№ 207/3618/19
№ 2/207/501/20
16 січня 2020 року м.Кам`янське
Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді: Юрченко І.М.
при секретарі: Сівачук А.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,-
Звертаючись до суду, позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що їй - ОСОБА_1 на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 .
Актом обстеження житлового приміщення складеним 22 липня 2019 року комісією КП КМР «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду», зафіксоване залиття 22 липня 2019 року квартири по АДРЕСА_1 . Причини залиття в акті не зазначено, тому що на момент складання акту ніхто двері квартири АДРЕСА_2 не відкрив, але факт залиття квартири і його руйнівні наслідки підтверджує.
Згідно зі звітом про незалежну оцінку матеріального збитку №Н-200819/01 від 20.08.2019р. квартири АДРЕСА_1 після АДРЕСА_1 , складеного ТОВ «Віконт-Сервіс ЛТД» за наслідками якого, розмір спричиненої матеріальної шкоди внаслідок залиття належної позивачці квартири визначений в розмірі 7441 (сім тисяч чотириста сорок одна) грн.
Вартість проведення експертного дослідження була сплачена позивачем в розмірі 1500 грн.
Поверхом вище, у квартирі АДРЕСА_2 , проживає відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується висновком Південного відділу поліції Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 01.10.2019р.
Щоб врегулювати питання позивач письмово звернулась до відповідача з претензією щодо добровільного відшкодування збитків, але відповідач вимогу не виконав, конверт з листом повернувся.
В позовній заяві зазначено, що після затоплення необхідно провести ремонтно-відновлювальні роботи по відновленню кухні з метою подальшого використання за її функціональним призначенням, а також на виконання ремонтних робіт загалом необхідно витратити суму 7441 грн.
Окрім цього, беручи до уваги, що внаслідок необхідності відновлення придатного для життя стану квартири, позивачу, довелось прикласти додаткових зусиль, чим викликані певні зміни в його повсякденному житті, з огляду на безвідповідальне ставлення відповідача до свого обов`язку відшкодувати шкоду, у зв`язку з чим позивачці довелось звернутися до суду і витратити час і кошти на відшкодування завданої їй шкоди, можна прийти до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 5000 грн.
На підставі зазначеного, позивач в позовній заяві просив суд: стягнути з ОСОБА_2 на її користь матеріальну шкоду спричинену залиттям квартири за адресою: АДРЕСА_1 в сумі 7441 грн., моральну шкоду в сумі 5000 грн. та судові витрати.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з`явився. Заяву про слухання справи за його відсутністю не надав. Про причини неявки суд не повідомив. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином - у відповідності до вимог ч. 6, п. 2 ч. 7 ст. 128, ч. 9 ст. 130 ЦПК України, судовими повістками про виклик за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання.
Відповідно до ст. 280 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Позивач проти заочного розгляду справи не заперечував.
Враховуючи вищенаведене і прийняття судом ухвали про заочний розгляд справи, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач не надав ні відзиву, ні заперечень за позовом, тому обставини, на які посилається позивач за текстом позовної заяви суд вважає доведеними.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, при цьому приймає до уваги наступні обставини:
У судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 28.07.2007 року посвідченого державним нотаріусом Другої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Ісаковою Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № 3284, ОСОБА_1 на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 (ар.с. 30 ).
Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» за номером витягу 15406840 від 30.07.2007 року, реєстраційний номер: 12232518, квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на праві приватної власності (ар.с.32 зворотня сторінка).
Відповідно до копії акту обстеження житлового приміщення складеного 22 липня 2019 року затвердженого директором КП КМР «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду» ОСОБА_3 , зафіксоване залиття 22 липня 2019 року квартири по АДРЕСА_1 (ар.с.33). В акті також зазначено, що квартира АДРЕСА_1 була затоплена квартирою АДРЕСА_2 .
Відповідно до копії звіту № Н-200819/01 від 20.08.2019 р. про незалежну оцінку матеріального збиту, складеного ТОВ «Віконт-Сервіс ЛТД» за наслідками якого, розмір спричиненої матеріальної шкоди внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , визначений в розмірі 7441 (сім тисяч чотириста сорок одна) грн. (ар.с.7-26).
