РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2020 року

м. Рівне

Справа № 560/1613/18

Провадження № 22-ц/4815/238/20

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Отупор К.М.

Рішення ухвалене в м. Дубровиця Рівненської області

Дата ухвалення повного тексту 11 листопада 2019 року

Рівненський апеляційний суд :

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючий : Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 05 листопада 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (АТ КБ "Приватбанк") звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , який було уточнено 15.07.2019, про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 13.12.2011 року у розмірі 21384,27 грн. та судові витрати в справі.

Позов мотивує тим, що між сторонами 13.12.2011 підписано заяву №б/н, згідно якої ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 5900,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок із сплатою процентів за користування кредитом.

Зазначає, що відповідачка не виконувала договірних зобов`язань, в зв`язку з чим станом на 30.06.2019 виникла заборгованість в сумі 21384,27 грн, яку позивач просив стягнути з відповідачки.

Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 05 листопада 2019 року у задоволенні позову АТ КБ "Приватбанк"до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі представник АТ КБ "ПриватБанк" Крилова О.Л. не погоджується з ним, вважає його незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про не укладення договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатись до таких умов, висловити певним чином згоду на них. Вказує, що в даному випадку відповідач підписуючи анкету-заяву від 13.12.2011 користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловив свою згоду з формою договору та його умовами.

Вказує, що на підставі укладеного договору відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку Універсальна № НОМЕР_1 строком дії до 08.15., тобто до 31 серпня 2015 року, після закінчення її дії картка була перевипущена та видана нова №325170 зі строком дії до 04.18., тобто до 30 квітня 2018 року. Отримання картки підтверджується фотографуванням клієнта з карткою (фото додається). На картку 13.12.2011 було встановлено кредитний ліміт в розмірі 300 грн, який в подальшому було збільшено до 5900, 00 грн. Вказана обставина підтверджується довідкою банку. Тому не відповідає обставинам справи відсутність доказів встановлення кредитного ліміту.

Зазначає, що доказом користування кредитними коштами є Виписка по рахунку, яка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мінюсту від 12.04.12 №578/5. У вказаній виписці відображено всі операції із використанням кредитних коштів, зняття грошових коштів, а також, розмір нарахованих відсотків та штрафних санкцій за порушення зобов`язання. Погашаючи заборгованість відповідач фактично визнав факт отримання ним кредитних коштів.

Покликаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов АТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити в повному обсязі.

Інші учасники справи правом на подачу відзиву не скористались.

Згідно з ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 274, ч.1 ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду у порядку письмового та спрощеного позовного провадження, як малозначна справа.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила банківських послуг, відсутність погоджених із відповідачем Умов та Правил надані банком витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Такі висновки місцевого суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Судом установлено, що 13.12.2011 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Звертаючись із позовом про стягнення заборгованості банк зазначав, що підписуючи вказану анкету-заяву відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. У заяві також зазначено, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) викладено правову позицію, що Умови та Правила надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи, не визнаються відповідачем та не містять його підпису, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами.

Будь-які дані про тип картки, строк її дії, розміри бажаного кредитного ліміту та відсотків за користування кредитними коштами, строку повернення коштів, розміри пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту у підписаній відповідачкою анкеті-заяві відсутні.

Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, банк в наданому розрахунку не просив стягнути заборгованість по тілу кредиту, з чого можна зробити висновок, що така заборгованість відсутня. Натомість просив стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченим тілом кредиту, пенею та штрафами.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування заборгованості по неустойці, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 13.12.2011, банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" про Умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та Правил про надання банківських послуг в ПриватБанку, з якими можна ознайомитись на сайті банку.

Згідно наданих позивачем розрахунків у ОСОБА_1 станом на 30.06.2019 виникла заборгованість, яка становить 21384,27 грн. та складається з: 15286,44 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 12753,34 грн заборгованість за нарахованою пенею за прострочене зобов`язання; 1850,00 грн - заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 994,49 грн - штраф (процентна складова).

Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штрафи за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг розумів кредитор та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати процентів та неустойки (пені, штрафів), і саме у зазначених в цих документах розмірах та порядку нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки інформація у ній повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано при розгляді вказаної справи.

Апеляційний суд вважає, що у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" у період - з часу виникнення спірних правовідносин (13.12.2011) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (08.11.2018), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки "Універсальна" та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає неналежними та недопустимими доказами, долучені до матеріалів справи довідку про видані картки та виписку по рахунку ОСОБА_1 , оскільки матеріали справи на час її розгляду судом першої інстанції цієї довідки та виписки не містили, що, зокрема, підтверджується переліком доданих до позовної заяви додатків, а надано її було лише до апеляційної скарги. Хоча банк як позивач був зобов`язаний подати суду першої інстанції всі наявні в нього докази на підтвердження обставин, що є підставою його позовних вимог, а не очікувати, коли йому буде відмовлено у задоволенні частини позовних вимог та потім вишукувати нові докази і долучати їх до апеляційної скарги.

За наведеного, відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України, колегія суддів не приймає додані до апеляційної скарги нові докази, оскільки вони не були предметом дослідження суду першої інстанції, а будь-яких заяв про долучення до матеріалів справи вказаних доказів позивачем не подано, як і не обґрунтовано поважності неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Крім того, в наданому банком розрахунку, заборгованість по тілу кредиту та по процентах відсутня, проте, виходячи з аналізу наданої банком роздруківки про Умов та правил надання банківських послуг та ч.1 ст.1054 ЦК України, за своєю суттю, прострочене тіло кредиту, на яке вказує позивач у своїй позовній заяві, фактично є завуальованими відсотками за користування кредитними коштами, адже до нього, зокрема, входить плата за користування кредитом.

Проте за відсутності визначеного та погодженого договором порядку нарахування заборгованості за кредитом та овердрафтом, позовні вимоги банку про стягнення простроченого тіла кредиту є необґрунтованими, та як правильно зазначив місцевий суд, не доведеними.

АТ КБ "Приватбанк" безпідставно нараховуючи проценти у збільшеному розмірі на заборгованості по тілу кредиту, погашаючи їх за рахунок овердрафту та застосовуючи подвійний коефіцієнт, незаконно та штучно збільшував суму заборгованості по тілу кредиту, та нараховував проценти у подвійному розмірі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги необґрунтовані, тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду, оскільки зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, що, зокрема, суперечить встановленій практиці Верховного Суду.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Відповідно до ч.1 та ч.13 ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги віднести за рахунок АТ КБ "ПриватБанк".

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375,376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника АТ КБ "Приватбанк" - Крилової О.Л. залишити без задоволення.

Рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 05 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 13 лютого 2020 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

С.С.Шимків