Справа № 296/4546/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2020 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю секретаря судового засідання Світко Т.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача: Григорчук Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до начальника Управління у справах сім`ї молоді та спорту Житомирської міської ради Ковальчук Ірини Анатоліївни про визнання протиправним та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом, в якому просить суд: визнати причини пропуску строку для звернення до суду за захистом прав та законних інтересів поважними та поновити даний строк; визнати протиправними та скасувати акт №04 від 23.03.2020 року; визнати дії начальника управління у справах сім`ї, молоді та спорту Ковальчук І.А. незаконними, протиправними та скасувати наказ №102 від 24.03.2020 року про дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно з наказом начальника Управління у справах сім`ї молоді та спорту №550 від 28.12.2018 він призначений на посаду директора спеціалізованої дитячо-юнацької спортивної школи олімпійського резерву з футболу «Полісся» Житомирської міської ради.

В період перебування в щорічній відпустці з 17.01.2020 року до 24.02.2020 року він захворів та з 03.02.2020 р. знаходився на стаціонарному лікуванні в обласній клінічній лікарні ім. О.Ф. Гербачевського з якої був виписаний лише 20.03.2020 року. В той же день 20.03.2020 року він повідомив безпосередньо свого керівника ОСОБА_3 про даний випадок письмовою заявою та те, що лист тимчасової непрацездатності нададуть йому лише 23.03.2020 року та просив її прийняти відповідно до законодавства рішення. 23.03.2020 року ним було надано належним чином лист непрацездатності його в ході перебування в щорічній відпустки за 2019 рік. Але начальник управління у справах сім`ї молоді та спорту Ковальчук І.А. отримавши необхідні документи та заяви, порушуючи Конституцію України, Кодекс закону про працю, Закон України «Про відпустку», інші нормативно-правові акти та свої безпосередні обов`язки, не прийняла законне рішення по його заявам, при цьому не винесла наказ про вихід на роботу його, чи перенесення відпустки, або відкликання із щорічної відпустки, при тому не повідомила його. Таким чином після надання відповідних документів з лікарні, його дні невикористаної відпустки за 2019 рік через непрацездатність, продовжується відповідно до Закону України «Про відпустку» та КЗпП України.

23.03.2020 року Начальник управління у справах сім`ї, молоді та спорту Ковальчук Ірина Анатоліївна, безпідставно склала акт №04 від 23.03.2020 року «Про відсутність на робочому місці директора СДЮСШОР з футболу «Полісся» позивача, хоча була раніше попереджена про те, що в цей день йому потрібно з`явитись до лікарні для отримання листа непрацездатності та ще тиждень проходити процедури призначенні лікарем, та в подальшому протиправно винесла наказ № 102 від 24.03.2020 року про дисциплінарне стягнення - догану, а саме за відсутність його на робочому місці без поважних причин з 09.00 год по 12.27 год. (3 години 27 хвилин).

Вважає, що акт №04 від 23.03.202 року «Про відсутність на робочому місці» є протиправним та незаконним з порушенням законодавства України, а наказ начальника Управління у справах сім`ї молоді та спорту Житомирської міської ради Ковальчук Ірини Анатоліївни №102 від 24.03.2020 року про дисциплінарне стягнення - догану є безпідставним, протиправним та незаконним.

Також зазначив, що 13.04.2020 він звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовною заявою про визнання протиправним та скасування акту, визнання дій незаконними, визнання протиправним та скасування наказу. Проте, ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 26.05.2020 закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Начальника Управління у справах сім`ї молоді та спорту Житомирської міської ради Ковальчук Ірини Анатоліївни про визнання протиправним та скасування акту, визнання дій незаконними, визнання протиправним та скасування наказу. Роз`яснено, що розгляд такої справи віднесений до юрисдикції загального суду у порядку цивільного судочинства.

Таким чином, просить визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду з даною позовною заявою та поновити такий строк.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 05 червня 2020 року у вказаній справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін, яким було роз`яснено процесуальні строки подачі заяви по суті справи (а.с.22).

