Провадження № 6/234/374/20
УХВАЛА

про відмову у задоволенні подання

09 жовтня 2020 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Заборського В.О., за участю секретаря судового засідання Антонюка Д.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні подання головного державного виконавця Краматорського міського відділу ДВС Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Миронової М.В. про примусове проникнення до квартири боржника, -

ВСТАНОВИВ:

08.10.2020 року головний державний виконавець Миронова М.В. звернулася до суду з поданням про примусове проникнення до квартири боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 . Подання обґрунтоване тим, що на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист по справі №234/15043/19 від 10.02.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 шкоди, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 . В ході виконавчого провадження на майно боржника накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження. Згідно відповіді ДПІ та УПФУ, відсутня інформація про наявність у боржника рахунків в банках та місце отримання останнім доходів.

Відповідно до ч. 2 ст. 439 ЦПК України суд розглядає подання, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Державний виконавець у судове засідання не з`явилась.

За таких обставин, з огляду на встановлені терміни розгляду подання, положення ч.2ст. 439 ЦПК України, суд вважає можливим розгляд подання за відсутності виконавця.

Дослідивши матеріали подання, судом встановлено наступне.

Краматорським міським судом Донецької області 10.02.2020 року видано виконавчій лист №234/15043/19 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «МК-Сервіс» матеріальної шкоди у розмірі 49497,56 грн. та судового збору у розмірі 1921,00 грн..

Постановою державного виконавця Краматорського міського ВДВС Миронової М.В. від 24.02.2020 року відкрито виконавче провадження за даним виконавчим листом, а постановою від 02.03.2020 року накладено арешт на майно боржника.

Згідно відповідей УПФУ та ДПІ, станом на 29.09.2020 року, інформація про наявність банківських рахунків та місця роботи ОСОБА_1 відсутня.

Відповідно до акту від 16.09.2020 року державним виконавцем Мироновою М.В., при примусовому виконанні виконавчого листа було здійснено вихід за адресом: АДРЕСА_2 , під час якого двері ніхто не відчинив та нею залишено вимогу про явку до відділу ДВС.

Згідно відповіді Державної виконавчої служби України від 07.08.2020 року ОСОБА_1 має паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

У відповідності до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно боржник ОСОБА_1 має право власності на нерухоме за адресами: АДРЕСА_2 , та АДРЕСА_3 .

Суд звертає увагу на те, що до матеріалів, поданих на обґрунтування подання, не долучено доказів щодо належного повідомлення боржника ОСОБА_1 про примусове виконання виконавчого листа про стягнення з нього матеріальної шкоди та судового збору на користь ТОВ «МК-Сервіс».

Згідно з пунктом 13 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Частиною 1 статті 439 ЦПК України встановлено, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У частинах 1,2 ст. 311 ЦК України зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному права на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч.1 ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст.12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п.1 ст.17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Проникнення до житла є крайньою мірою при примусовому виконанні рішення суду та суд може задовольнити подання про примусове проникнення до житла лише у випадку з`ясування всіх обставин, які мають значення для його вирішення.

Відповідно до ст.48 Закону стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Зі змісту частини 1 ст.439 ЦПК України вбачається, що вирішення питання про проникнення до житла боржника в судовому порядку може мати місце для встановлення майна боржника чи майна та коштів, належних боржникові від інших осіб.

Отже, як вбачається з аналізу ст.48 Закону та ст. 439 ЦПК України, умовами примусового проникнення до житла боржника для арешту майна, яке там знаходиться, є неможливість виконання рішення в інший спосіб, зокрема за рахунок звернення стягнення на кошти боржника та інше його майно.

Як встановлено під час розгляду подання, боржнику ОСОБА_1 на праві власності належить нерухоме майно за адресами: АДРЕСА_2 , та АДРЕСА_3 . Згідно постанови державного виконавця від 02.03.2020 року на все майно боржника накладено арешт.

Проте, з долучених до подання доказів не вбачається відомостей про звернення державним виконавцем стягнення на нерухоме майно, яке належить боржнику, на час розгляду подання та доказів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього зобов`язань.

Примусове проникнення до житла людини є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, оскільки пов`язане з обмеженням конституційного права людини на недоторканість житла чи іншого володіння.

При вирішенні подання про надання дозволу на примусове проникнення до володіння боржника, суд має переконатися, що боржник перешкоджає виконанню рішення суду, що унеможливлює його примусове виконання, чим порушує права стягувача.

Крім того, суду не надано доказів того, що боржник ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , куди державний виконавець планує примусове проникнення, або що дане нерухому майно належить ОСОБА_1 на праві власності, володіння або користування.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні подання старшого державного виконавця Миронової М.В. про надання дозволу на примусове проникнення до квартири боржника ОСОБА_1 , як безпідставного та необґрунтованого.

Керуючись ст. ст.439 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання головного державного виконавця Краматорського міського відділу ДВС Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Миронової М.В. про надання дозволу на примусове проникнення до квартири боржника ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , - відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя В. О. Заборський