Згідно з копій договору № 01-1408/19 від 14.08.2019 року про проведення оцінки майна укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Віконт-Сервіс ЛТД» (ар.с.34), та акту від 20.08.2019 року прийому - передачі виконаних робіт з оцінки майна згідно Договору № 01-1408/19 від 14.08.2019 (ар.с.38), вартість проведення експертного дослідження, яку сплатила ОСОБА_1 становить 1500 грн.
На адресу відповідача ОСОБА_2 , позивачем ОСОБА_1 було направлено лист-претензію з вимогою компенсувати їй завдані збитки і перерахувати суму збитку на її рахунок зазначений в листі-претензії протягом 5 днів з моменту отримання претензії (ар.с.40-41-43), однак відповідач зазначені вимоги не виконав.
Згідно з копією висновку затвердженого заступником начальника Південного ВП Кам`янського ВП Каут М., встановлено, що 09.09.2019 року до чергової частини Південного ВП надійшла заява від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в якій вона просить вжити заходи до сусіда ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , який регулярно затоплює її квартиру, чим завдає матеріального збитку, під час розгляду матеріалу було встановлено, що між учасниками склалися цивільно-правові відносини, розгляд яких відноситься до юрисдикції районних судів, заявнику рекомендовано звернутися до суду з приводу захисту своїх цивільних прав. В бесіді з мешканцями будинку АДРЕСА_1 , було встановлено, що гр. ОСОБА_2 дійсно мешкає в квартирі АДРЕСА_2 (ар.с.46).
Факт реєстрації відповідача ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_2 підтверджено довідкою з адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС Дніпропетровської області від 14 листопада 2019 року (ар.с.52).
Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник, зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 3 ст. 386 ЦК України, передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» №572 від 08 жовтня 1992 року, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний використовувати приміщення житлових будинків за призначенням, забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартир та технічного обладнання будинків, дотримувати правил пожежної безпеки, проводити за власні кошти ремонт квартири.
Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27.03.1992р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
Отже, цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.
Зі звіту № Н-200819/01 про незалежну оцінку матеріального збиту, який складений 20.08.2019 року суб`єктом оцінної діяльності ТОВ «Віконт-Сервіс ЛТД», вбачається, що ринкова вартість шкоди, заподіяної квартирі АДРЕСА_1 складає 7441,00 грн. (ар.с.8).
Зі справи вбачається, що відповідач належними та допустимими доказами як причину залиття так і свою вину у цьому не спростував. Позивач, в свою чергу, довела наявність шкоди та її розмір, який відповідачем не спростовано.
Отже, аналізуючи вище викладені норми та беручи до уваги те, що факт залиття квартири АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 , доведений, вина відповідача ним не спростована, та підтверджується актом про залиття квартири від 22.07.2019 року, а розмір завданої шкоди майну позивача, підтверджений звітом № Н-200819/01 про незалежну оцінку матеріального збиту, тому суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Згідно з ч. 1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.
Суд вважає, що позивачу дійсно заподіяна моральна шкода, оскільки залиття квартири призвело до вимушених змін в життєвий розпорядок, залишення на час ремонту житла, докладання зусиль на відновлення попереднього стану. Отже, вимоги позивача про відшкодування їй моральної шкоди є правомірними та підлягають задоволенню.
Щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.
За роз`ясненнями п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року(зі змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням ступеня вини відповідача та інших обставин.
При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує характер правопорушення, глибину та тривалість фізичних та душевних страждань позивача, істотність вимушених змін у способі життя позивача та інші обставини, які мають вагоме значення.
Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.
Таким чином, з урахуванням характеру і ступеню моральних страждань, керуючись засадами розумності, виваженості і справедливості, суд вважає можливим стягнути на користь позивача з ОСОБА_2 , на відшкодування моральної шкоди 2000 гривень.
Окрім цього, суд встановив, що позивачу надавалася правнича допомога на підставі договору від 01.11.2019 року про надання правничої допомоги адвокатом Мокрецовою М.В. (ар.с.47).