06 липня 2020 року до суду від представника відповідача Управління у справах сім`ї, молоді та спорту Житомирської міської ради Григорчук Н.І. надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання доводи позову вважає безпідставними, а позов таким, що не підлягає задоволенню. Також зазначає, що ОСОБА_1 був призначений на посаду директора школи з 2 січня 2019 року наказом Управління у справах сім`ї, молоді та спорту Житомирської міської ради від 28.12.2018 № 550. В своїй діяльності директор школи керується Статутом школи (редакція від 01.03.2018), колективним договором, затвердженим зборами трудового колективу (протокол №2 від 11.12.2017), посадовою інструкцією, затвердженою начальником управління у справах сім`ї, молоді та спорту 01.01.2019 та Правилами внутрішнього трудового розпорядку. З 17.01.2020 по 24.02.2020 позивач перебував у щорічній відпустці. Під час відпустки з 3.02.2020 позивачу було видано листок непрацездатності, яким звільнено його від роботи з 03.02.2020 по 20.03.2020 року. До роботи стати позивач повинен був з 21.03.2020. Враховуючи, що відповідно до режиму роботи школи субота та неділя є вихідними днями, тому позивач повинен був приступити до роботи в понеділок 23.03.2020 року о 9 год 00 хв. Режим роботи школи встановлений понеділок-четвер з 9 год. 00 хв. до 18 год 15 хв., п`ятниця з 9 год 00 хв. до 17 год 00 хв., вихідні - субота, неділя. 20 березня 2020 року від позивача на адресу управління надійшла заява про те, що він перебував на лікуванні в обласній лікарні ім.О.Ф.Гербачевського з 03.02.2020 по 20.03.2020 року і що листок непрацездатності буде наданий 23.03.2020. 23 березня 2020 року позивач на роботі не з`явився. Зважаючи на це, було складено акт про відсутність на робочому місці директора школи ОСОБА_1 з 9 год. 00 хв. до 12 год 27 хв. 23 березня 2020 року. Даний акт було складено в присутності головного спеціаліста, головного бухгалтера управління Васильєвої О.І., головного спеціаліста управління Кононенко А.О., начальника управління Ковальчук І.А., головного бухгалтера СДЮСШОР Островської С.В., бухгалтера СДЮСШОР ОСОБА_4 . Відповідно до ст.149 КЗпП України управлінням було запропоновано ОСОБА_1 надати письмові пояснення щодо причин відсутності на роботі. Згідно з письмовими поясненнями, викладеними безпосередньо на запиті управління, а також окремо 24.03.2020 за № 73, позивач вважає, що він попередив безпосереднього керівника про те, що лікарняний буде виданий 23.03.2020 року. Проте, такі пояснення позивача не можна вважати обґрунтуванням поважності причин його нез`явлення на роботі більше ніж 3 години, так як в заяві позивача від 20.03.2020 року нічого не було зазначено про необхідність тривалої відсутності його на роботі 23.03.2020 року. На підставі акту від 23.03.2020 року та письмових пояснень позивача, відповідно до наказу управління у справах сім`ї, молоді та спорту ОСОБА_1 було оголошено догану за порушення трудової дисципліни, вчинене 23.03.2020 року, а саме за відсутність на роботі без поважних причин більше 3 годин, тобто за прогул. Крім того, згідно ст. 11 Закону України «Про відпустки» і ст. 80 Кодексу законів про працю України, у разі тимчасової непрацездатності працівника, підтвердженої лікарняним листом, щорічну відпустку має бути продовжено чи перенесено на інший період. Мінсоцполітики в листі від 17.07.2017 р. №1922/0/101-17/284 звертає увагу на те, що тимчасова непрацездатність працівника, засвідчена листком непрацездатності, є підставою для перенесення або подовження відпустки незалежно від причини, включаючи випадки непрацездатності, зумовлені захворюванням або травмою, унаслідок алкогольного, токсичного сп`яніння чи дії наркотиків. Рішення про продовження або перенесення відпуски приймається за згодою між найманою особою та роботодавцем. Працівник зобов`язаний повідомити роботодавця шляхом подання заяви: про своє рішення продовжити чи перенести відпустку на бажаний строк; про причини продовження або перенесення відпустки. Своєю чергою, роботодавець має видати наказ про подовження або перенесення відпустки, унести зміни до графіка відпусток і за потреби до табеля обліку робочого часу. У разі невиходу на роботу без попередження роботодавець змушений буде табелювати прогули, що дає підстави для звільнення працівника з посиланням на п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП. Самостійно вирішувати такі питання працівник не має права, тобто він не може використовувати цей залишок на власний розсуд. Навіть при продовженні відпустки у зв`язку з перебуванням на лікарняному невикористана частина щорічної відпустки по закінченні тимчасової непрацездатності не використовується працівником самостійно, вона має бути надана (лист Мінсоцполітики від 31.01.2012 р. № 30/13/133-12). Тому продовження/перенесення відпустки оформляють новим наказом (розпорядженням). Підставами для такого наказу є лікарняний лист та заява працівника. Між позивачем та відповідачем не було узгоджено подовження або дату перенесення днів відпустки на час тимчасової непрацездатності, наказу про надання відпустки позивачу не видавалось. В позовній заяві позивач вказує на те, що відповідач не виніс наказ про вихід на роботу, тобто після закінчення тимчасової непрацездатності, тому він має право продовжити відпустку на дні непрацездатності. І крім того, вважає, що під час відпустки до нього не може бути застосовано дисциплінарне стягнення. Проте, така позиція позивача є хибною, зважаючи на вищевикладену позицію відповідача та норми чинного законодавства. Також позивач ставить вимогу про визнання протиправним та скасування акту № 4 від 23.03.2020 року, яким було встановлено факт відсутності позивача на роботу. Кодекс законів про працю України (ст.150) передбачає можливість оскарження працівником дисциплінарного стягнення. Відповідно до ст.232 КЗпП України (ч.3) визначає, що суди розглядають трудові спори з питань, в тому числі, накладення дисциплінарних стягнень. Таким чином, акт про відсутність працівника на роботі не є актом про накладення дисциплінарного стягнення і в цій частині позов не підлягає до задоволення. Враховуючи вищевикладене, Управління у справах сім`ї, молоді та спорту Житомирської міської ради просить відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 про визнання акту, дій незаконними та скасування наказу № 104 від 24.03.2020 року про дисциплінарне стягнення у вигляді догани (а.с.26-29).

