Справа № 465/1487/17 Головуючий у 1 інстанції: Марків Ю.С.
Провадження № 22-ц/811/1464/20 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Голови правління Гаражного кооперативу № 1 «Ластівка» Гаєвського Валерія Володимировича та представника кооперативу Маєвської Марії Василівни на рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 березня 2020 року в складі судді Марків Ю.С. у справі за позовом Гаражно-будівельного кооперативу №1 «Ластівка» в особі голови правління кооперативу Гаєвського Валерія Володимировича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості експлуатаційних внесків та інших платежів,-

встановила:

У березні 2017 року позивач Гаражно-будівельний кооператив № 1 «Ластівка» в особі голови правління кооперативу Гаєвського В.В. звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості членських внесків та інших платежів.

Вимоги обгрунтовував тим, що ОСОБА_1 відповідно до даних Гаражного кооперативу №1 «Ластівка» має у користуванні гаражний бокс, що розташований на земельній ділянці, яка надана кооперативу.

Відповідно до п. 5.16 Статуту кооперативу, особи, які не є членами кооперативу зобов`язані сплачувати членські внески у п`ятикратному розмірі.

З 2008 року відповідач не оплачує членські внески та інші платежі за користування гаражним боксом. Заборгованість за період з 2008 року по 2017 рік становить 50 110 грн. У зв`язку з несвоєчасною оплатою членських внесків та інших платежів, кооператив несе збитки, так як за обслуговування кооперативу оплачує податок на землю, плату за електроенергію зовнішнього освітлення, охорону кооперативу, виплачує заробітну плату працівникам кооперативу.

Позивач двічі письмово звертав увагу відповідачки на наявність боргу і необхідність його погашення, однак остання борг не сплатила.

Відповідно до рішення Загальних зборів членів кооперативу від 04.02.2017, річний внесок одного члена кооперативу за один гараж становить 1000 грн. станом на 2017 рік. Зважаючи на вищевикладене, ОСОБА_1 за гаражний бокс № НОМЕР_1 у ряді № НОМЕР_2 заборгувала перед кооперативом за період з 2008 по 2017 роки 50 110 грн., оскільки не є членом кооперативу.

Позивачем неодноразово збільшувалися позовні вимоги, заявою від 16.08.2019 позивач зазначив, що станом на 13.08.2019 року згідно бухгалтерської довідки № 71 заборгованість відповідачки по несплаті за гаражний бокс № НОМЕР_1 у ряді № НОМЕР_2 становить 107 385 грн, відтак просив суд стягнути із ОСОБА_1 107 385 грн.

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 23 березня 2020 року у задоволенні позову Гаражно-будівельного кооперативу №1 «Ластівка» в особі голови правління кооперативу Гаєвського Валерія Володимировича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості членських внесків та інших платежів відмовлено.

Рішення суду оскаржили Голова правління Гаражного кооперативу № 1 «Ластівка» Гаєвський В.В. та представник кооперативу Маєвська М.В., рішення вважають незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, без з`ясування фактичних обставин справи.

В апеляційній скарзі зазначають, що відповідачка повідомлялася про необхідність сплатити існуючу заборгованості, відтак керівництво ГБК № 1 «Ластівка» намагалося врегулювати спірне питання в досудовому порядку.

Звертають увагу на те, що зі статутом кооперативу можна ознайомитися в інтернеті, а невизнання відповідачкою статуту, не є підтвердженням того, що статут не відповідає вимогам ЗУ «Про кооперацію», відповідачкою статут не оскаржувався і не визнавався незаконним в суді.

Просить врахувати, що кооператив сплачує комунальні послуги, земельний податок та забезпечує охорону майна членів кооперативу та користувачів гаражних боксів, які розташовані на земельній ділянці, що надана у постійне користування гаражному кооперативу, а в редакції Статуту кооперативу 2014 року, а також в подальших редакціях, не передбачено укладання договорів на відшкодування витрат на обслуговування кооперативу.

