СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 4-с/759/210/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Журибеди О.М.,

при секретарі - Мурга Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) Гуріної Дарії Ігорівни, заінтересована особа: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Скаржник ОСОБА_1 в листопаді 2020 року звернувся до суду зі скаргою, в якій просить визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) Гуріної Дарії Ігорівни про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у праві виїзду за межі України від 18.11.2020 року у ВП № 60596933 та визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) Гуріної Дарії Ігорівни про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 у праві керування транспортними засобами від 18.11.2020 року у ВП № 60596933.

В обґрунтування скарги, скаржник посилається на те, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01.07.2019 року по справі № 2/759/2685/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, яким стягнуто з боржника на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини його доходів щомісячно, починаючи стягнення з 03.12.2018 року до повноліття дитини. На примусове виконання рішення суду від 01.07.2019 року Святошинським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист від 24.10.2019 року.

На підставі вказаного виконавчого листа головним державним виконавцем Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) Гуріною Д.І. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60596933.

Як стверджує боржник, повернувшись в лютому місяці 2020 року в Україну, дізнався що головним державним виконавцем Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) Гуріною Д.І. 18.11.2020 року було винесено постанову про встановлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України у ВП № 60596933 та постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у праві керування транспортними засобами у ВП № 60596933.

Скаржник посилається на те, що вищевказані постанови державного виконавця мають ознаки покарання за порушення обов`язку, що сплати аліментів, в результаті чого утворилась відповідна заборгованість. Отже, приймаючи рішення про застосування до боржника мір примусового характеру, державний виконавець має встановити вину такої особи.

На підставі вищевикладеного, скаржник вважає, що оскаржувані ним постанови порушують його права і інтереси є такими, що винесені державним виконавцем протиправно, в супереч вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а від так дії державного виконавця підлягають визнанню протиправними, а оскаржувані постанови скасуванню.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 підтримали скаргу та просили її задовольнити.

Інші учасники судового засідання в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду скарги повідомлялись належним чином.

У відповідності до ч.1, 2 ст. 450 ЦПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що в рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01.07.2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку ( доходу), щомісячно, починаючи з 08.12.2018 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку.

Суд зазначає, що судове рішення (постанова, ухвала) - це акт судової влади, що здійснює захист порушених або оскаржених прав громадян і організацій шляхом підтвердження наявності або відсутності правовідносин і розпорядженням відповідних дій в майбутньому.

Обов`язок виконувати судове рішення (постанову) випливає не з рішення (постанови) суду як такого, а із санкцій, передбачених нормами права, що були застосовані судом. Навіть у тих випадках, коли закон передбачає відповідальність за невиконання рішень, ця відповідальність має на меті примусити зобов`язану рішенням суду особу виконати розпорядження норми, що застосував суд.

Одними з властивостей судового рішення, що вступило в законну силу є: можливість примусового виконання судового рішення мимо волі зобов`язаної особи та обов`язковість, яка полягає в тому, що судове рішення, що вступило в законну силу, стає обов`язковим для всіх органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян і підлягають виконанню на всій території України. Рішення, що вступило в законну силу, є обов`язковим і підлягає точному виконанню. Усі державні органи, посадові особи й окремі громадяни, зобов`язані сприяти виконанню рішення суду, виконуючи вимоги державного виконавця.

Відповідно до ч.5 ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Серед основних засад судочинства в Україні, згідно з п.9 ч.3 ст.129 Конституції України, є «обов`язковість рішень суду».

Також згідно ч.1, 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

26.09.2019 року Святошинським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 759/19481/18 на виконання рішення суду від 01.07.2019 року, на підставі якого головним державним виконавцем Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) Гуріною Д.І. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №60596933.

В рамках зазначеного виконавчого провадження, головним державним виконавцем 18.11.2020 року було винесено постанову про встановлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України у ВП № 60596933 та постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у праві керування транспортними засобами у ВП № 60596933.

Як вбачається з довідки розрахунку заборгованості від 18.11.2020 року станом на 01.11.2020 року заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1 становить 103128,99 грн. за період з грудня 2018 року по жовтень 2020 року.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України орієнтує суди на те, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, підлягає з`ясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання у повному обсязі або частково.

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

На вищевказані обставини звертає увагу Верховний Суд України в узагальненнях від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України».

Право на судовий захист входить до переліку прав, що захищаються Конвенцією «Про захист прав людини та основоположних свобод», за ч.1 ст. 6 якої закріплене право на справедливий суд, а саме визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein V. Germany).

У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч.3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Статтею 33 Конституції України, передбачено право кожного вільно залишати територію України може бути обмежено лише законом. Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон передбачені Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Згідно з ч. 5 ст. 441 ЦПК України, суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Звертаючись до суду з вказаною скаргою, боржник зазначав підстави для задоволення поданої скарги, погіршення стану здоров`я божника, а також те, що боржник не ухиляється від виконання зобов`язань, однак у зв`язку з відсутністю коштів позбавлений можливості виконувати їх належним чином.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що судом не встановлено обставин, які б свідчили про навмисне чи свідоме невиконання заявником зобов`язань за виконавчим листом № 759/19481/18, а тому суд вважає, що скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а тому приходить до висновку про скасування постанови від 18.11.2020 року про встановлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України у ВП № 60596933 та постанову від 18.11.2020 року про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у праві керування транспортними засобами у ВП № 60596933.

Керуючись ст.ст. 259, 260, 261 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) Гуріної Дарії Ігорівни, заінтересована особа: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) Гуріної Дарії Ігорівни про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у праві виїзду за межі України від 18.11.2020 року у ВП № 60596933.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) Гуріної Дарії Ігорівни про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у праві керування транспортними засобами від 18.11.2020 року у ВП № 60596933.

Виконання ухвали щодо скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України громадянина ОСОБА_1 доручити Державній прикордонній службі України.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м.Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Журибеда