Справа № 732/893/20
Провадження 2/732/461/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2020 року м. Городня

Городнянський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої судді - Лиманської М.В.

в присутності секретаря - Бруй І.В.,

за участі представників відповідачів Тупика В.І., ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Мощенської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Городнянської міської ради Чернігівської області, Відділу освіти Городнянської міської ради Чернігівської області про стягнення моральної шкоди внаслідок незаконного звільнення,-

ВСТАНОВИВ:

19 червня 2020 року представник позивачки - адвокат Слєпченко С.А., який діє на підставі ордера на надання правової допомоги серії ЧН № 088927 від 17 вересня 2019 року, в інтересах позивачки звернувся до суду з позовом до Мощенської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Городнянської міської ради Чернігівської області, Відділу освіти Городнянської міської ради Чернігівської області та після уточнення позовних вимог просить стягнути з Відділу освіти Городнянської міської ради Чернігівської області на користь ОСОБА_2 50 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним звільненням з посади вчителя за п. 3 ст. 41 КЗпП України. Також просить вирішити питання судових витрат.

На обгрунтування заявлених вимог посилається на те, що наказом директора Мощенської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №13 від 03 вересня 2019 року ОСОБА_2 було незаконно звільнено за п. 3 ст. 41 КЗпП України. Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 17 січня 2020 року наказ про звільнення позивачки визнаний незаконним, позивачку поновлено на роботі. Внаслідок порушення трудових прав позивачці заподіяно моральну шкоду, оскільки позивачка змушена була прикладати додаткових зусиль для організації свого життя, перебувала у стані нервової, психологічної напруги, перенесла хвилювання, що у свою чергу позначилося на її стані здоров`я. Крім того, незаконне звільнення негативно позначилося на репутації позивачки як педагогічного працівника.

У судове засідання позивачка та її представник не зявилися. Представник позивачки заявив клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача. Заявлені в інтересах позивачки вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представники відповідачів у судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнали, у задоволенні позову просили відмовити. Пояснили, що при апеляційному перегляді 28 квітня 2019 року Чернігівським апеляційним судом рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 17 січня 2020 року про поновлення ОСОБА_2 на роботі та при вирішенні апеляційним судом питання про стягнення середнього заробітку було допущено помилку у визначенні періоду, за який підлягає стягненню середній заробіток. Середній заробіток апеляційним судом визначений за період з дня, наступного за днем звільнення 04 вересня 2019 року по дату ухвалення постанови Чернігівського апеляційного суду 28 квітня 2020 року. У той же час рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 17 січня 2020 року про поновлення ОСОБА_2 на роботі було допущено до негайного виконання, та ОСОБА_2 21 січня 2020 року була поновлена на роботі і приступила до виконання її трудових обовязків. В період з 21 січня 2020 року по день ухвалення Чернігівським апеляційним судом постанови - 28 квітня 2020 року - й в подальшому ОСОБА_2 перебувала на роботі, за що отримувала нараховану й виплачену їй заробітку плату. Внаслідок помилкового визначення апеляційним судом розміру середнього заробітку ОСОБА_2 за період з 21 січня 2020 року по 28 квітня 2020 року безпідставно отримала 15711,30 грн. Цю суму безпідставно отриманих ОСОБА_2 грошових коштів представники відповідачів вважають достатньою компенсацією для відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним звільненням.

