Справа № 366/2106/20
Провадження № 4-с/366/2/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" грудня 2020 р. Іванківський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Слободян Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Німченко Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду у приміщенні суду в смт. Іванків, цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність приватного виконавця Павлюка Назара Васильовича,

В С Т А Н О В И В:

03 вересня 2020 року до Іванківського районного суду Київської області надійшла скарга ОСОБА_1 на бездіяльність приватного виконавця Павлюка Назара Васильовича.

Із скарги вбачається, що заявник просить суд:

1.Поновити строк для оскарження бездіяльності виконавця, у разі, якщо суд вважає його пропущеним;

2.Визнати бездіяльність приватного виконавця Павлюка Назара Васильовича щодо невжиття заходів примусової реалізації майна боржника протиправною;

3.Зобов*язати приватного виконавця Павлюка Назара Васильовича провести реалізацію нерухомого майна, що належить боржнику ОСОБА_2 : квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування скарги посилається на те, що вироком Іванківського районного суду від 09.10.2011 № 366/3525/16-к було стягнуто з ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 143880,65 грн. та моральну шкоду у сумі 50000 грн. (всього 193880,65 грн.).

На виконання вироку суду 29.01.2018 було видано виконавчий лист.

25.10.2019 приватним виконавцем Павлюком Н.В. було відкрито виконавче провадження № 60416368.

У ході виконавчого провадження було встановлено наявність у боржника нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1 .

Реалізація цієї квартири не проводилась, і приватний виконавець , на звернення відповідає, що не може цього зробити.

09.07.2020 заявник подав заяву приватному виконавцю з вимогою розпочати процес реалізації майна боржника. Заяву він отримав 13.07.2020. Однак, відповіді не отримав, належних виконавчих дій не проведено. Приватний виконавець мав розглянути а направити відповідь протягом місяця, і, з урахуванням терміну поштового пересилання вона мала надійти скаржнику до 20.08.2020, тому саме з того моменту дізнався про порушення виконавцем своїх прав. Скаргу на пошту здав 31.08.2020 (у наступний за вихідним день після закінчення строку оскарження бездіяльності).

Ухвалою судді Іванківського районного суду Київської області від 04 вересня 2020 року зазначену скаргу було прийнято та призначено її до судового розгляду на 14 вересня 2020 з одночасним зобов`язанням приватного виконавця Павлюка Н.В. надати у судове засідання належним чином завірену копію виконавчого провадження № 60416368, однак, розгляд було відкладено на 28.09.2020 через відсутність доказів про отримання приватним виконавцем виклику до суду, з тієї ж причини повторно відкладено на 22.10.2020, та на 18.11.2020. Основною ж причиною відкладення розгляду справи було ненадходження витребуваної копії виконавчого провадження для оцінки правомірності чи неправомірності дій приватного виконавця.

17.11.2020 до суду від приватного виконавця Павлюка Н.В. надійшли копії документів, які містяться у матеріалах виконавчого провадження 60416368. При цьому він зазначив, що усі дії в межах виконавчого провадження здійснюються ним в межах і у спосіб, встановлений Законом України «Про виконавче провадження».

У судове засідання 18 листопада 2020 року сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені. Про причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 Цивільного процесуального кодексу України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, які не з`явилися та були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення потових відправлень. Неявка сторін не є перешкодою для розгляду скарги.

У зв`язку з неявкою усіх учасників справи, фіксація судового засідання технічними засобами не проводилась у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд приходить наступного.

Статтею 447 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначає основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.

За нормою ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Як убачається з матеріалів справи,

29.01.2018 Іванківським районним судом Київської області від 09.10.2017 виданий виконавчий лист у справі № 366/3525,16к, провадження № 1-кп/366/12/17 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 143880,65 грн. та моральної шкоди у сумі 50000 грн. (всього 193880,65 грн.).

22.10.2019 ОСОБА_1 звернувся до приватного виконавця Павлюка Н.В. із заявою про відкриття виконавчого провадження.

25.10.2019 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павлюком Н.В. відкрите виконавче провадження з виконання зазначеного виконавчого листа серії ВП № 60416368 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 143880,65 грн. та моральної шкоди у сумі 50000 грн. (всього 193880,65 грн.), про що в той же день повідомлено і стягувача і боржника ( лист № 3093 від 25.10.2020); спрямовано запити до регіонального сервісного центру МВС в м. Києві.

01.11.2019 приватним виконавцем Павлюком Н.В. винесено постанови про накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_2 , а також про арешт коштів боржника ОСОБА_2 та про розшук майна боржника.

26.11.2019 спрямовано запит приватного виконавця в КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» щодо надання копії інвентаризаційної справи та правовстановлюючих документів на об`єкт нерухомого майна за адресою АДРЕСА_2 .

