ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Обідіної О.І., Прядкіної О.В., при секретарі судового засідання: Ряднині І.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 28 квітня 2020 року (повний текст ухвали складено 30 квітня 2020 року) у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню; заінтересовані особи: приватний виконавець Скрипник Володимир Леонідович, Товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ», -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, в якій просила визнати виконавчий лист, виданий Октябрським районним судом м. Полтави №2/554/39/2013 від 01.08.2013 року таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування вимог заявник вказала, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 27.03.2012 року позов ПАТ «Імексбанк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ПАТ «Імексбанк» заборгованість по кредитному договору №302 від 19.04.2007 року в сумі 14431,45 доларів США, що в еквіваленті становить 115072,05 гривень, витрати по оплаті державного мита в сумі 145,29 гривень та витрати на інформаційне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 гривень, а всього 116462,77 гривень. На виконання зазначеного рішення суду було видано виконавчий лист №2/554/39/2013 від 01.08.2013 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Імексбанк» заборгованості за кредитним договором №302 від 19.04.2007 року в сумі 14431,45 доларів США, що в еквіваленті становить 115072,05 гривень, витрати по оплаті державного мита в сумі 145,29 гривень та витрати на інформаційне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 гривень, а всього 116462,77 гривень.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 11.06.2018 року стягувача замінено на ТОВ «АНСУ». На підставі виконавчого листа, виданого за вказаним рішенням, приватним виконавцем Скрипником В.Л. 19.11.2018 року було відкрито виконавче провадження про примусове виконання рішення суду. Проте, на момент подання заяви про відкриття виконавчого провадження сума боргу вже була сплачена позивачеві АБК «Імексбанк» повністю, згідно з графіком щомісячних погашень від 29.05.2013 року.

Однак, не дивлячись на це, приватним виконавцем проводиться повторне стягнення шляхом звернення стягнення боргу на майно боржника, накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, і передано на торги. 04.06.2019 року згідно акту про проведення електронних торгів було реалізовано нежитлове приміщення (перукарні), загальною площею 14,6 кв.м, яка розташована в АДРЕСА_1 і належить на праві спільної власності ОСОБА_4 , за 198536,87 гривень, що на 82886,87 гривень перевищує суму боргу по виконавчому провадженню. В подальшому приватний виконавець Скрипник В.Л. самостійно робить перерахунок отриманої суми на торгах по курсу НБУ і переводить на долари США, що по його даних становить 7393,00 доларів США, внаслідок чого приватний виконавець штучно створює борг у ОСОБА_4 знову ж таки в доларах США, а саме 3927,55 доларів США, та в подальшому вимагає доступу до гаражу, для проведення в подальшому примусового стягнення. Заявник вважає, що постанова винесена на підставі виконавчого документа, який вже виконано. Таким чином, оскільки сума боргу повністю виплачена кредитору, на підставі ч.9 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження повинно бути закінчено.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 28 квітня 2020 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню; заінтересовані особи: приватний виконавець Скрипник Володимир Леонідович, Товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ».

З вказаною ухвалою суду не погодилася ОСОБА_1 та подала на неїапеляційну скаргу, в якій прохає ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 28 квітня 2020 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню задовольнити. Апелянт вважає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованим та такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права. Посилається на те, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зокрема вказує, що у ОСОБА_5 відсутня заборгованість по рішенню Октябрського районного суду м. Полтави від 27.03.2012 року, оскільки сума заборгованості вказана у виконавчому листі повністю добровільно сплачена боржником, та підтверджується висновком експерта Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. заслуженого професора М.С. Бокаріуса №2124 від 16.01.2020 року. Проте, суд першої інстанції безпідставно проігнорував надані суду документи на підтвердження сплаченої суми. Вказує, що на момент подання заяви про відкриття виконавчого провадження, сума боргу вже була сплачена позивачеві АБК «Імексбанк» повністю згідно з графіком щомісячних погашень від 29.05.2013 року. Однак, не дивлячись на це приватним виконавцем проводиться повторне стягнення шляхом звернення стягнення боргу на майно боржника, накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно і передано на торги. Апелянт вважає, що оскільки сума боргу повністю виплачена кредитору на підставі ч.9 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», то виконавче провадження повинно бути закінчено, а виконавчий лист №2/554/39/2013 від 01.08.2013 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Імексбанк» заборгованості за кредитним договором №302 від 19.04.2007 року в сумі 14 431,45 доларів США, що в еквіваленті становить 115072,05 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн., а всього 116342,77 грн., повинен бути визнаний таким, що не підлягає до виконання повністю, так як боржник добровільно сплатила всю суму боргу.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходив.

Судове засідання проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін по справі.

Розгляд справи в режимі відеоконференції не відбувся у зв`язку з неможливістю забезпечити його проведення Київським районним судом м. Харкова у зв`язку з запровадженням карантинних заходів викликаних необхідністю запобігання поширення захворюваності працівників суду на коронавірус.