Заслухавши в судовому засіданні представників відповідачів, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у вересні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Мощенської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Городнянської міської ради Чернігівської області про поновлення її на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської областівід 17 січня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ № 13 від 03 вересня 2019 року директора Мощенської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Городнянської міської ради Чернігівської області Тупика В. І. про звільнення ОСОБА_2 з посади вчителя на підставі пункту 3 статті 41 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_2 на посаді вчителя Мощенської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Городнянської міської ради Чернігівської області з 03 вересня 2019 року. Рішення про поновлення на роботі допущено до негайного виконання. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Мощенської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Городнянської міської ради Чернігівської області в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

За наслідками апеляційного перегляду справи постановою Чернігівського апеляційного суду від 28 квітня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 17 січня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_2 до Мощенської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Городнянської міської ради Чернігівської області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено. Стягнуто з Мощенської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Городнянської міської ради Чернігівської області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 37 342,80 грн за вирахуванням податків та інших платежів. У іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постанова Чернігівського апеляційного суду від 28 квітня 2020 року була оскаржена відповідачем до Верховного суду, втім ухвалою від 02 червня 2020 року Верховного суду у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Мощенської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Городнянської міської ради Чернігівської області відмовлено з огляду на малозначність справи, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, рішенням суду, яке набрало законної сили, підтверджений факт незаконного звільнення позивачки.

В силу ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди, як спосіб захисту цивільних прав та інтересів передбачено положеннями п.9 ч.2 ст.16 ЦК України, ст. 23 ЦК України.

За правилами ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Беручи до уваги положення ст. 23 ЦК України, 237-1 КЗпП України, а також розяснення, викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди внаслідок незаконного звільнення.

Водночас суд приймає до уваги той факт, що при винесенні Чернігівським апеляційним судом постанови від 28 квітня 2020 року про виплату позивачці середнього заробітку за час вимушеного прогулу стягнуто середній заробіток за період з дня звільнення ОСОБА_2 - з 04.09.2019 року - і по день ухвалення вказаної постанови апеляційного суду - 28.04.2020 року.

При цьому апеляційний суд не урахував того, що ОСОБА_2 була фактично поновлена на роботі з 21 січня 2020 року, тому вимушений прогул мав місце з 04 вересня 2019 року по 20 січня 2020 року, а не по 28 квітня 2020 року, як вказано у наведеній постанові Чернігвського апеляційного суду.

Виходячи з розміру середньоденної заробітної плати ОСОБА_2 227,70 грн., середній заробіток за час реального вимушеного прогулу (з 04 вересня 2019 року по 20 січня 2020 року ) мав становити 21631,50 грн.

У той же час згідно платіжного доручення від 12 червня 2020 року №980 відповідачем на виконання постанови Чернігівського апеляційного суду від 28 квітня 2020 року перераховано на картковий рахунок ОСОБА_2 37 342,80 грн.

Як підтверджено письмовими доказами справи, за період 21 січня 2020 року (з дня фактичного поновлення на роботі) по 30 квітня 2020 року ОСОБА_2 також отримала від відповідача заробітну плату в сумі 16410,84 грн.

Отже, в результаті зайво стягнутих коштів у вигляді середнього заробітку ОСОБА_3 отримала надлишкову суму 15711,30 грн. за період з 21.01.2020 року по 28.04.2020 року.

Виходячи з приписів ст. 1215 ЦК України, безпідставно набута ОСОБА_2 виплата у сумі 15711,30 грн., яка була помилково присуджена як середня заробітна плата, поверненню не підлягає.

Враховуючи, що при розгляді даної справи факт порушення відповідачем вимог трудового законодавства при звільненні ОСОБА_2 знайшов підтвердження, однак при стягненні з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_2 було зайво сплачено 15711,30 грн., які в силу ст. 1215 ЦК України поверненню не підлягають, суд вважає за необхідне урахувати зайво сплачену ОСОБА_2 суму середнього заробітку як компенсацію моральної шкоди, завданої їй незаконним звільненням, розмір якої, на переконання суду, є достатньою сатисфакцією її порушеного права.

З огляду на вказане й з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, вимоги ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, заявлені у даній справі, задоволенню не підлягають, оскільки ці вимоги фактично вже є компенсованими та виплаченими.

На підставі викладеного, керуючись ст. 15, 16, 23 ЦК України, ст. 4-5, 12-13, 81-82, 259, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повний текст рішення складений 04.11.2020 року.

Суддя Лиманська М.В.