Справа № 204/7418/19
Провадження № 2/204/289/20
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мащук В.Ю.,

при секретарі Голушко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про усунення перешкод користування власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування домоволодінням,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, уточнивши позовні вимоги, просив суд: визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 ; усунути перешкоди у користуванні власністю, шляхом зняття ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що він є власником 47/100 частин домоволодіння АДРЕСА_3 , на рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної ради м. Дніпропетровська № 346 від 21.12.2001 року. У квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, відповідач з 2003 року у домоволодінні не проживає, житлом не користується, до квартири не приїжджає, комунальні послуги та витрати на утримання житла не сплачує. Факт, того що відповідач зареєстрований в квартирі позивача створює позивачу незручності, позбавляє права на вільне розпорядження та користування своєю власністю, утруднює отримання субсидії, змушує нести зайві витрати, пов`язані зі сплатою витрат на житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

В судове засідання позивач не з`явився, через канцелярію суду подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував.

Представник третьої особи - Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що власником 47/100 домоволодіння по АДРЕСА_3 , на підставі свідоцтва про право власності від 12 лютого 2002 року, виданого Виконавчим комітетом Красногвардійської районної ради на підставі рішення від 21 грудня 2001 року № 346, є ОСОБА_1 (арк.с.7).

Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст.386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщення нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно зі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до довідки Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Управління у сфері державної реєстрації відділу обліку проживання фізичних осіб від 29 листопада 2019 року № 18658 відповідно до даних, зазначених в адресній картці за адресою: АДРЕСА_3 (47/ АДРЕСА_4 частини домоволодіння), до складу зареєстрованих входять: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 (арк.с.26).

Відповідно до Акту фактичного не проживання, затвердженого головою квартального комітету ОСОБА_4 , складеного: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , з 2003 року ОСОБА_2 не проживає за адресою: АДРЕСА_2 , (арк.с.11).

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, позивач, відповідно до вимог ст.12 ЦПК України, довів за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст.76-78 ЦПК України, зазначені у позовній заяві обставини того, що в квартирі АДРЕСА_1 (47/100 частин домоволодіння) відповідач не проживає понад один рік, а лише зареєстрований в ній.

Питання про належність та допустимість доказів по справі, вирішується тільки на підставі застосування норм матеріального права та з урахуванням поданих сторонами доказів у справі.

Відповідно до ч.2 п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність прописки само по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням.

Отже, позовні вимоги позивача про визнання ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 (47/100 частин домоволодіння), є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи вимогу про зняття з реєстраціїї ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 (47/100 частин домоволодіння), суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Враховуючи вказану норму, задоволення позову власника про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, і є належним способом усунення перешкод у користуванні власністю, а рішення суду підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання, позовні вимоги про зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 (47/100 частин домоволодіння), не підлягають задоволенню, оскільки визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є достатньою підставою для зняття з реєстраційного обліку.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати віднести на рахунок позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючисьст.ст.12,13,76-82,141,258,259,263-265,273 ЦПК України, ст.ст.317,319,321,386,391,405 ЦК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про усунення перешкод користування власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування домоволодінням задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 (47/100 частин домоволодіння).

В іншій частині позовної заяви відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.Ю. Мащук