КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 355/926/19 Головуючий у суді першої інстанції: Коваленко К.В.
Номер провадження: 22-ц/824/3142/2020 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 лютого 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коцюрби О.П.

суддів: Нежури В.А., Сержанюка А.С.

розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Баришівського районного суду Київської області від 21 листопада 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося в Баришівський районний суд Київської області з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 27 травня 2013 року в сумі 19023,70 грн., а також судовий збір, сплачений при подачі позовної заяви.

Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що 27 травня 2013 року між Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого, відповідач отримала кредит в розмірі 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

У зв`язку з порушенням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором та з врахуванням внесених відповідачем коштів на погашення кредиту у ОСОБА_1 утворилася заборгованість перед банком, яка станом на 22 травня 2019 року становить 19023,70 грн., що складається з заборгованості за тілом кредиту - 5965,69 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту - 4295,76 грн., пені за прострочене зобов`язання - 6430,17 грн., пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 950 грн., штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штрафу (процентна складова) - 882,08 грн.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 21 листопада 2019 року в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просило, скасувати рішення Баришівського районного суду Київської області від 21 листопада 2019 року, ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог та стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Зазначило, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення у справі про відмову в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», виходив з того, що банком не надано належних та допустимих доказів факту укладення кредитного договору, погодження сторонами умов кредитування, відкриття рахунку, видачі кредиту (картки із встановленим лімітом), вірності нарахувань та відповідно заборгованості відповідача перед банком, а тому вважає, що дане рішення суду щодо безпідставності та недоведеності позовних вимог ґрунтується на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Так як ціна позову в даній справі (19023 грн. 70 коп.) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Дослідивши докази, які знаходяться у справі, письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню, а рішення Баришівського районного суду Київської області від 21 листопада 2019 року скасуванню в частині відмови позивачу в стягненні з ОСОБА_1 на його користь фактично отриманої нею суми кредиту з прийняттям в цій частині нової постанови про задоволення вказаних позовних вимог, а в іншій частині, рішення суду першої інстанції залишити без змін, у зв`язку з його законністю, з наступних підстав.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону, рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Баришівським районним судом Київської області при розгляді цивільної справи в порядку спрощеного позовного провадження встановлено що 27 травня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 укладений договір № б/н, відповідно до якого, відповідач отримала кредит в розмірі 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

У зв`язку з порушенням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором та з врахуванням внесених відповідачем коштів на погашення кредиту у ОСОБА_1 утворилася заборгованість перед банком, яка станом на 22 травня 2019 року становить 19023,70 грн., що складається з заборгованості за тілом кредиту - 5965,69 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту - 4295,76 грн., пені за прострочене зобов`язання - 6430,17 грн., пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 950 грн., штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штрафу (процентна складова) - 882,08 грн.

До позовної заяви, позивачем додано копію анкети-заяви про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку», в якій зазначено, що ОСОБА_1 27 травня 2013 року ознайомилася з Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами «ПриватБанка», які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, і погоджується з його умовами,

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять, умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України вказано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Приписами ч. 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За правилами ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Частина 1 ст. 663 ЦК України вказує на те, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати своєї умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умов розроблює підприємець (в даному випадку банк).

Так як умови договору розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому, з огляду на редакцію ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

В ч. 1 ст. 1048 ЦК України вказано, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як зазначено в ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні ( розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 27 травня 2013 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за кредитування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 27 травня 2013 року, посилався на заяву позичальника про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в «ПриватБанк», Витягу з Тарифів Банку, Витягу з «Умов та Правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою», які розміщені на його сайті.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла ОСОБА_1 , ознайомилась та погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг «ПриватБанку», а також, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів),зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядкау нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом у справі, так як цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено постановою Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано банком при розгляді вказаної справи.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України - за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, так як Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово ним змінювались в період - з часу виникнення спірних правовідносин - 27 травня 2013 року до моменту звернення до суду із даним позовом - 21 червня 2019 року, тобто, кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, так як достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані банком Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Отже,відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Відповідач, під час розгляду вище вказаної справи в суді першої інстанції та Київському апеляційному суді за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Баришівського районного суду Київської області від 21 листопада 2019 року відзив на позовну заяву і апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» не подав.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, колегія суддів вбачає наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5965,69 грн.

Такої правової позиції дотримується і Велика Палата Верховного Суду, яка викладена в постанові від 03 липня 2019 року у справа № 342/180/17, провадження №14-131цс19.

Доказом отримання грошових коштів, користування ОСОБА_1 кредитними коштами є Виписка по рахунку, яка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5 у якій відображено всі її операції із використанням кредитних коштів, зняття грошових коштів, Виписка про рух коштів на картковому рахунку з якої вбачається, що за час дії договору, відповідач активно користувалася банківським продуктом - карткою із встановленим кредитним лімітом, постійно знімаючи готівку, розраховувалася через термінали в магазинах.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» в частині відмови позивачу в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5965,69 грн. В іншій частині позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», рішення суду першої інстанції є законним, тому його слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ч. ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони, пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 274, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 21 листопада 2019 року в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором від 23 лютого 2015 року у розмірі 5965 грн. 69 коп. - заборгованість за тілом кредиту скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 5965 грн. 69 коп.

В іншій частині позовних вимог, рішення Баришівського районного суду Київської області від 21 листопада 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в сумі 1506 грн. 06 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.П. Коцюрба

Судді: В.А. Нежура

А.С. Сержанюк