13 липня 2020 року від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій останній зазначає, що в період перебування в щорічній відпустці з 17.01.2020 року до 24.02.2020 року він захворів та з 03.02.2020 р. знаходився на стаціонарному лікуванні в обласній клінічній лікарні ім. О.Ф. Гербачевського з якої був виписаний лише 20.03.2020 року. В той же день 20.03.2020 року він повідомив безпосередньо свого керівника, ОСОБА_3 , про даний випадок письмовою заявою (заява вх. 94 від 20.03.2020 року) та те, що лист тимчасової непрацездатності нададуть йому лише 23.03.2020 року та просив її прийняти відповідно до законодавства рішення. 23.03.2020 року ним було надано належним чином лист непрацездатності в ході перебування в щорічній відпустці за 2019 рік (заява вх 95 від 23.03.2020 року), який він забрав лише 23.03.2020 року у відділенні обласної лікарні, складений належним чином. В той же день він зустрівся з безпосереднім своїм начальником ОСОБА_3 та запитав чи прийнялось рішення, або наказ про відзив на роботу, так як під час перебуванні у відпустці він перебував на стаціонарному лікуванні. Остання у спілкуванні із ним повідомила, що ніяких рішень, або наказів про продовження відпустки у зв`язку з тим, що він знаходився на лікуванні під час відпустки не приймала. Так, начальник Управління у справах сім`ї молоді та спорту Ковальчук І.А. у своїй відповіді № 220 від 23.03.2020 року на його заяви вх. 94 від 20.03.2020, вх. 95 від 23.03.2020 повідомила, що він зобов`язаний після відновлення працездатності приступити до роботи у час початку роботи підприємства (установи) відповідно до правил внутрішнього трудового розпорядку. Таким чином остання прийняла самостійно рішення при цьому не узгодила із ним, чим порушила вимоги законодавства України. Тобто остання вказала, що він повинен приступити до роботи о 09.00 год 23.03.2020 року, при цьому начальник управління у справах сім`ї молоді та спорту Ковальчук І.А. отримавши необхідні документи (лист тимчасової непрацездатності № 521461) та заяви вх 94, 95, повинна була прийняти законне рішення, що він і просив, а також узгодити з ним, однак ОСОБА_5 порушила його права передбачені Конституцію України, Кодекс закону про працю, Законом України «Про відпустку», не прийняла законне рішення по його заявам та наданих ним документів, при тому не винесла наказ про вихід його на роботу, чи перенесення відпустки, або відкликання із щорічної відпустки, та не повідомила. Таким чином після надання відповідних документів з лікарні (лист непрацездатності засвідчений належним чином), його дні невикористаної відпустки за 2019 рік через непрацездатність, продовжується відповідно до ст.11 Закону України «Про відпустки» та 80 КЗпП України, або перенесенні на інший період, при цьому перенесення відпустку можливо лише за згодою між найманою особою та роботодавцем. Однак, заяву щодо перенесення відпустки він не писав, а документи засвідчені належним чином, він надав своєму безпосередньому керівнику про тимчасову непрацездатність в ході відпустки за вказаний період, таким чином його дні невикористаної відпустки продовжуються з моменту закінчення дії причин, які її перервали. А отже в той день, 23.03.2020 року він перебував у невикористаній щорічній відпустці, так як ОСОБА_3 не винесла відповідний наказ про відзив на роботу його, чи перенесення відпустки та інше, чим порушила законодавства України. Позивач зазначає, що КЗпП України не передбачено, що працівник зобов`язаний написати заяву про продовження відпустки, а також про узгодження продовження відпустки, лише вказано про перенесення відпустки, тому відзив представника відповідача є необґрунтований. Крім того трудовим законодавством висуваються вимоги до строків накладання дисциплінарного стягнення. Так, згідно зі ст. 148 КЗпП дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванні його у відпустці. Разом із тим дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку (а.с.45-49).

11 вересня 2020 року від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій останній зазначає обставини, що і у відповіді на відзив від 13.07.2020 (а.с. 53-61).

