Номер провадження: 22-ц/813/3361/20
Номер справи місцевого суду: 496/2287/18
Головуючий у першій інстанції Трушина О. І.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Комлевої О.С.,

за участю секретаря: Ющак А.Ю.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справиапеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 20 червня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Орган опіки та піклування Біляївської районної державної адміністрації Одеської області, Орган опіки та піклування Захарівської районної державної адміністрації Одеської області про визначення місця проживання дитини, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Біляївської районної державної адміністрації Одеської області, Орган опіки та піклування Захарівської селищної ради Одеської області про визначення місця проживання дитини,

встановив:

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом і просила визначити місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 разом з нею, тобто з матір`ю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги мотивувала тим, що вона та відповідач перебували у шлюбі, який 06.11.2017 року рішенням Біляївського районного суду Одеської області було розірвано. Від подружнього життя вони мають дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка після розірвання шлюбу залишилася проживати разом з позивачкою.

Однак, 28.12.2017 року відповідач ОСОБА_1 запросив доньку на новорічні свята до себе додому, і з того часу ОСОБА_4 він не повернув додому, бачити дитину забороняє, погрожує тим, що забрав доньку назавжди і вона її більше не побачить.

Позивачка також зазначила, що відповідач перешкоджає спілкуватися з дитиною, позбавляє її можливості виховувати та піклуватися про неї, маніпулює дитиною, розповідає їй неправдиві речі стосовно неї.

Посилаючись на викладене, та ту обставину, що між ними відсутня згода щодо місця проживання дитини, позивач просить позов задовольнити та визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 разом з нею, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

В свою чергу, ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом і просив визначити місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Свої вимоги мотивував тим, що протягом останнього часу у вихованні доньки ОСОБА_4 приймає участь виключно він, В свою чергу ОСОБА_2 лише декілька разів бачила доньку та купувала їй подарунки. У спілкуванні ОСОБА_2 з донькою він жодного разу не перешкоджав, а навпаки наполягав на їх спілкуванні. Незважаючи на те, що їх спільне життя з ОСОБА_2 не склалося, він телефонував останній та розповідав про дитину, надсилав фото. Зазначив, що він оплачує харчування дитини, бере участь у батьківських зборах, привозить та забирає дитину з дошкільного навчального закладу. Вважає, що проживання доньки з ним буде доцільним, оскільки він має постійне місце проживання, отримує високу заробітну плату, тоді як ОСОБА_2 отримує низьку заробітну плату, не має постійного місця проживання, у зв`язку з чим звернувся з даним позовом до суду.

Позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, натомість позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала, просила відмовити йому в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 в судовому засіданні первісний позов ОСОБА_2 не визнали, просили відмовити у його задоволенні в повному обсязі з підстав, викладених у письмових поясненнях, на задоволенні зустрічного позову наполягали з підстав, викладених у ньому.

Представник органу опіки та піклування Біляївської районної державної адміністрації Одеської області Гончаренко Н.В. в судовому засіданні первісну позовну заяву ОСОБА_2 підтримала і пояснила, що орган опіки та піклування Біляївської районної державної адміністрації прийшов до висновку про доцільність визначення місця проживання дитини за місцем проживання матері. Проти задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 заперечувала і просила відмовити у його задоволенні.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що він є батьком позивачки ОСОБА_2 . Він з донькою не спілкується через те, що вона вдруге вийшла заміж. Крім того, пояснив, що вона працює у магазині з 07.00 год. по 22.00 год., а тому вважає, що остання не здатна виховувати доньку і їй краще буде з батьком ОСОБА_1 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона є матір`ю ОСОБА_2 , але між ними неприязні відносини. Проте зазначила, що онуці ОСОБА_4 краще буде проживати разом з матір`ю ОСОБА_2 .

