 2-9 коридор площею 15,9 кв.м., 2-10 жила площею 21,5 кв.м., 2-11 жила площею 11,3 кв.м., 2-12 жила площею 12,7 кв.м., 2-13 гардеробна площею 6,3 кв.м., а всього жилою площею 54,1 кв.м., загальною площею 111,9 кв.м., Пг-погріб, Д-сарай, Пг/Д- погріб, ? №1, 1/2 №2, 1/2 №3 огорожа, 1/2 замощення. Відповідачу ОСОБА_2 виділено 38/100 частини квартири, що включає: 2-3 коридор площею кв.м., 2-4- жила площею 21,1 кв.м., а всього жилою площею 21,1 кв.м., загальною площею кв.м., В-літня кухня, Г-вбиральня, Ж-гараж, ? №1, 1/2 №2, 1/2 №3 огорожа, 1/2 замощення. Зважаючи на те, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , то на думку суду вони є належними відповідачами.

Крім того, сторони є власниками суміжних земельних ділянок розташованих за адресою: АДРЕСА_1 в складі: ділянка № НОМЕР_1 площею 0,0367 га (кадастровий №:03:007:0702), за адресою: АДРЕСА_5 , яка перебуває у власності позивача на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку від 23.10.2009 року серії ЯИ №065733 виданого на підставі рішення Костопільської міської ради від 16.04.2009 року №675; ділянка № НОМЕР_2 площею 0,0391 га (кадастровий №:03:007:03712), за адресою: АДРЕСА_6 , яка перебуває у власності відповідача на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку від 19.10.2006 року серії ЯГ №371907 виданого на підставі договору купівлі-продажу №3168 від 06.12.2005 року та рішення Костопільської міської ради від 18.08.2006 року №56.

Судом також встановлено, що рішеннями Костопільського районного суду 03.11.2016 року та апеляційного суду Рівненської області від 24 січня 2017 року по цивільній справі №564/2162/13-ц відповідача ОСОБА_2 було зобов`язано за власний рахунок демонтувати існуючу огорожу із профільного листкового заліза, демонтувати бетонний фундамент під огорожу, провести засипку утвореної внаслідок демонтажу фундаменту траншеї ґрунтом та спланувати поверхню земельної ділянки, що межує із земельною ділянкою позивача та провести демонтаж добудови до існуючої частини житлового будинку по межі двох суміжних земельних ділянок по АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_5 і ОСОБА_2 , та привести добудову у відповідність до вимог п. 3.25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень».

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В зв`язку з цим суд вважає, що обставини про істотність порушення будівельних норм з боку відповідачів при проведенні капітального ремонту житлового будинку з влаштуванням добудови і надбудови другого поверху по АДРЕСА_7 , при якому порушені охоронювані законом інтереси позивача, як власника суміжної сусідньої квартири, а також наявності заступу встановленого гр. ОСОБА_2 стаціонарного паркану з фундаментом на земельну ділянку, що належить позивачу на праві власності, що встановлені рішенням Костопілського районного суду Рівненської області від 03.11.2016 року та рішенням апеляційного суду Рівненської області від 24.01.2017 року по справі №564/2162/13-ц, звільненні від доказування і повторного встановлення не потребують.

На виконання вищевказаних рішень судів державним виконавцем були відкриті наступні виконавчі провадження:

- ВП № 53385402 по виконавчому листу №564/2162/13-ц від 08.02.2017 р. про зобов`язання ОСОБА_2 упродовж 15 календарних днів після набрання рішенням суду законної сили за власний рахунок демонтувати існуючу огорожу із профільного листкового заліза, демонтувати бетонний фундамент під огорожу, провести засипку утвореної внаслідок демонтажу фундаменту траншеї ґрунтом та спланувати поверхню земельної ділянки, що межує із земельною ділянкою ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 ;

- ВП № 53385593 по виконавчому листу №564/2162/13-ц від 08.02.2017 р. про зобов`язання ОСОБА_2 протягом ЗО календарних днів після набрання рішенням суду законної сили за власний рахунок провести демонтаж добудови до існуючої частини житлового будинку по межі двох суміжних земельних ділянок по АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_5 і ОСОБА_2 та привести добудову у відповідність до вимог п. 3.25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень».