Зазначають, що відповідачка не подавала до суду заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, тому твердження сторони відповідача про пропуск такого строку не заслуговують на увагу.

Також, гаражний кооператив, як юридична особа, є на самофінансуванні, всі платежі здійснює з отриманих внесків, які сплачуються згідно затверджених зборами щорічних рішень, а у разі несплати внесків кооператив несе збитки.

З 2008 року ОСОБА_1 , маючи у приватній власності боксс № НОМЕР_1 у ряді № НОМЕР_2 , який розташований на території юридичної особи, не надала кооперативу правовстановлюючих документів на такий, не вносила оплати, хоча зобовязана здійснювати такі, у звязку чим кооператив несе збитки.

Не погоджуються з висновком суду про те, що відповідачка не є асоційованим членом, оскільки позивач не надав заяви на вступ у кооператив, а гаражним боксом володіє на праві власності, тому у неї відсутній обов`язок щодо сплати членських внесків, оскільки такий висновок не відповідає ЗУ «Про кооперацію» та Стутуту кооперативу, а також судом не враховано наданя послуг користувачам гаражних боксів з охорони гаражів.

Невизнання відповідачкою статуту кооперативу не надає їй право ухилятися від сплати внесків.

Просять скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 березня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, стягнути з відповідачки судові витрати.

16.07.2020 на адресу апеляційного суду надійшов відзив представника відповідачки на апеляційну скаргу, заперечуючи доводи апеляційної скарги, представник просить таку залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

05.10.2020 на адресу апеляційного суду надійшла відповідь позивача на відзив.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення заборгованості членських та інших платежів, сумарний розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які вже висловлені, зокрема, у позові заяві та апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).

Разом з цим, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка не є членом Гаражно-будівельного кооперативу №1 «Ластівка», гараж № НОМЕР_1 ряд АДРЕСА_1 зареєстрований в цілому за ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності, також остання не є асоційованим членом кооперативу, оскільки позивачем не надано її заяви для вступу в кооператив, не надано доказів, якими підтверджуються сплата нею пайового внеску, як це визначено законом та статутом кооперативу, відтак суд дійшов висновку про відсутність обов`язку у відповідачки по сплаті членських внесків, тому у позові відмовив.

Перевіряючи оскаржуване рішення колегія суддів виходить з такого.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 є власником гаражу № НОМЕР_1 ряд АДРЕСА_1 , який за нею зареєстрований на праві особистої власності на підставі договору купівлі-продажу від 13.11.2002, що стверджується копією реєстраційного посвідчення серії НОМЕР_3 від 28.11.2002 (т. 1 а.с. 202).

Згідно технічного паспорту гараж має підвал, а також два виходи (т. 1 а.с. 201).

Позивач Гаражний кооператив № 1 «Ластівка», керівником якого є ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Державна реєстрація проведена 23.10.1973, дата запису 06.04.2007 (т. 1 а.с. 77).

Наведене дає підстави для беззаперечного висновку про те, що гараж, який належить відповідачці, знаходиться за тією ж юридичною адресою, що і кооператив.

Рішенням ДПІ у Франківському районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області №115 від 28.10.2014 року ГБК № 1 «Ластівка» внесено до Реєстру неприбуткових установ та організацій (т. 1 а.с. 14).

Звертаючись із позовними вимогами та в подальшому уточнюючи такі, сторона позивача свої доводи зводила до того, що ОСОБА_1 не є членом Гаражного кооперативу № 1 «Ластівка», має у користуванні гаражний бокс, що розташований на земельній ділянці, яка надана кооперативу державним актом на право користування землею Б № 039431, з 2008 року не оплачує членські внески та інші платежі за користування гаражним боксом, у зв`язку з несвоєчасною оплатою членських внесків та інших платежів кооператив несе збитки, так як за обслуговування кооперативу оплачує податок на землю, плату за електроенергію зовнішнього освітлення, охорону кооперативу, виплачує заробітну плату працівникам кооперативу, письмово двічі звернуто увагу відповідачки на наявність боргу і необхідність його погашення, однак остання борг не сплатила.