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 пояснили, що вони з батьком дитини ОСОБА_1 куми, останній добре ставиться до дитини, має задовільні умови проживання, з батьківськими обов`язками справляється добре.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 20 червня 2019 року позовну заяву ОСОБА_2 було задоволено.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без задоволення (т.1, а.с.242-247).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Біляївського районного суду Одеської області від 20 червня 2019 року, та просить постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити, а його позовні вимоги задовольнити, визначивши місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вирішуючи питання про слухання справи у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справи, колегія суддів виходить із того, що учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання, яке було призначено на 28.10.2020 року, на 13.00 год. (т.2, а.с. 83-91).

Більш того, від представника позивачки ОСОБА_2 адвоката Чирки О.О., а також від першого заступника голови Біляївської РДА Одеської області 28.10.2020 року до Одеського апеляційного суду надійшли заяви про розгляд справи без їх участі (т.2, а.с. 98-103).

При цьому, колегія суддів враховує, що у відповідності до п.п. 1, 5 Розпорядження голови Одеського апеляційного суду від 16.10.2020 року (т.2, а.с.107), тимчасово, на час установлення на території м. Одеси рівня епідемічної небезпеки «помаранчевий» або «червоний», зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинено їх допуск до залів судових засідань.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч.ч.1,2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.

Разом з тим, 27.10.2020 року від представника первісного відповідача ОСОБА_1 адвоката Жмуда О.В. надійшло клопотання, з додатками до нього, про відкладення розгляду справи на іншу дату, з посиланням на те, що вони бажають прийняти участь у справі та допитати свідка (т.2, а.с.92-97).

Однак, у зв`язку з тим, що адвокат Жмуд О.В. не зазначив суду апеляційної інстанції, по якій причині він не може прийняти участь у розгляді справи в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення «ЕаsуСоп», за межами суду, а також враховуючи, що всі учасники справи повідомлені про час і місце проведення судового засідання, проте явка до суду апеляційної інстанції є необов`язковою, а також враховуючи те, що дана справа є соціальною, проте перебуває в провадженні суду апеляційної інстанції більше року, у тому числі через подання апеляційної скарги на судове рішення ОСОБА_1 з недоліками, на усунення яких був витрачений процесуальний час (т.2, а.с.34-36), колегія суддів вирішила слухати справу за відсутності її учасників, на підставі наявних у справі доказів.

При цьому, колегією суддів також враховано, що адвокат Жмуд О.В., представляючи інтереси відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 , раніше вже двічі подавав клопотання про відкладення розгляду справи (т.2, а.с.65, 76-78), у зв`язку з чим розгляд даної справи відкладався з 19.03.2020 року на 17.06.2020 року, потім з 17.06.2020 року на 28.10.2020 року, на 13.00 год. (т.2, а.с.68, 80).

Враховуючи вищенаведене, а також у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення, яким є постанова суду, є 06.11.2020 року.

Також слід зазначити, що ухвалою суду від 28.10.2020 року, яка також датована 06.11.2020 року, у задоволенні клопотання адвоката Жмуда О.В. про допит в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 , було відмовлено.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка за первісним позовом ОСОБА_2 і відповідач за її позовом ОСОБА_1 є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 07.10.2013 року (т.1, а.с. 13).

Ухвалюючи судове рішення суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

За змістом ч.2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 06.11.2017 року, яке набрало законної сили, шлюб, зареєстрований 20.07.2013 року виконавчим комітетом Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області між ОСОБА_11 та ОСОБА_1 було розірвано (т.1, а.с. 17).

Суд також зазначив, що згідно ч.5 ст.19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

У відповідності до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Частиною 3 ст. 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Крім того, за змістом положень ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

За змістом статей 3,18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України за № 789-XII від 27 лютого 1991 року, та яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року (далі Конвенція ООН про права дитини) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Крім того, судом правильно зазначено, що при вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини, майновий стан батьків, що мають істотне значення.