Позивач у судовому засідання підтримав заявлений позов, з підстав викладених у ньому та просив позов задовольнити. Додатково наголосив, що 23.03.2020 вважав, що перебуває у відпустці, оскільки подав відповідну заяву. Також пояснив, що має інвалідність 2-ї групи. Після виписки з лікарні продовжував хворіти та мав відвідувати призначені йому процедури. Саме через запровадженні в країні карантинні заходи та потребою лікарні в ліжко-місцях його було терміново виписано, а лікарняний лист не видали у зв`язку з зайнятістю лікарів.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача Управління у справах сім`ї, молоді та спорту Житомирської міської ради Григорчук Н.І. у судовому засіданні проти позову заперечила, з підстав його необґрунтованості, та просила у позові відмовити.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Як убачається з матеріалів справи, наказом Управління у справах сім`ї, молоді та спорту № 550 від 28.12.2018 ОСОБА_1 призначено директором спеціалізованої дитячо-юнацької спортивної школи олімпійського резерву з футболу «Полісся» Житомирської міської ради з 02 січня 2019 року (а.с.8).

У період з 17.01.2020 по 24.02.2020 позивачу була надана щорічна відпустка, що визнається сторонами.

У період з 03.02.2020 по 20.03.2020 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в Обласній клінічній лікарні ім. О.Ф. Гербачевського. Тимчасова непрацездатність позивача засвідчена листком непрацездатності серії АДТ №521461, що виданий Комунальним некомерційним підприємством «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського» (а.с.67-68).

20.03.2020 ОСОБА_1 звернувся із заявою до начальника Управління у справах сім`ї, молоді та спорту Ковальчук Ірини Анатоліївни в якій зазначив, що він дійсно перебував на стаціонарному лікування в обласній лікарні ім. О.Ф. Гербачевського з третього лютого 2020 р. по двадцяте березня 2020 р. Лікарняний лист серії АДТ №521461 виписаний, але на руки не видано. Повідомилено, що буде видано в понеділок, а саме 23.02.2020. Просив прийняти відповідне рішення чи наказ відповідно з поданою заявою (а.с.11, 30).

Крім того, 23 березня 2020 ОСОБА_1 звернувся із заявою до начальника Управління у справах сім`ї, молоді та спорту Ковальчук Ірини Анатоліївни в якій зазначив, що відповідно поданої заяви від 20 березня 2020 за вх.№94 надає копію листа непрацездатності серії АДТ №521461. Просить повідомити про прийняте рішення згідно поданої заяви від 20 березня 2020 р.» (а.с.12).

Проте, 23 березня 2020 року о 12:27 год. головним спеціалістом, головним бухгалтером управління Васильєвою О.І., головним спеціалістом управління Кононенко А.О., начальником Управління у справах сім`ї, молоді та спорту ЖМР Ковальчук І.А., головним бухгалтером СДЮСШОР ОСОБА_6 , бухгалтером СДЮСШОР з футболу «Полісся» ОСОБА_4 складено «Акт №4 про відсутність на робочому місці директора СДЮСШОР з футболу «Полісся» ОСОБА_1 » (а.с.9, 32).

Так, у Акті від 23.03.2020 року зазначено, що 20 березня 2020 р. о 17:15 год. ОСОБА_1 офіційно повідомив роботодавця начальника Управління у справах сім`ї, молоді та спорту ЖМР Ковальчук Ірину Анатоліївну про закінчення лікарняного, та про те, що з 23 березня 2020 року він приступає до роботи. Також вказано, що 23 березня 2020 р. директор СДЮСШОР з футболу «Полісся» ОСОБА_1 станом на 12:27 год. з 9:00 год. відсутній на робочому місці (Роб. час з 9:00 год.) без попередження про відсутність свого безпосереднього керівника - начальника Управління у справах сім`ї, молоді та спорту ЖМР Ковальчук І. А.

У листі №220 від 23.03.2020, адресованому ОСОБА_1 , начальник управління Ковальчук І.А. щодо заяв ОСОБА_1 від 20.03.2020 за вх. №94 та від 23.03.2020 за вх. №95 повідомила, що працівник зобов`язаний після відновлення працездатності приступити до роботи у час початку роботи підприємства (установи) відповідно до правил внутрішнього трудового розпорядку. Згідно наданого лікарняного та правил трудового розпорядку СДЮСШОР з футболу «Полісся» міської ради позивач маєте приступити до роботи о 09 год. 23 березня 2020 року (а.с.33).

На цьому ж листі ОСОБА_1 зазначив, що ознайомлений та вказав зауваження, що саме, це або інше повідомлення чи наказ хотів отримати в першій половині робочого дня, а саме 23.03.2020р., але в зв`язку з відсутністю нач. управління не отримав.