В обґрунтування розміру заборгованості позивач надав витяг з протоколу загальних зборів кооперативу від 04.02.2017, яким затверджено оплату членських внесків за 2017 рік у розмірах: 1000 грн. якщо член кооперативу заплатив в першому кварталі поточного року; 1200 грн. якщо член кооперативу заплатив в другому кварталі поточного року; 1400 грн. якщо член кооперативу заплатив в третьому кварталі поточного року; 1600 грн. якщо член кооперативу заплатив в четвертому кварталі поточного року, а також довідки № 421 від 17.10.2017 про заборгованість ОСОБА_1 за гаражний бокс № НОМЕР_1 у ряді № НОМЕР_2 станом на 10.10.2017 у розмірі 79885 грн., № 641 від 01.10.2018 про заборгованість у розмірі 87 885 грн., довідку № 71 від 13.08.2019 про заборгованість у розмірі 107 385 грн. (т. 1 а.с. 157, 226).

Заперечуючи позовні вимоги представник відповідачки свої доводи фактично зводить до того, що ОСОБА_1 не є членом кооперативу, гаражний бокс належить їй на праві власності, світло до якого підведене з її будинку, не заперечує щодо необхідності сплати відповідних коштів за обслуговування, однак за ті послуги, які є реальними та з відповідною калькуляцією.

Кооперація - система кооперативних організацій, створених з метою задоволення економічних, соціальних та інших потреб своїх членів (ст. 1 ЗУ «Про кооперацію»).

Типи кооперативів та поділ їх за напрямками діяльності визначено в статті 6 Закону.

Згідно із ст. 15 Закону України «Про кооперацію», вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу, які стосовно питань своєї компетенції приймають рішення. До компетенції загальних зборів членів кооперативу належить, крім іншого - визначення розмірів, порядку формування та використання фондів кооперативу.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про кооперацію» виконавчим органом кооперативу є правління, яке очолює голова, повноваження якого визначаються статутом кооперативу. Виконавчий орган підзвітний вищому органу управління кооперативу і несе перед ним відповідальність за ефективність роботи кооперативу.

До повноважень правління кооперативу відноситься: здійснення управління кооперативом у період між загальними зборами членів кооперативу, забезпечення виконання їх рішень; представлення кооперативу у відносинах з органами державної влади та органами місцевого самоврядування, міжнародними організаціями, юридичними та фізичними особами; укладає угоди між кооперативом та іншими особами.

Правління кооперативу діє від імені кооперативу в межах, передбачених статутом кооперативу.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про кооперацію» кооператив відповідно до свого статуту самостійно визначає основні напрями діяльності, здійснює її планування. Кооперативи самостійно розробляють програми і плани економічного та соціального розвитку, розглядають і затверджують їх на загальних зборах членів кооперативу. Кооперативи мають право провадити будь-яку господарську діяльність, передбачену статутом і не заборонену законом.

Кошти, що надходять від провадження господарської діяльності, є джерелом формування майна кооперативу.

Згідно із ст. 24 вищезазначеного Закону кооперативи реалізують товари та надають послуги за цінами і тарифами, встановленими самостійно, а у випадках, передбачених законом, - за державними цінами і тарифами.

Правовим документом, що регулює діяльність гаражного кооперативу є Статут кооперативу, який повинен містити, зокрема відомості про умови і порядок вступу до кооперативу його членів та виходу чи виключення з нього членів кооперативу, також права і обов`язки членів кооперативу (стаття 8 ЗУ «Про кооперацію»).