Так, у відповідності до акту обстеження матеріально-побутових умов від 21.02.2018 року за адресою: АДРЕСА_1 , складеного головним спеціалістом служби у справах дітей Абраменко Н.М., інспектором ювенальної превенції Захарівського ВП Роздільнянського ВП ГУНП Одеської області Трутіян І.Л., сімейною медичною сестрою Захарівського ПМСД ОСОБА_12 , до складу сім`ї ОСОБА_2 входить її співмешканець ОСОБА_13 та донька ОСОБА_3 , яка тимчасово проживає у батька, житлова площа становить 56 м2, стан житла задовільний, наявні предмети побуту, продукти харчування у достатній кількості, будинок газифікований з усіма зручностями, обладнаний меблями, є окрема кімната для малолітньої дитини, створені належні умови для життя, виховання та оздоровлення (т.1, а.с. 18).

Із довідки від 29.05.2018 року № 4 вбачається, що ОСОБА_2 дійсно працює у ФОП « ОСОБА_14 » з 02.05.2018 року і її заробітна плата складає 3723 грн. на місяць (т.1, а.с. 14).

Викладене також підтверджується довідкою про нараховану заробітну плату за травень, червень та липень 2018 року (т.1, а.с. 54).

Відповідно до характеристики позивачки ОСОБА_2 з місця мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , складеної сусідами ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , вона дійсно проживає за даною адресою з листопада 2017 року, за весь період часу проявила себе з позитивного боку, коли з нею мешкала донька ОСОБА_4 , у останньої був охайний вигляд, вихідні дні вони проводили разом, алкогольні напої ОСОБА_2 не вживає, конфліктні ситуації не виникали (т.1, а.с. 16).

Із характеристики позивачки ОСОБА_2 від 01.06.2018 року, складеної директором ФОП « ОСОБА_14 », вбачається, що остання працює в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_4 » з 02.05.2018 року на посаді продавця продовольчих товарів, за час роботи проявила себе як відповідальний працівник, дисциплінарних стягнень не має, працьовита, неконфліктна, відповідальна та здібна самостійно приймати рішення в складних ситуаціях (т.1, а.с. 19).

У листі КЗ «Захарівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» № 239 від 25.04.2018 року зазначається, що дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканка смт Захарівка Захарівського району, знаходиться під диспансерним наглядом у сімейного лікаря з діагнозом здорова (т.1, а.с. 20).

Крім того, із довідки КЗ «Навчально-виховний комплекс «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів-дошкільний навчальний заклад» від 02.04.2018 року № 05-83 слідує, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відвідувала дитячий садок з 04.09.2017 року по 28.12.2017 року (т.1, а.с. 21).

Із характеристики ОСОБА_3 , 2013 р.н., складеної 04.06.2018 року № 05-144 КЗ «Навчально-виховний комплекс «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів-дошкільний навчальний заклад» вбачається, що остання відвідувала середню групу «Б» з вересня по грудень 2017 року, за цей час дівчинка проявила себе як активна, рухлива, життєрадісна дитина, психічний розвиток дитини відповідає віковій нормі, добре розвинена фізично.

В свою чергу, мати ОСОБА_2 приділяла достатньо уваги здоров`ю, вихованню і розвитку своєї дитини, завжди вчасно приводила та забирала доньку з дитячого садка, хвилювалась і цікавилась її здоров`ям, за необхідності лікувала, а також регулярно спілкувалася з вихователями. Дівчинка дуже любить свою маму, завжди з радістю її зустрічала (т.1, а.с. 24).

Згідно довідки Захарівської селищної ради Захарівського району Одеської області № 1631 від 29.03.2018 року, позивачка за первісним позовом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно зареєстрована в АДРЕСА_2 , а проживає в АДРЕСА_1 , до складу її сім`ї входить донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1, а.с. 22).

Виходячи з викладеного, суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що позивачка за первісним позовом ОСОБА_2 має постійне місце проживання, джерело існування, офіційно працює, створила всі умови для проживання, виховання та розвитку дитини.

Також слід зазначити, що орган опіки та піклування Біляївської районної державної адміністрації Одеської області прийшов до Висновку від 27.08.2018 року, № К-850-19, про доцільність визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем проживання матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1, а.с. 49-50).

