П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2020 року

м. Рівне

Справа № 570/1445/20

Провадження № 22-ц/4815/1140/20

Головуючий у Рівненському районному

суді Рівненської області: суддя Гладишева Х.В.

Рішення суду першої інстанції ухвалено 07 серпня 2020 року

в м. Рівне Рівненської області

Фіксування судового засідання за допомогою

звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на заочне рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 07 серпня 2020 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У квітні 2020 року в суд звернулося Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (далі - АТ КБ "Приватбанк" або банк) з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Мотивуючи свої вимоги, покликалося на укладений між сторонами 31 липня 2012 року договір б/н, відповідно до якого відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. Проте у зв`язку із тим, що останній порушував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, утворилась заборгованість, яка станом на 17 березня 2020 року складалась з: 906,74 гривень - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 906,74 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 362,58 гривень - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625; 49 043,26 гривень -пеня; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 гривень - фіксована частина, 2 515,63 гривень процентна складова.

З наведених підстав просило стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 31 липня 2012 року у розмірі 53 328,21 гривень станом на 17 березня 2020 року.

Заочним рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 07 серпня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи своє рішення, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги не ґрунтуються на матеріалах справи та є недоведеними.

На рішення суду АТ КБ "Приватбанк" подано апеляційну скаргу, де покликалось на його незаконність і необґрунтованість, які полягали в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначалося про хибність висновків суду щодо відсутності підстав для стягнення заборгованості, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування, у т.ч. зі сплати відсотків та штрафу. Підписавши анкету-заяву, відповідач погодився, що заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послу. Після отримання кредитної картки позичальник здійснив дії щодо її активування, а в подальшому користувався нею, отримуючи кредитні кошти з власної ініціативи, що вказує на укладення сторонами кредитного договору. Ці обставини підтверджуються, зокрема, випискою по рахунку позичальника, яка має статус первинного бухгалтерського документу та є належним і допустимим доказом при вирішення виниклого спору. Крім того, відповідач підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", чим також підтвердив свою згоду із умовами кредитного договору щодо сплати штрафу при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань. Стверджувалося, що суд попередньої інстанції ухилився від свого обов`язку зі здійснення правосуддя, оскільки не зазначив правових аргументів на спростування визначеної банком заборгованості і не навів у рішенні свій розрахунок.

З викладених спонукань просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким вимоги банку задовольнити в повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було, хоча про таке право відповідачу повідомлялося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи АТ КБ "Приватбанк", колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Матеріалами справи з`ясовано, що 31 липня 2012 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ "Приватбанк", де, зокрема, зазначено, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між позичальником та банком договір про надання банківських послуг. Умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті банку.

Звертаючись до суду з позовом, як на підставу для його задоволення банк посилався на те, що в порушення умов договору від 31 липня 2012 року та положень ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, а тому станом на 17 березня 2020 року існує заборгованість, яку визначено у загальному розмірі 53 328,21 гривень, з яких: 906,74 гривень - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 906,74 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 362,58 гривень - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625; 49 043,26 гривень -пеня; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 гривень - фіксована частина, 2 515,63 гривень процентна складова.

На підтвердження узгодження умов договору АТ КБ "Приватбанк" додано до позовної заяви копію анкети-заяви відповідача, розрахунок заборгованості, виписку по рахунку позичальника, довідку про зміну умови кредитування та видані кредитні картки, витяги з Умов і правил надання банківських послуг, а також Тарифу обслуговування кредитних карт "Універсальна".

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилами ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Між тим, матеріали справи не містять доказів, що відповідач розумів, ознайомився та погодився з Умовами та правилами, а також Тарифами банківських послуг, підписуючи 31 липня 2012 року анкету-заяву про надання банківських послуг, і що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, в т.ч., й щодо сплати процентів, неустойки, штрафів за користування кредитними коштами саме у нарахованих банком порядку і розмірі.

В анкеті-заяві не зазначено кредитний ліміт за платіжною карткою, проценти за користування кредитними коштами, термін дії кредитного договору, строк повернення кредитних коштів та відсутні відомості про видачу відповідачу кредитних карток.

У підписаній сторонами анкеті-заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Отже, неможливо застосувати до спірних правовідносин норму ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово ним змінювались, тобто кредитор міг додати до позовної заяви документи, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Відтак відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем банк дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими позивач.

Непред`явлення позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину чи заперечень щодо його умов не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до нього ж про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Тому обґрунтованим є використання при вирішенні спору судом першої інстанції висновків постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17, провадження №14-131цс19, які викладені, в т.ч. щодо правильного застосування норм права, порушених в апеляційній скарзі.

Доцільність застосування цих висновків при відсутності заперечень щодо умов відповідного договору зі сторони відповідача та при заочному розгляді справи підтверджена правовими позиціями, що висловлені у постановах Верховного Суду, у т.ч. від 09 жовтня 2019 року в справі № 180/1801/16-ц; від 31 липня 2019 року в справі № 755/1907/16-ц; від 24 липня 2019 року в справі № 203/3169/16-ц; від 31 липня 2019 року в справі 755/13316/16-ц; від 13 листопада 2019 року в справі № 755/17260/16-ц; від 24 липня 2019 року в справі №755/20484/15-ц; 21 жовтня 2019 року в справі №576/439/18; від 22 серпня 2019 року в справі № 243/515/16-ц; від 16 жовтня 2019 року в справі № 180/1706/16-ц; від 11 вересня 2019 року в справі № 753/23698/15-ц; від 30 жовтня 2019 року в справі № 355/558/18; від 04 вересня 2019 року в справі №382/1131/18.

Згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, як видно із довідки про видані відповідачу кредитні картки, ОСОБА_1 отримав лише одну кредитну картку, дата відкриття якої є 28 березня 2013 року, а термін дії - до грудня 2016 року (а.с. 20).

З наданої банком виписки по рахунку відповідача вбачається, що в період з березня 2013 року по грудень 2016 року відповідач вніс на картковий рахунок 13 133 гривень, коли отримав від банку фактично 12 948,19 гривень готівки.

При цьому колегія суддів вважає необхідним врахувати, що кінцевий термін виконання кредитного зобов`язання ОСОБА_1 повинен відповідати строку дії картки, а після спливу визначеного договором строку кредиту право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, неустойку та штрафні санкції припиняється (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18).

Між тим, надана банком виписка по рахунку позичальника не містить відомостей щодо взаєморозрахунків між сторонами на момент підписання саме анкети-заяви, тобто виникнення спірних правовідносин.

Отже, наявними у матеріалах справи доказами не підтверджено, що кредитну картку видано саме до анкети-заяви від 31 липня 2012 року і тому саме вона стосується спірних відносин між сторонами.

З огляду на викладене доводи АТ КБ "Приватбанк" про наявність у ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, укладеним на підставі анкети-заяви, є необґрунтованими.

Щодо довідки про умови кредитування з використання кредитної картки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", на яку покликається заявник, то вона в матеріалах справи відсутня.

Тому повно і правильно з`ясувавши обставини справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, застосуванню не підлягають, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив банку в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на обставинах справи і вимогах закону, а відтак не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду, позаяк зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, що суперечить встановленій практиці Верховного Суду.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Справедливість, добросовісність та розумність згідно із пунктом 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Судовий збір, що понесений позивачем при поданні апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України необхідно віднести на його ж рахунок.

Керуючись ст.ст. 368, 374-375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" залишити без задоволення, а заочне рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 07 серпня 2020 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.О. Гордійчук

Н.М. Ковальчук