Статтями 6, 7, 10, 12 Закону України «Про кооперацію» визначено, що кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об`єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану. При створенні кооперативу складається список членів та асоційованих членів кооперативу, який затверджується загальними зборами. Членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користуються правом ухвального голосу. Основним правом члена кооперативу є участь в господарській діяльності кооперативу, в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління.

Статтею 2 Закону встановлено, що членський внесок - грошовий неповоротний внесок, який періодично сплачується членом кооперативного об`єднання для забезпечення поточної діяльності кооперативного об`єднання.

В матеріалах справи наявна нова редакція статуту кооперативу, згідно якого Гаражний кооператив № 1 «Ластівка» діє на підставі Статуту, затвердженого рішенням зборів згідно протоколу № 6 від 19.08.2017 (т. 1 а.с. 78-85).

Як вбачається із п. 3.1 Статуту позивача, кооператив створений з метою задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів кооперативу на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю, поділу між ними витрат та можливих ризиків.

Розділ 5 Статуту позивача також містить умови та порядок вступу до кооперативу та виходу, чи виключення з нього.

Як беззаперечно встановлено судом, відповідачка ОСОБА_1 не є членом Гаражно-будівельного кооперативу № 1 «Ластівка», при цьому гараж № НОМЕР_1 ряд НОМЕР_2 на АДРЕСА_2 належить їй на праві особистої приватної власності.

Разом з цим, відповідно до ст.14 ЗУ «Про кооперацію», асоційований член кооперативу - фізична чи юридична особа, яка внесла пайовий внесок і користується правом дорадчого голосу в кооперативі.

Асоційоване членство в кооперативі врегульоване розділом 9 Статуту позивача, щодо осіб, які визнають його Статут та внесли пай.

Так, відповідно до п. 9.2 Статуту, асоційований член кооперативу подає заяву про вступ до кооперативу, сплачує пай. Відносини з асоційованим членом кооперативу формуються на основі відповідних договорів.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що відповідачка ОСОБА_1 також не є і асоційованим членом Гаражно-будівельного кооперативу № 1 «Ластівка», оскільки стороною позивача не надано її заяви для вступу в кооператив та доказів, якими підтверджуються сплата пайового внеску.

Зважаючи на те, що обов`язок сплати членських внесків виникає у членів кооперативу, на яких поширює свою дію статут кооперативу, при цьому відповідачка не є членом, чи асоційованим членом кооперативу, гаражний бокс № НОМЕР_1 ряд АДРЕСА_1 належить їй на праві приватної власності, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відсутність в останньої обов`язку по сплаті членських (експлуатаційних) внесків, які згідно витягів з протоколів загальних зборів кооперативу стягуються із членів такого.

Також, колегія суддів не може не погодитись із доводами сторони відповідача про те, що вимагаючи стягнення заборгованості у відповідному розмірі, позивач не наводить розрахунок такого з врахуванням чинної редакції Статуту кооперативу.

Згідно із ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, юридичні факти, заподіяння матеріальної та моральної шкоди тощо, а також вони можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

ГБК № 1 «Ластівка», звернувшись до суду із позовом, повинен був надати докази на підтвердження заявлених позовних вимог, а у випадку неможливості самостійно надати докази, подати клопотання про витребування доказів судом, чого останнім зроблено не було, ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недоведеності заявлених позовних вимог.

Таким чином, суд першої інстанції у рішенні суду повно відобразив обставини, які мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні першої та апеляційної інстанціях.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі протии Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші протии Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглядаючи дану справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду не спростовують.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо перебігу позовної давності та відповідних мотивів у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів звертає увагу на те, що положення закону про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб`єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання, відтак відмова в задоволенні позову за безпідставністю виключає можливість чи необхідність суду вирішувати питання наслідків спливу позовної давності.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Голови правління Гаражного кооперативу № 1 «Ластівка» Гаєвського Валерія Володимировича та представника кооперативу Маєвської Марії Василівни залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 03 листопада 2020 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Р.П. Цяцяк

Н.О. Шеремета