Справа № 362/5330/18
Провадження № 2/362/279/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2020 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Марчука О.Л.,

при секретарях Лущик Т.М., Люкшиній Т.В., Хоменко О.А.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Мєстєчкіна І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Галицька» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування вимог якого зазначив, що за участю керованого ним автомобіля і автомобіля під керуванням відповідача відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено належний йому автомобіль. Постановою уповноваженого органу відповідача визнано винним у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди.

Оцінивши розмір заподіяної йому шкоди, посилаючись на відповідні норми матеріального права, позивач просить стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 102 097 гривень 36 копійок та моральну шкоду в сумі 10 000 гривень 00 копійок.

Позивач і його представник в судовому засіданні підтримали свої вимоги та просили задовольнити позов з викладених у ньому підстав.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив щодо вимог до його довірителя, посилаючись на те, що відповідальність було застраховано, а тому відшкодовувати завдану шкоду має страхова компанія; також, просив відмовити в задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди, оскільки її не підтверджено належними доказами.

Представник відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Галицька» в судове засідання не прибув; відповідач надав суду відзив на позову у якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позивачем встановленого законом строку для виплати страхового відшкодування.

Вислухавши пояснення учасників процесу та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд встановив наступні обставини.

Постановою судді Васильківського міскрайонного суду Київської області Кравченко Л.М. від 11 квітня 2018 року у справі про адміністративне правопорушення № 362/6548/16-п, яку залишено без змін постановою судді Апеляційного суду Київської області від 10 липня 2018 року, встановлено, що 17 грудня 2016 року, приблизно о 13 годині 00 хвилин ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Ваз», номерний знак НОМЕР_1 по вулиці Польовій Комарова у місті Василькові Київської області, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстав ноки, виїжджаючи із двору на автодорогу, не дав перевагу в русі транспортному засобу, що по ній рухався, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Nissan», номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 ; в результаті ДТП транспортним засобам завдано матеріальних збитків.

Вказаною постановою встановлено і повністю доведено вину ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та притягнуто його до адміністративної відповідальності (а. с. 12 14, 15 18).

Нормою частини 4 статті 61 ЦПК України передбачено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Пунктом 3 частини 2 статті 11 ЦК України, передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Нормою частини 1 статті 1166 ЦК України, передбачено, що шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її заподіяла.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Норма пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України передбачає, що шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

В обґрунтування своїх вимог щодо завданої матеріальної шкоди, позивач надав суду звіт про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ № 15с/08/18 від 22.08.2017 року (а.с. 176 178).

Проте, суд не приймає даний документ як доказ та не використовує його при вирішення справи по суті, оскільки його виконано суб`єктом оціночної діяльності оцінювачем, який на має відповідного статусу експерта.

У зв`язку з цим, з урахуванням вимог частини першої статті 103 ЦПК України, для з`ясування обставин щодо дійсної вартості відновлювального ремонту належного позивачу автомобіля, оскільки позивачем не надано відповідного висновку експерта із цього самого питання, суд, за клопотанням представника відповідача призначив у даній справі судову автотоварознавчу експертизу.

Так, згідно із висновком експерта № 31326/19-54 від 18.12.2019 року за результатами проведення авто товарознавчої експертизи, вартість матеріального збитку (шкоди), завданого(ї) власнику КТЗ ОСОБА_1 , автомобіля марки «Nissan Murano», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 унаслідок ДТП від 17.12.2016 року станом на дату 18.12.2016 року складала 76 307 гривень 75 копійок (а.с. 203 207).

При вирішенні справи суд керується саме цим доказом та використовує зазначені у ньому вартісні показники оцінки транспортного засобу позивача, оскільки вони отримані у встановленому цивільним процесуальним законом порядку та виконані відповідним експертом, попередженим про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку.

Станом на час постановлення рішення у даній справі матеріальну і моральну шкоду позивачу не відшкодовано.

Також, суд враховує, що згідно із Полісом № АЕ/6864653 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 02.02.2016 року, ПрАТ «Страхова компанія «Галицька» застрахувало цивільно-правову відповідальність ОСОБА_3 забезпеченого транспортного засобу марки «Ваз 21093», номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 89).

Отже, у зв`язку із пошкодженням внаслідок вчиненого з вини відповідача ДТП, позивачу завдано матеріальну шкоду в загальній сумі 76 307 гривень 75 копійок, яку зобов`язані відшкодувати відповідачі солідарно.

Такий висновок суду ґрунтується на правовій позиції, що викладено у Постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року № 754/1114/15-ц та полягає у наступному.

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування); до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1.07.2004 №1961-IV.

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності закон № 1961-IV (ст. 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 закону № 1961-IV).

Згідно зі ст. 6 закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом закону № 1961-IV (ст. ст. 9, 2231, 35, 36), настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено ст. 1194 ЦК України, у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок щодо страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч.1 ст.12 ЦК). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч.2 ст.14 ЦК).

Відповідно до ст. 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, установлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із ч. ч. 1 і 4 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене право потерпілого на відшкодування за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування в деліктному зобов`язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди й цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, у розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі ст. 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (ст. ст. 36, 37 закону № 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за ст. 1194 ЦК України.

Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі ст. 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 року по справі № 6-2808цс15.

Отже, у спорах про відшкодування шкоди, завданої особі джерелом підвищено небезпеки, право потерпілої особи на відшкодування завданих збитків реалізовується нею на власний розсуд, шляхом пред`явлення позову безпосередньо до винної особи або до страхової компанії, цивільно-правову відповідальність в якій застраховано завдавачем такої шкоди.

Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, суд встановив наступне.

Норма частини першої статті 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Оскільки факт порушення прав позивача внаслідок ДТП з боку відповідача фізичної особи доведено повністю, суд приходить до висновку, що внаслідок пошкодження майна позивача, йому також завдана і моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких зазнав позивач у зв`язку з пошкодженням його майна.

При цьому, суд враховує, що внаслідок неправомірних дій відповідача фізичної особи позивач був змушений вирішувати питання щодо усунення негативних наслідків пошкодження належного йому автомобіля, внаслідок чого було порушено нормальний спосіб життя позивача та потребувало додаткових зусиль з його боку.

Враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, їх характер, тривалість і обсяг, ступень вини особи, яка завдала моральну шкоду, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача моральної шкоди суд задовольняє повністю і приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача фізичної особи на користь позивача розміру грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 3 000 гривень 00 копійок.

Одночасно, при визначенні розміру відшкодування, суд враховує вимоги розумності і справедливості.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню у встановленому судом обсязі завданої позивачу шкоди.

На підставі пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, судовий збір слід покласти на кожного із відповідачів у рівних частках.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 11, 23, 993, 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України, ст. ст. 1 13, 19, 23, 27, 34, 76 83, 89, 95, 133, 141, 258, 259, 263 265, 273 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно із ОСОБА_3 та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Галицька» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 76 307 (сімдесят шість тисяч триста сім) гривень 75 копійок.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

Стягнути із ОСОБА_3 та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Галицька» на користь ОСОБА_1 по 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок з кожного у відшкодування судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий

Дата складення повного судового рішення 14 лютого 2020 року.