18.06.2020 приватним виконавцем спрямовано до Деснянської РДА м. Києва запит щодо надання інформації про склад зареєстрованих осіб по місцю реєстрації боржника ( АДРЕСА_3 ). Надійшла відповідь від 26.06.2020 на запит, з якої вбачається, що за цією адресою зареєстровано три особи, в т.ч. боржник, а також малолітня дитина, 2015 р.н. 26.11.2019 до КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» спрямовано запит щодо надання копії інвентаризаційної справи та правовстановлюючих документів на цей об`єкт нерухомого майна.

09.07.2020 ОСОБА_1 звернувся до приватного виконавця Павлюка Н.В. із заявою, у якій зазначив, що у власності боржника знаходиться нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 . Тому, на підставі ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» просив провести реалізацію зазначеної квартири з електронних торгів.

З отриманого 04.03.2020 державним виконавцем витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, вбачається, що ОСОБА_2 дійсно є власником Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 . Зазначений об`єкт є обтяженим відповідно до постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Н.В. про арешт нерухомого майна. Приватним реєстратором отримано копію технічного паспорта на цю однокімнатну квартиру

25.10.2019 державним виконавцем винесено постанови про стягнення з боржника основної винагороди, про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

Із поданої ОСОБА_1 скарги вбачається, що заявник вважає неправомірною бездіяльність приватного виконавця, що полягає у непроведенні дій пов`язаних з реалізацією майна боржника квартири АДРЕСА_1 , незважаючи на подану ним письмову вимогу про це. Він не отримав відповіді про результати розгляду своєї заяви, яка, відповідно до чинного законодавства, мала би бути надана протягом одного місяця з дня її отримання виконавцем. З огляду на це скаржник просив визнати бездіяльність державного виконавця протиправною, зобов`язати приватного виконавця Павлюка Н.В. провести реалізацію нерухомого майна.

За приписами ст. 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

У відповідності до вимог ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1, 6, 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця. Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Згідно із ч. 3 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

За вимог ч. 1-3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

За приписами ч. 1 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником Ѕ однокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

З наданих суду приватним виконавцем матеріалів виконавчого провадження, встановлено, що ним не виконано вимоги щодо встановлення осіб, які є співвласниками цієї квартири, як і осіб, які там зареєстровані та/чи проживають.

Згідно із ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

За приписами ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тягар доведення цих обставин у цьому провадженні покладається на скаржника, тобто особу, яка саме й звернулася із відповідними вимогами до суду, оскільки ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Судом встановлено, що приватним виконавцем не було в повній мірі здійснено перевірку майнового стану боржника, не з`ясована інформація про інших співвласників квартири, які повинні бути притягнуті до участі у справі як зацікавлені особи, щоб уникнути порушення їх прав.

Приватним виконавцем не надано доказів на підтвердження, того, що ним здійснено детально опис майна у виконавчому провадженні та не надано акту опису та документів, що підтверджують право власності на описане спільне майно. Тобто, виконавець фактично не володіє інформацією про право власності боржника та інших співвласників на квартиру, наявний у виконавчому провадженні технічний паспорт не є правовстановлюючим документом та не підтверджує право власності на квартиру. Витяг з реєстру підтверджує право власності боржника на Ѕ частину однокімнатної квартири. Інший співвласник не встановлений.

Відповідно до п.1 та 2 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року № 512/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 року за № 489/20802, ця Інструкція розроблена відповідно до Закону України"Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII"Про виконавче провадження" (далі - Закон), інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 Закону, здійснюють державні виконавці та приватні виконавці (крім рішень, передбачених частиною другою статті 5 Закону). Згідно пункту 28 розділу VІІІ вказаної вище Інструкції у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.

На даний момент суд немає у розпорядженні інформації про осіб, які зареєстровані у квартирі, питання про реалізацію якої ставить скаржник. В т.ч. і про те, що не зареєстровані, та чи не проживають і цій квартирі неповнолітні діти.

З огляду на викладене, скарга в частині вимоги зобов`язання приватного виконавця провести реалізацію нерухомого майна, що належить ОСОБА_2 задоволенню не підлягають, як такі, що заявлені передчасно, оскільки до вирішення цього питання приватний виконавець має здійснити передбачені чинним законодавством дії щодо встановлення усіх співвласників квартири АДРЕСА_1 , осіб, які в ній проживають, в же після цього, за наявності для цього правових підстав, вжити заходів щодо реалізації зазначеного майна, яке належить боржнику. З тих же підстав дії приватного виконавця не можуть бути визнані правомірними.

Враховуючи наведене та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. 5, 12, 13, 18, 247, 447, 450, 451 Цивільного процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність приватного виконавця Павлюка Назара Васильовича задовольнити частково.

Зобов*язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Назара Васильовича здійснити передбачені чинним законодавством дії щодо встановлення усіх співвласників квартири АДРЕСА_1 , осіб, які в ній проживають, та, за наявності для цього правових підстав, вжити заходів щодо реалізації зазначеного майна, яке належить боржнику.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (31.12.2020).

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Н.П. Слободян