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до п.п. 1-2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з частинами 5,6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З аналізу положень ст. 137 ЦПК України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій ст. 137 ЦПК України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 ст. 137 ЦПК України ).
При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Реалізація кожним права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права.
Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права (Рішення, Конституційний Суд, від 30.09.2009, № 23-рп/2009 "У справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу).
Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від 02.06.2016 № 1401-VIII Конституцію України доповнено, зокрема, статтею 131-2 та підпунктом 11 пункту 161 розділу XV "Перехідні положення".
Відповідно до статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.
Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.
Згідно з підпунктом 11 пунктом 16-1 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України представництво відповідно до статті 131-2 цієї Конституції здійснюється виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року (абзац перший).
Отже, наведені положення Основного Закону до 01.01.2019 року гарантують кожному громадянину України, іноземцям та особам без громадянства, які перебувають на території України, право на правову допомогу та вибір захисника своїх прав - особу, яка є фахівцем у галузі права і на законних підставах має право надавати таку допомогу особисто.
Гарантії дотримання та захисту, зокрема заборону скасування конституційних прав і свобод закріплені у статті 22 Конституції України.
Відповідно до частин 2, 3 статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Згідно зі статтею 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Отже, Конституцією України закріплено не лише основні права і свободи людини і громадянина, а й передбачено відповідні конституційно-правові гарантії їх дотримання та захисту, зокрема заборону скасування конституційних прав і свобод, неможливість обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина, крім обмежень певних прав і свобод в умовах воєнного або надзвичайного стану, забезпечення кожному судового захисту його прав і свобод, у тому числі гарантування звернення до суду безпосередньо на підставі Конституції України, та надання при цьому можливості використання будь-яких інших не заборонених законом засобів захисту своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань (частина третя статті 8, частини друга, п`ята статті 55).
Оскільки Основним Законом не допускається звуження змісту та обсягу права кожного на отримання правової допомоги, а вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати, підстави обмежувати сторону на відшкодування витрат, понесених на отримання правової допомоги, що була отримана від інших суб`єктів, фахівців у галузі права, ніж адвокат, відсутні.
Відповідно до копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 4134 виданого Радою адвокатів Дніпропетровської області 28.01.2019 року ОСОБА_5 має право на заняття адвокатською діяльністю.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Враховуючи вищевикладене витрати пов`язані з розглядом справи, а саме судові витрати, які складаються з судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви у розмірі - 768,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу - підготовку позовної заяви у розмірі - 1500,00 грн., підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Що стосується вимог про стягнення вартості за проведення звіту про незалежну оцінку матеріального збитку № Н-200819/01 від 20.08.2019 р., складеного ТОВ «Віконт-Сервіс ЛТД» у сумі 1500 грн., то ці вимоги задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до п 45 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», вирішуючи питання про відшкодування витрат, пов`язаних із проведенням судових експертиз, суду необхідно враховувати, що відповідно до статті 15 Закону України від 25 лютого 1994 року № 4038-XII "Про судову експертизу" витрати на проведення судових експертиз науково-дослідними установами Міністерства юстиції України та судово-медичними і судово-психіатричними установами Міністерства охорони здоров`я України відшкодовуються в порядку, передбаченому законодавством.
В даному випадку звіт № Н-200819/01 від 20.08.2019 р. про незалежну оцінку матеріального збиту не є висновком експерта, судом експертиза не призначалася, а отже кошти на проведення даного звіту про незалежну оцінку матеріального збитку не відносяться до витрат пов`язаних з розглядом справи, т.я. вказаний звіт не є безпосередньо судовою експертизою, а отже і не підлягає стягненню з відповідача.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 128, 258, 259, 263-265, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, задовольнити частово.
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ПІН НОМЕР_1 , матеріальну шкоду спричинену залиттям квартири за адресою: АДРЕСА_1 в сумі 7441,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ПІН НОМЕР_1 моральну шкоду в сумі 2000,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ПІН НОМЕР_1 судові витрати в сумі 2268,40 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст судового рішення складено 20 січня 2020 року
Суддя І.М. Юрченко