ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/3163/20 Номер провадження 22-ц/814/2308/20Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О. А. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого (судді-доповідача Карпушина Г.Л.; суддів: Одринської Т.В., Пікуль В.П., при секретарі судового засідання: Ряднині І.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 26 серпня 2020 року (постановлене суддею Самсоновою О.А., повний текст рішення складено 26 серпня 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що дочка на даний час навчається у Київському університеті культури за денною формою навчання на контрактній основі. Відповідач на утримання доньки матеріальної допомоги не надає, а позивач не в змозі самостійно утримувати їхню дочку. Дочка потребує матеріальної допомоги у зв`язку з тим, що не має можливості працювати. Тому позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 у розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до досягнення дочкою 23 років за умови, що вона продовжуватиме навчання.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 26 серпня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

З вказаним рішенням суду не погодилася ОСОБА_1 та подала на нього апеляційну скаргу, в якій прохає скасувати рішення Київського районного суду м. Полтави від 26 серпня 2020 року та постановити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на особу відповідного віку. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що судом неповно з`ясовано обставини, які мають значення для вирішення даного спору.

Зокрема вказує, що донька повністю знаходиться на її утриманні, та потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням. Відповідач будь-яких коштів на утримання доньки не надає, хоча згідно чинного законодавства зобов`язаний це робити.

Крім того, зазначила, що при подачі позову до суду вона просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки у розмірі 2000 грн, однак в ході розгляду справи їй стало відомо, що ОСОБА_2 є особою пенсійного віку та отримує пенсію, тому прохала суд при ухваленні рішення по цій справі змінити розмір стягнення аліментів з 2000 грн на 1/6 частини. Вказує, що заявити вимогу про зміну позовних вимог вона не мала можливості, оскільки справа розглядалася судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача до суду апеляційної інстанції не надходив.

Судове засідання проводилося в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення сторін згідно положень передбачених ч.13 ст.7 ЦПК України, та ч.2 ст. 369 ЦПК України, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.п.3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 13 червня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції м. Полтави (а.с. 11).

З 01 вересня 2018 року ОСОБА_3 навчається на денній формі навчання на контрактній основі Київського університету культури. Термін навчання: з 01 вересня 2018 року по 30 червня 2022 року. Зазначена обставина підтверджується довідкою №1092, виданою 23 червня 2020 року Київським університетом культури (а.с.14).

ОСОБА_3 продовжує навчання, не працює та є такою, що потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням.

Судом встановлено, що з 18 жовтня 2018 року зареєстроване місце проживання ОСОБА_3 - гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи №34363823 від 24 жовтня 2018 року, виданою відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Печерської РДА (а.с.15).

Як підтверджується квитанціями №1411-8435-2603-1006 від 13 листопада 2018 року на суму 12500 грн., №1594-8605-7223-7109 від 15 травня 2019 року на суму 13725 грн., №1783-8559-0159-4290 від 19 грудня 2019 року на суму 13725 грн., дублікатом квитанції №0.0..1 від 15 травня 2020 року на суму 14287,50 грн., виданими КБ «Приватбанк», навчання ОСОБА_3 оплатила мати ОСОБА_1 (а.с.33-36).

Також судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 регулярно надає дочці ОСОБА_3 матеріальну допомогу, здійснюючи на її ім`я перерахування особистих коштів, що підтверджується платіжними дорученнями, долученими до матеріалів справи (а.с.17-32, 37).

Відповідач ОСОБА_2 , є особою пенсійного віку. Будь-які докази того, що він крім пенсії одержує дохід, в матеріалах справи відсутні.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач ОСОБА_2 може надавати таку допомогу у розумінні ст. 199 СК України, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Проте, з таким висновком суду, колегія суддів погодитись не може, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та порушують норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина.

Згідно зі статтею 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Частиною першою статті 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до частини третьої статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до положень статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті199,200,201цьогоКодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 29 січня 2018 року у справі № 622/373/16-ц.

Виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору.

Так, з наданих матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 навчається за денною формою навчання, а тому не має можливості працювати та заробляти собі на життя.

З урахування викладеного колегія суддів вважає, що оскільки повнолітня дочка відповідача, яка навчається у вищому навчальному закладі, перебуває на повному матеріальному забезпеченні матері, а тому стягнення аліментів з батька на її утримання є необхідним, оскільки обов`язок з утримання дитини покладається на обох батьків.

Тому, колегія суддів вважає за необхідне визначити розмір аліментів, який підлягає стягненню з ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 у сумі 600 грн щомісячно, та вважає, що визначений судом розмір є обґрунтованим, достатнім та таким, що відповідає потребам дочки. При цьому судом враховано, що відповідач є особою пенсійного віку, інших дітей немає та встановлений розмір прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги підлягають до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог ч.6, ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України).

Так, позивачем ОСОБА_1 при подачі позовної заяви до суду судовий збір у розмірі 840,80 грн. та при подачі апеляційної скарги судовий збір у розмірі 1261, 20 грн, не сплачувався, оскільки вона на підставі п.3 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від його оплати.

Тому, зурахуванням часткового задоволення позовних вимог 30%, з відповідача ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 630.60 грн., а 1471,40 грн. слід компенсувати за рахунок держави в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 26 серпня 2020 року скасувати.

Постановити нове рішення, яким позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , що продовжує навчання, у твердій грошовій сумі у розмірі 600 (шістсот) гривень щомісячно починаючи з 10.07.2020 року до моменту закінчення навчання, але не довше досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 630,60грн., а 1471,40 грн. компенсувати за рахунок держави в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 06 листопада 2020 року.

Головуючий суддя: ___________________ Г.Л. Карпушин

Судді:__________________ Т.В. Одринська _________________ В.П. Пікуль