Крім того, орган опіки та піклування Захарівської селищної ради Захарівського району Одеської області також вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що вказано у Висновку від 23.08.2018 року (т.1, а.с. 52-53).

Крім того, працівниками служби у справах дітей Захарівської районної державної адміністрації спільно з працівниками ПМСД, представником органу опіки та піклування Захарівської селищної ради, інспектором ювенальної превенції, працівниками освіти та інспектором СРПП Захарівського ВП Роздільнянського ВП ГУНП Одеської області було повторно обстежено матеріально-побутові умови сім`ї за місцем проживання: АДРЕСА_1 , яке показало, що у матері ОСОБА_2 створені всі належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини, комісією з питань прав дитини при Захарівській районній державній адміністрації рекомендовано проживати малолітній дитині ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю, що підтверджується листом Захарівської районної державної адміністрації Одеської області від 23.08.2018 року № к-412 (т.1, а.с. 51).

Тобто, у вищевикладених Висновках від 23.08.2018 року, та від 27.08.2018 року № К-850-19 зазначені обставини, які свідчать про доцільність проживання дитини з матір`ю, зокрема врахований той факт, що дитина є особою жіночої статі, мати в найбільшій мірі може сприяти гармонійному розвитку дитини, в тому числі у майбутньому виходячи з її статевих ознак, крім того, не встановлено під час розгляду справи обставин у розумінні положень статті 161 СК України, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір`ю.

З огляду на зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з позивачкою за первісним позовом ОСОБА_2 .

Разом з тим, враховуючи встановлені вище обставини, суд також дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 щодо визначення місця проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , задоволенню не підлягають.

Такого висновку суд першої інстанції дійшов, виходячи з того, що 28.12.2017 року в незаконний спосіб ОСОБА_1 забрав дитину від матері позивачки по справі ОСОБА_2 , скориставшись перебуванням дитини у нього по місцю його проживання в с. Усатове Біляївського району Одеської області на відпочинку на новорічні свята.

Тобто, враховуючи, що на той час дитині виповнилося лише 4 роки, то це було не її волевиявлення, а одноособове волевиявлення ОСОБА_1 , тому суд дійшов правильного висновку про те, що його дії не відповідали інтересам дитини, яка деякий час не відвідувала дошкільний заклад в ході учбового року.

Свої дії позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 мотивував тим, що дівчинка проживала з матір`ю в неналежних умовах, має більшу прихильність до нього і не має наміру повертатися до матері.

З цих підстав, та враховуючи, що неповнолітня ОСОБА_3 майже три роки проживає з батьком ОСОБА_1 не з власної ініціативи, доводи позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 про те, що дитина має до нього прихильність і бажає проживати з ним, є безпідставними і спростовуються наявними у справі доказами.

Більше того, суд першої інстанції зазначив, що представник ОСОБА_2 ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_2 регулярно намагається вийти на зв`язок з дитиною, але ОСОБА_1 її постійно ігнорує, силоміць тримає доньку за місцем свого мешкання і перешкоджає у побаченнях дитини з матір`ю.

Згідно довідок Одеського дошкільного навчального закладу «Дитячий садок» № 33 Одеської міської ради Одеської області № 121/01-29 та № 122/01-29 від 29.08.2018 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно відвідує даний заклад. Дитина комунікабельна, проходить навчання та виховання за базовою програмою «Я у Світі», приймає активну участь у тематичних святах та розвагах, у вихованні дитини приймає участь батько ОСОБА_1 , а саме: оплата харчування, присутність на батьківських зборах, приводить та забирає дитину (т.1, а.с. 74, 75).

Однак, оскільки у вказаних довідках не зазначено, з якого саме часу малолітня ОСОБА_3 відвідує вищевказаний навчальний заклад, що позбавляє суд визначити, який проміжок часу дитина взагалі не відвідувала дошкільний заклад.