Листом №221 від 23.03.2020 начальник управління Ковальчук І.А. просить ОСОБА_1 у термін до 17.00 год. 24 березня 2020 надати письмові пояснення на її ім`я щодо причин та обставин факту відсутності (а.с.34).

На цьому ж листі ОСОБА_1 зазначив, що ознайомлений з зауваженнями, які надано в листі №73 від 24.03.2020 р. Саме для того, щоб не було прогулу він і попередив безпосередньо керівника, що лікарняний лист видадуть 23.03.2020 р. та запитував чи прийнялись відповідні накази та розпорядження в зв`язку з невикористанням відпустки під час лікування.

Так, у листі №73 від 24.03.2020, адресованому на ім`я начальника Управління у справах сім`ї молоді та спорту Житомирської міської ради ОСОБА_3 ОСОБА_1 зазначає, що він з`явився у Житомирську міську раду 20.03.2020 р. для надання заяви. Зайшовши до кабінету начальника Управління у справах сім`ї, молоді та спорту №110, ОСОБА_3 на робочому місці не побачив, тому написав заяву (вхід. №94 від 20.03.2020 р.) та зареєстрував її у кабінеті №108. У заяві повідомив, що його 20.03.2020 р. виписали з лікарні та про те, що лист непрацездатності видадуть 23.03.2020 р. та просив повідомити його про прийняте рішення стосовно початку роботи. 23.03.2020 р. відвідавши обласну лікарню і забравши лист непрацездатності знову з`явився у міську раду для надання копії листа непрацездатності, але знову не застав ОСОБА_3 на робочому місці у кабінеті №110. Тому він знову написав чергове звернення (вхід. №95 від 23.03.2020 р.) та віддав на реєстрацію до кабінету №108. Після цього піднявся до відділу депутатської діяльності ЖМР, де написав депутатське звернення до Житомирського міського голови з приводу питань жителів територіальної громади за вихідним №233/с від 23.03.2020 р. Повернувшись до кабінету №107 для реєстрації звернення, побачив ОСОБА_3 та запитав чи приймалось рішення або наказ про відзив на роботу, так як під час відпустки він перебував на стаціонарному лікуванні. Перед тим, як зайти до її кабінету, він був у кабінеті №229, у якому йому надали роз`яснення, що він обов`язково має написати заяву та повідомити керівництво, що ним і було зроблено У спілкуванні з ним ОСОБА_3 повідомила, що ніяких рішень або наказів про продовження відпустки у зв`язку з тим, що він знаходився на лікуванні під час відпустки, не приймали. З другою заявою, яка знаходиться у кабінеті №108, вона ще була не ознайомлена та повідомила його, що він повинен бути на робочому місці. Він з`явився на робоче місце та продовжив працювати. Про його перебування у Житомирській міській раді можуть свідчити працівники відділу депутатської діяльності, оргвідділу, відділу діловодства та інші особи, які бачили його у Житомирській міській раді. Підтвердженням його слів також є відеозаписи з камер спостереження Житомирської міської ради. Також зазначив, що згідно п 6.1. посадової інструкції, затвердженої 04.01.2019 р. він як директор працює у режимі ненормованого робочого дня та з тижневим навантаженням 40 годин, а також поєднує депутатську діяльність з виконанням виробничих та службових обов`язків згідно Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» (а.с.35).

24.03.2020 р. начальником управління Ковальчук І.А. прийнято Наказ №102, яким ОСОБА_1 , директору спеціалізованої дитячої-юнацької спортивної школи олімпійського резерву з футболу «Полісся» Житомирської міської ради оголошено догану за порушення трудової дисципліни вчинене 23 березня 2020 року, а саме був відсутній на робочому місці без поважних причин з 09.00 години до 12.27 години (3 години 27 хвилин) (а.с.36).

Суд зазначає, що державні гарантії права на відпустки, умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи встановлені Законом України "Про відпустки", регулюютьсяКонституцією України,Кодексом законів про працю України, іншими законами та нормативно-правовими актами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст.45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час.

Зокрема, ст.2 Закону України «Про відпустки» встановлює беззастережно право на відпустки громадян України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи.

Право на відпустки забезпечується: гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону.

Відповідно до положень ст.75 КЗпП України, ч.1 ст.6 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відліковується з дня укладення трудового договору.

Відповідно до ст. 80 КЗпП України та ст. 11 Закону України «Про відпустки» щорічна відпустка повинна бути перенесена на інший період або продовжена в разі тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку.

Згідно ст. 78 КЗпП України, дні тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку, а також відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами до щорічних відпусток не включаються.