На момент розгляду справи були присутні представники апелянта, інші учасники справи будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не з`явилися.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 27.03.2012 року позов ПАТ «Імексбанк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ПАТ «Імексбанк» заборгованість по кредитному договору №302 від 19.04.2007 року в сумі 14431,45 доларів США, що в еквіваленті становить 115072,05 гривень, витрати по оплаті державного мита в сумі 145,29 гривень та витрати на інформаційне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 гривень, а всього 116462,77 гривень (т.1 а.с. 32-33).

На виконання зазначеного рішення судом було видано виконавчий лист №2/554/39/2013 від 01.08.2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Імексбанк» заборгованості за кредитним договором №302 від 19.04.2007 року в сумі 14431,45 доларів США, що в еквіваленті становить 115072,05 гривень, витрати по оплаті державного мита в сумі 145,29 гривень та витрати на інформаційне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 гривень, а всього 116462,77 гривень (т.2 а.с.55).

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 11.06.2018 року стягувача замінено на ТОВ «АНСУ» (т.1 а.с.153-154).

На підставі виконавчого листа, виданого за вказаним рішенням, приватним виконавцем Скрипником В.Л. 19.11.2018 року було відкрито виконавче провадження про примусове виконання рішення суду (т.1 а.с.278-279).

Постановою приватного виконавця Скрипника В.Л. від 19.11.2018 року звернуто стягнення на майно боржника. Залишок заборгованості по кредиту складає 11320,55 доларів США.

Постановою приватного виконавця Скрипника В.Л. від 19.11.2018 року накладено арешт на майно боржника. Залишок заборгованості по кредиту складає 11320,55 доларів США. Станом на 19.11.2018 року відсутні відомості про сплату боргу.

Заявник вважає, що виконавчий лист не підлягає виконанню, оскільки сума боргу добровільно повністю виплачена кредитору.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що боргові зобов`язання заявником не виконані, тобто судове рішення про стягнення на користь банку кредитної заборгованості не виконане. Разом з цим, місцевий суд зазначив, що твердження сторони заявника про виконання рішення суду в гривнях є безпідставним, оскільки банк просив стягнути заборгованість за кредитним договором в доларах США і судом в резолютивній частині рішення зазначено про стягнення коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч.3 ст.533 ЦК України. Тому, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, слід відмовити.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції в цілому повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ч.1ст. 18 Цивільного процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. При цьому виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст. ст. 6,13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів, внормовані Розділом VІ ЦПК України.

В силу ст.431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно із Законом України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

З наведених положень законодавства випливає, що підставою для виконання судових рішень є виконавчі листи.

Відповідно до ст.432 ЦПК України виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження». Суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

В інформаційному листі ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25 вересня 2015 року» зазначено, що процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Так, наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Апогеєм судового захисту є фактичне виконання рішення суду, тому наведеними положеннями Основного Закону України встановлено обов`язковість до виконання судових рішень.

Виняток з цього правила становлять перелічені в статті 432 ЦПК України причини, якими може бути обумовлено невиконання рішення суду.

Таким чином, до підстав для невиконання рішення суду (визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню), відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

Так, при зверненні до суду заявником, як підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, було зазначено - добровільне виконання нею рішення суду, яке відбулося після узгодження з попереднім кредитором графіку такого погашення.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що боргові зобов`язання в повному обсязі заявником не виконані, тобто судове рішення про стягнення на користь банку кредитної заборгованості добровільно не виконане. Виконавчий лист знаходиться на примусовому виконанні, а тому, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, за відсутності достатніх законних підстав на це, унеможливить Товариству з обмеженою відповідальністю «АНСУ» реалізувати свої права щодо стягнення із боржника на свою користь кредитної заборгованості.

Посилання сторони заявника на те, що в 2015 році повністю погашена заборгованість по кредиту, про що свідчить графік щомісячних погашень заставодавцем ОСОБА_2 від 23.05.2013 року, не підтверджені належними доказами. Навіть відповідно до наданого заявником висновку експерта №2124 від 16.01.2020 року, вбачається, що ОСОБА_2 на погашення кредиту було сплачено 8941 дол. США, це при тому, що рішенням суду з неї було стягнуто 14431,45 доларів США (т.2 а.с.41-50).

Доводи заявника про сплату боргу по кредиту у розмірі гривневого еквіваленту, є необґрунтованими, оскільки зважаючи на те, що судом ухвалено рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що твердження сторони заявника про виконання рішення суду в гривнях є безпідставними, оскільки банк просив стягнути заборгованість за кредитним договором в доларах США і судом в резолютивній частині рішення зазначено про стягнення коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч.3 ст.533 ЦК України.

Так, викладені в апеляційній скарзі доводи, не можуть бути взяті до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18липня 2006 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 28 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 03 листопада 2020 року.

Головуючий суддя : __________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _______________ О.І. Обідіна _______________ О.В. Прядкіна