Із характеристики виконавчого комітету Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області № 2947 від 12.09.2018 року вбачається, що позивач за зустрічним позвом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем проживання скарги та заяви від жителів села на нього не надходили (т.1, а.с. 79).

Відповідно до довідки ТОВ «Стікон» № 261 від 31.08.2018 року ОСОБА_1 працює у ТОВ «Стікон» на посаді слюсаря з ремонту та обслуговування перевантажувальних машин 4 розряду з 05.10.2017 року по теперішній час, та отримує середню заробітну плату, відповідно до даних довідки № 121 від 05.09.2018 року (т.1, а.с. 80, 81).

Крім того, згідно акту обстеження житлово-побутових умов, складеного депутатом Усатівської сільської ради ОСОБА_18 , спеціалістами СЗН Каплуновою Ю.В., ОСОБА_19 , житло знаходиться на 1 поверсі, одно поверхневого будинку, складається з 2 кімнат та кухні, коридору, санвузлу. Будинок електрифіковано, підведено водогін, опалюється будинок дровами. В одній кімнаті проживає ОСОБА_1 , в іншій його донька ОСОБА_3 . Дитина чиста, охайна, вдягнута. За даною адресою проживають також ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - голова, ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_6 - чоловік, ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_6 - син, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - син, ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_7 - донька та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 онука (т.1, а.с. 82).

З цих підстав суд першої інстанції дав належну оцінку вказаному акту, яка здійснена не на користь позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 , оскільки в акті зазначено, що ОСОБА_1 мешкає в одній кімнаті, а його донька ОСОБА_4 - в іншій кімнаті, однак, не зазначено де мешкають інші 4 особи, у тому числі троє повнолітніх і одна неповнолітня, враховуючи, що даний житловий будинок складається лише з двох житлових кімнат.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідно до цивільно-процесуального законодавства України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, зазначений акт обстеження житлово-побутових умов не може мати переваги над іншими доказами, а судом належно його оцінено в сукупності з іншими доказами.

Що стосується висновку за результатами нейропсихологічного дослідження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ТОВ «Кінд» від 27.02.2019 року, яким останній рекомендовано дотримуватися денного режиму, дозованого навантаження та розподілу часу роботи/відпочинку, проходження курсу нейропсихологічної корекції, корекції роботи по зниженню рівня тривоги, зняття психоемоційного стану, стресу (т.1, а.с. 126-127), то суд першої інстанції правильно вказав, що даний висновок не може слугувати доказом обгрунтованості зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки даний висновок складався за період часу проживання неповнолітньої ОСОБА_3 саме з батьком ОСОБА_1 .

Відносно тверджень позивача за зустрічним позовом про неналежне виконання батьківських обов`язків ОСОБА_2 , то вони не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, належних та допустимих доказів, які б свідчили про антисоціальну поведінку матері дитини, про її ухилення від виховання дитини, незабезпечення їй належних умов проживання, суду не надано.

Зазначені обставини в своїй сукупності свідчать про те, що суд першої інстанції не відступив від правових позицій, викладених у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 року, справа № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс 18 (т.1, а.с.177), оскільки матеріали справи свідчать про існування інших доказів у справі, які підтверджують обгрунтованість первісних позовних вимог позивачки ОСОБА_2 .

Крім того, згідно фабули справи, яка викладена у вищевказаній Постанові, орган опіки і піклування, враховуючи обставини справи, дійшов висновку про необхідність визначення місця проживання неповнолітньої дитини разом з батьком, в той час як у даній справі обоє органів опіки і піклування надали свої обгрунтовані Висновки про те, що доцільно неповнолітню ОСОБА_3 залишити проживати разом з матір`ю позивачкою за первісним позовом ОСОБА_2 , про що вказано вище.

З підстав викладеного, суд дійшов правильного і обгрунтованого висновку про те, що задоволенню підлягають первісні позовні вимоги ОСОБА_2 , а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 20 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

О.С. Комлева