Стаття 80 КЗпП України та стаття 11 Закону України «Про відпустки» вказує, що щорічна відпустка за ініціативою власника або уповноваженого ним органу, як виняток, може бути перенесена на інший період тільки за письмовою згодою працівника та за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) у разі, коли надання щорічної відпустки в раніше обумовлений період може несприятливо відбитися на нормальному ході роботи підприємства, установи, організації, та за умови, що частина відпустки тривалістю не менше 24 календарних днів буде використана в поточному робочому році.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно із ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Перед тим як ухвалювати рішення про застосування до працівника догани, роботодавець має провести розслідування та зібрати достатньо доказів, які свідчили б про факт вчинення працівником дисциплінарного проступку. Такими доказами можуть слугувати різноманітні документи: доповідні записки інших працівників; письмові свідчення свідків; повідомлення державних органів, що здійснюють контроль і нагляд за додержанням законодавства, зокрема у сфері використання найманої праці; висновки фахівців; письмові пояснення самих порушників тощо.

Порушенням трудової дисципліни є невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків, що проявилися в порушенні: правил внутрішнього трудового розпорядку; посадових інструкцій; положень, наказів та розпоряджень власника (керівника), якщо вони мають законний характер.

Отже, правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

Зміст рішень, прийнятих відповідною посадовою особою, а також порядок їх ухвалення мають ґрунтуватися на законі.

У цих спірних правовідносинах суд виходить із важливості дотримання принципів належного врядування та унеможливлення свавільного використання дискреційних повноважень, які систематизовано в Рекомендаціях СМ /Rec (2007) 7 щодо належного управління.

Тому, керівник як посадова особа, яка наділена відповідно до законодавства повноваженнями, що мають вплив на права та інтереси людей, має діяти відповідно до закону в межах норм, що окреслює його повноваження. Роботодавець не повинен діяти свавільно (Рекомендація щодо належного управління СМ /Rec (2007) (стаття 2).

Залежно від змісту і характеру прав і обов`язків, що належать роботодавцю (керівнику), його правове становище визначається наявністю нормотворчої влади (прийняття локальних нормативних актів), адміністративно-диспозитивної влади (видання обов`язкових для виконання розпоряджень з приводу виконання трудових обов`язків), дисциплінарної влади (застосування заохочень, заходів дисциплінарної та матеріальної відповідальності).

Зміст рішень, прийнятих відповідною посадовою особою, а також порядок їх ухвалення мають ґрунтуватися на законі.

Роботодавець при виконанні адміністративних повноважень повинен діяти лише в чітко окреслених межах. Він не має діяти упереджено або його дії не мають сприйматися як такі. (Рекомендації СМ /Rec (2007)7 щодо належного управління (стаття 4), Рекомендація № R (2000) 6 щодо статусу посадових осіб в Європі (Принцип 13).

Під час ухвалення відповідного рішення роботодавець має враховувати всі фактори, що стосуються цього рішення, при чому кожен фактор підлягає ретельному аналізу. Фактори, що не є релевантними, повинно виключити з розгляду. На процес ухвалення адміністративного рішення не мають впливати особисті інтереси або упереджене ставлення посадової особи, яка ухвалює рішення. Слід уникати будь-яких проявів упередженості.

У відповідності до ч. 1 ст. 149 Кодексу законів про працю України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Отже, чинним законодавством роботодавцю (керівнику) при розгляді питання наявності підстав для притягнення до дисциплінарної відповідальності, а також при обранні виду стягнення до працівника надано певний ступінь дискреційності щодо суті рішень, котрі він має ухвалювати, даючи йому змогу обирати з кількох юридично прийнятних рішень найбільш відповідне на його думку.

Залежно від змісту і характеру прав і обов`язків, що належать роботодавцю (керівнику), його правове становище визначається наявністю нормотворчої влади (прийняття локальних нормативних актів), адміністративно-диспозитивної влади (видання обов`язкових для виконання розпоряджень з приводу виконання трудових обов`язків), дисциплінарної влади (застосування заохочень, заходів дисциплінарної та матеріальної відповідальності).

Згідно ст.141 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.12.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо.

В постанові Верховного Суду від 25.08.2020 р. у справі 644/7517/16-ц зазначено, що ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Саме на роботодавця покладено обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. Під час обрання виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Отже, під час розгляду справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.

Крім того, у трудовому праві діє принцип презумпції невинуватості. Тобто не можна працівника притягнути до дисциплінарної відповідальності, доки не доведена роботодавцем його вина, і працівник не зобов`язаний сам доводити свою невинуватість. Принцип презумпції невинуватості в трудовому праві випливає із змісту статті 138 КЗпП України, яка передбачає обов`язок роботодавця доводити наявність умов, серед них і вини працівника, для притягнення такого працівника до матеріальної відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.08.2018 у справі № 754/4355/17 та Постанові Великої палати Верховного Суду від 26.06.2019 по справі № 175/3283/18.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, ураховуючи положення норм чинного трудового законодавства України, суд дійшов висновку про визнання протиправним та скасування наказу начальника Управління у справах сім`ї молоді та спорту Житомирської міської ради Ковальчук Ірини Анатоліївни № 102 від 24.03.2020 «Про оголошення догани ОСОБА_1 , з огляду на наступне.