З пояснень державного виконавця ОСОБА_6 та досліджених в судовому засіданні матеріалів виконавчих проваджень встановлено, що фактично виконавчі провадження ВП № 53385402 по виконавчому листу №564/2162/13-ц від 08.02.2017 р. та ВП № 53385593 по виконавчому листу №564/2162/13-ц від 08.02.2017 р. не виконані, за що відповідача було двічі оштрафовано і штрафи він сплатив. В послідуючому ці виконавчі провадження постановами державного виконавця про закінчення виконавчих проваджень від 26.02.2018 р. були закінчені згідно п.11 ч. І ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» із направленням до Костопільського відділу поліції ГУНП у Рівненській області повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

При цьому за положеннями частини четвертої цієї статті, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

За змістом частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Крім того, відповідно до положень статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред`явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимог, установлених у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об`єкта є неможливою.

Отже, системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови.

З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року (справа № 458/1173/14-ц).

В зв`язку з цим не заслуговує на увагу заперечення представника відповідача, що позов заявлено неналежною особою.

Знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови. Такий висновок застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 6 вересня 2017 року в справі № 6-1721цс16.

Зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виконання вказаних вище судових рішень, а вжиті позивачем заходи примусового виконання через органи державної виконавчої служби результату не дали, то суд вважає, що є достатні підстави для задоволення позову.

Суд вважає необґрунтованими посилання відповідачів на те, що згідно даних ПП «Земельно-кадастрове бюро» побудована огорожа знаходиться на земельній ділянці відповідача ОСОБА_2 , оскільки, вищевказаними рішеннями судів було встановлено протилежне і будь-яких доказів демонтування огорожі суду не було надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В зв`язку з цим з відповідача підлягає стягненню судовий збір сплачений позивачем про поданні позовної заяви та заяви про забезпечення позову.

Частиною 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Згідно п.8 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюються судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, адвокат Євгеюк О.Є. надав здійснений ним розрахунок суми гонорару, які несла позивачка, згідно договору про надання правничої допомоги від 22.02.2019 року.

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи суд вважає, що підлягають відшкодуванню витрати позивача понесені у зв`язку з вивченням та правовим аналізом документів, складанням та оформленням позовної заяви і заяви про забезпечення позову. Разом з тим, суд вважає завищеними витрати за участь у судових засіданнях адвоката Євгеюка О.Є в якості представника позивача. На думку суду ця оплата не може перевищувати середньогодинну заробітну плату судді місцевого суду, яка на даний час становить 375 грн. без вирахування податків і зборів (63000 : 168 (середня місячна кількість робочих годин). Згідно журналів судових засідань розгляд даної справи тривав 4,9 години. Зважаючи на це відшкодуванню за участь у судових засіданнях підлягає 1837,50 грн. (375 х 4.9), а всього підлягає стягненню з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4837,50 грн.

На підставі викладеного, керуючись 12, 89, 141, 259, 260 ЦПК УКраїни, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про демонтаж огорожі та добудови задовольнити.

Демонтувати зведену відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 існуючу огорожу із профільного листкового заліза, бетонний фундамент під огорожу, провести засипку утвореної внаслідок демонтажу фундаменту траншеї ґрунтом та спланувати поверхню земельної ділянки, що межує із земельною ділянкою ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 .

Демонтувати збудовані відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 добудови до існуючої частини житлового будинку по межі двох суміжних земельних ділянок по АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_5 і ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 1889,20 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору та 4837,50 грн. у відшкодування витрат на отримання правничої допомоги, а всього 6726 (шість тисяч сімсот двадцять шість) грн.. 70 коп..

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_5 , АДРЕСА_8 ; ІПН: НОМЕР_3 .

Відповідачі:

- ОСОБА_2 , АДРЕСА_9 ; ІПН: НОМЕР_4 ;

- ОСОБА_3 , АДРЕСА_9 ; ІПН: НОМЕР_5

Повний текст рішення виготовлено 2 листопада 2020 року.

СуддяП. В. Олійник