Так, оспорюваним Наказом № 102 від 24.03.2020 на підставі складеного акта від №4 від 23.03.20, в межах дискреційних повноважень начальником управління притягнуто позивача ОСОБА_1 , який займав посаду директора спеціалізованої дитячої-юнацької спортивної школи олімпійського резерву з футболу «Полісся» Житомирської міської ради, до дисциплінарної відповідальності із застосуванням дисциплінарного стягнення у вигляді догани, мотивуючи наказ тим, що 23 березня 2020 року ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці без поважних причин з 9.00 години до 12.27 години (3 години 27 хвилин).

Слід зауважити, що 20.03.2020 ОСОБА_1 звернувся із заявою до начальника Управління у справах сім`ї, молоді та спорту Ковальчук Ірини Анатоліївни в якій зазначив, що він дійсно перебував на стаціонарному лікування в обласній лікарні ім. О.Ф. Гербачевського з третього лютого 2020 р. по двадцяте березня 2020 р. Лікарняний лист серії АДТ №521461 виписаний, але на руки не видано. Повідомлено, що буде видано в понеділок, а саме 23.02.2020. Просить прийняти відповідне рішення чи наказ відповідно з поданою заявою. Дана заява зареєстрована за вх. №94 від 20.03.2020.

Крім того, 23 березня 2020 ОСОБА_1 звернувся із заявою до начальника Управління у справах сім`ї, молоді та спорту Ковальчук Ірини Анатоліївни в якій зазначив, що відповідно поданої заяви від 20 березня 2020 за вх.№94 надає копію листа непрацездатності серії АДТ №521461. Просить повідомити про прийняте рішення згідно поданої заяви від 20 березня 2020 р.» (а.с.12). Дана заява зареєстрована за вх. №95 від 23.03.2020.

В матеріалах справи міститься довідка, за підписом завідуючого відділенням лікаря ОСОБА_7 , яка видана ОСОБА_1 про те, що він дійсно перебував на стаціонарному лікуванні в Отоларингологічному відділенні КУ Обласної клінічної лікарні ім. О.Ф. Гербачевського Житомирської міської ради з 03.02.2020 року по 20.03.2020 року у зв`язку з хворобою, та виписаний був у п`ятницю 20.03.2020 року, однак в той же день лист непрацездатності йому видано не було, у зв`язку з великою кількістю хворих у відділеннях які виписувались з лікарні через пандемію коронавіруса COVID-19. Однак в понеділок 23.03.2020 року близько 12.00 год. лист непрацездатності №521461 був виданий особисто ОСОБА_1 (а.с.66).

Отже, лист непрацездатності ОСОБА_1 серії АДТ №521461 за період з 03.02.2020 по 20.03.2020 року, з відміткою стати до роботи «двадцять першого березня», надано до Управління у справах сім`ї, молоді та спорту лише в середині робочого дня 23 березня 2020, при цьому позивач у своїй заяві від 20.03.20 попередив керівника про причини відсутності на роботі, про необхідність надання листа непрацездатності та просив прийняти відповідне рішення чи наказ відповідно до поданої заяви.

23.03.2020 позивач надав лікарняний лист та в заяві вх.№95 просив повідомити про прийняті рішення згідно заяви від 20.03.2020.

Отже, з наведеного вище, а також з наданих позивачем пояснень в судовому засіданні, пояснень написаних на листі начальника управління від 23.03.20 при ознайомленні з ним, а також пояснень викладених в листі від 24.03.2020 №73 на ім`я начальника управління вбачається, що позивач повідомляв про необхідність отримання листа непрацездатності в лікарні та про намір вирішити питання з продовженням відпустки. При цьому, позивач займав активну позицію та повідомляв про причини відсутності на робочому місці та мав обґрунтовані сподівання на продовження роботодавцем його відпустки.

В свою чергу, відповідач був обізнаний про написані позивачем заяви, про відсутність лікарняного листа та про необхідність його отримання саме 23.03.2020р., щоб підтвердити законність відсутності працівника на роботі з 25.02.2020р. (з дати закінчення відпустки).

Саме у зв`язку з потребою в отриманні листа непрацездатності та необхідністю вирішення питання проходження подальших медичних процедур позивач і був відсутній на робочому місці, що з огляду на викладене вище, є поважною причиною. Без надання листа непрацездатності позивач не міг би обґрунтувати свою відсутність на роботі після закінчення відпуски та реалізувати своє право на продовження відпустки.

Проте, вказані обставини не були враховані відповідачем при вирішенні питання дисциплінарного стягнення.

Натомість, будучи обізнаним про необхідність в отриманні позивачем лікарняного листа та про бажання працівника вирішити питання відпустки, без врахування поважності причини відсутності на робочому місці, відповідач в недотримання вимог ст. 141 КЗпП України щодо уважного ставлення до потреб і запитів працівників, не намагався з`ясувати зміст та мету поданих позивачем заяв, не вчиняв дій на врегулювання непорозумінь з приводу процедури продовження відпустки працівником.

Суд не бере до уваги доводи відповідача про відсутність підстав для вирішення питання продовження відпустки або про перенесення частини невикористаної відпустки у зв`язку з відсутністю чіткої заяви позивача щодо цього. Відповідач добре обізнаний, що для виходу на роботу після тимчасової непрацездатності не потрібно приймати відповідний наказ, а тому сумнівним є те, що роботодавець не розумів, з якою метою подаються такі заяви.

Суд вважає, що під час вирішення питання притягнення до дисциплінарної відповідальності відповідач не врахував наведених вище обставин. На думку суду позивачем було вжито достатніх заходів для інформування відповідача про причини можливої відсутності на робочому місці та про бажання реалізувати своє право на відпустку, що спростовує висновок відповідача зроблені в наказі №102 від 24.03.2020 про неповажність причин відсутності ОСОБА_1 на робочому місці більше 3-х годин. Вказане свідчить про недоведеність відповідачем вини працівника у вчиненні дисциплінарного проступку, а також підстав вважати, що такі дії відповідача слід кваліфікувати таким чином.

На думку суду вказані обставини відображають формальний підхід відповідача до процедури накладання дисциплінарного стягнення.

Разом з тим, суд не погоджується з доводами позивача про автоматичне продовження відпустки у разі тимчасової непрацездатності під час відпустки. Таке продовження вимагає узгодження між сторонами. При цьому норма статті 80 КЗпП України та ст. 11 Закону України «Про відпустки» є імперативною і роботодавець зобов`язаний погодити продовження відпустки за заявою працівника.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оспорюваний наказ від 24.03.2020 №102 про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача не відповідає вимогам трудового законодавства, а тому підлягає визнанню незаконним та скасуванню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування акту №04 від 23.03.2020 суд зазначає.

Відповідно до ст. 150 КЗпП України, дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно ст. 232 КЗпП України, безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори, зокрема, накладання дисциплінарних стягнень.

Таким чином, оскільки акт №4 про відсутність на робочому місці директора СДЮСШОР з футболу «Полісся» ОСОБА_1 не є актом про накладення дисциплінарного стягнення, тому в цій частині позову слід відмовити.

Положенням частини 1 ст. 233 КЗпП встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

З даним позовом позивач звернувся до суду 01.06.2020 року, указуючи, що 13.04.2020 він звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовною заявою про визнання протиправним та скасування акту, визнання дій незаконними, визнання протиправним та скасування наказу. Проте, ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 26.05.2020 закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Начальника Управління у справах сім`ї молоді та спорту Житомирської міської ради Ковальчук Ірини Анатоліївни про визнання протиправним та скасування акту, визнання дій незаконними, визнання протиправним та скасування наказу. Роз`яснено, що розгляд такої справи віднесений до юрисдикції загального суду у порядку цивільного судочинства

Отже, зважаючи на те, що позивач звертався з позовною заявою до Житомирського окружного адміністративного суду та ухвалою даного суду провадження у справі закрито, після чого позивач звернувся до районного суду, суд вважає за можливе поновити ОСОБА_1 , встановлений ст. 233 КЗпП строк звернення до суду, визнавши причини його пропуску поважними.

Враховуючи, що позивач користується пільгами як інвалід другої групи та був звільнений від сплати судових витрат при подачі позову на підставі п.9 ч.1 ст.5 зазначеного Закону України "про судовий збір", тому на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 840,80 грн.

Керуючись ст. 43 Конституції України, ст.ст. 139, 141, 147, 149 Кодексу законів про працю України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9, ст.ст. 2, 10, 48, 49, 76, 77-81, 89, 209, 210, 247, 265, 274, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати причини пропуску звернення до суду поважними.

Поновити строк звернення до суду з даним позовом.

Позов ОСОБА_1 до начальника Управління у справах сім`ї молоді та спорту Житомирської міської ради - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ начальника Управління у справах сім`ї, молоді та спорту Житомирської міської ради Ковальчук І.А. №102 від 24.03.2020 «Про оголошення догани ОСОБА_1 ».

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Управління у справах сім`ї, молоді та спорту Житомирської міської ради на користь держави судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Управління у справах сім`ї, молоді та спорту Житомирської міської ради начальник Ковальчук Ірина Анатоліївна, адреса: м. Житомир, м-н імені С.П. Корольова, 4/2.

Головуючий суддя О. Й. Адамович

Дата складання повного рішення: 17.10.2020.