Номер провадження: 22-ц/813/1821/20
Номер справи місцевого суду: 522/6750/17
Головуючий у першій інстанції Єршова Л.С.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Павлючук Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 22 жовтня 2019 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_3 , посилаючись на те, що з 05 лютого 2010 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який зареєстрований Третім Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. За час проживання у шлюбі, переважно за кошти позивачки та її батьків, згідно договору купівлі продажу від 02 жовтня 2014 року ними було набуте нерухоме майно, а саме, квартира АДРЕСА_1 , вартістю 1173700,00 грн. Також, згідно договору купівлі продажу від 13 січня 2015 року ними було придбано стояночне місце, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 14,4 кв. м. вартістю 354000,00 грн. Позивачка просила визнати за нею право власності на трьохкімнатну квартиру під АДРЕСА_1 , загальною площею 150,2 кв.м., визнати за нею право власності на стояночне місце, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 14,4 кв. м. (т. 1, а.с. 2-3).

10 травня 2017 року рішенням Приморського районного суду міста Одеси (суддя Тарасов А.В.) позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя шляхом визнання за нею права власності було задоволено. Поділено спільне сумісне майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Визнати за ОСОБА_1 право власності на трьохкімнатну квартиру під АДРЕСА_1 , загальною площею 150,2 кв.м. Визнано за ОСОБА_1 право власності на стояночне місце, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 14,4 кв. м. (т. 1, а.с. 36-37).

20 березня 2019 року до суду в інтересах ОСОБА_3 звернувся адвокат Яровенко Леонід Олександрович з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 травня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя. В обгрунтування своєї заяви, ОСОБА_3 , зазначає, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10.05.2017 року, було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та визнано за ОСОБА_4 право власності на трьохкімнатну квартиру під АДРЕСА_1 , а також право власності на стояночне місце, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , гараж 6. Вказане рішення, обґрунтоване тим, що спільне нерухоме майно подружжя було придбано за особисті кошти позивачки ОСОБА_1 . Одночасно, заявник вказує, що обставини, встановлені у рішенні Приморського районного суду м. Одеси від 10.05.2017 року не відповідають дійсним обставинам справи та в повному обсязі спростовуються нововиявленими обставинами, а саме договором позики у формі розписки, що був укладений 10 вересня 2014 року, згідно якого ОСОБА_1 взяла в борг у ОСОБА_5 , грошові кошти у розмірі 2851200 гривень та зобов`язалась повернути позичені кошти у строк до 10 вересня 2017 року, включно (т. 1, а.с. 112-120).

22 жовтня 2019 року рішенням Приморського районного суду міста Одеси (суддя Єршова Л.С.) заяву ОСОБА_3 про перегляд рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10.05.2017 року за нововиявленими обставинами по справі № 522/6750/17 задоволено. Скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10.05.2017 року по справі 522/6750/17. Ухвалено нове рішення, яким було частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та поділити спільне сумісне майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , наступним чином: Визнано за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на Ѕ частину трьохкімнатної квартири під АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01. Визнано за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на Ѕ частину стояночного місця, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01. Визнати за ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на Ѕ частину трьохкімнатної квартири під АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01. Визнати за ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на Ѕ частину стояночного місця, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 (т. 1, а.с. 92-96).

20 листопада 2011 року не погоджуючись з вказаним рішенням представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду. Апелянтка вважає, що рішення прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Судом не в повній мірі були з`ясовані обставини, що мають значення для справи та не було встановлено джерело доходів, обсяг спільного нажитого майна та час припинення спільного ведення господарства. Апелянт вважає, що відповідачем було порушено строк на подачу заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, та безпідставно судом поновлено вище зазначений строк. Тому апелянт просить скасувати оскаржуване рішення, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд судового рішення Приморського районного суду міста Одеси. Стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати, які вона понесла у Приморському районному суді та витрати які вона понесе з розглядом апеляційної скарги (т. 2, а.с. 104-117).

13.07.2020 року до Одеського апеляційного суду надійшла заява ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс», якою останній просив залучити його до участі в справі в якості третьої особи, мотивуючи своє клопотання тим, що на теперішній час ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» є іпотекодержателем нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 (т. 2, а.с. 218).

13.10.2020 року представник ОСОБА_3 ОСОБА_6 подав заперечення на заяву ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» про вступ в справу в якості третьої особи, обґрунтовуючи своє клопотання тим, що вказана особа не має жодного відношення до спірного нерухомого майна.

15.12.2020 року представник апелянта ОСОБА_2 подала заяву про зміну апеляційної скарги, якою просила поновити строк на зміну апеляційної скарги та змінити п. 2 прохальної частини апеляційної скарги та викласти в наступній редакції: справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції». Ухвалою судді Одеського апеляційного суду Дрішлюка А.І. від 16.12.2020 року доповнення до апеляційної скарги були повернуті апелянту в зв`язку з пропуском строку на їх подання.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Апелянт та її представник апеляційну скаргу підтримували, представник відповідача проти її задоволення заперечував.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що оскільки матеріали даної справи не місять належних, достатніх та допустимих доказів, які б підтверджували наявність у ОСОБА_1 особистих грошових коштів для придбання квартири під АДРЕСА_1 та стояночного місця, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , гараж 6, а також враховуючи те, що вищевказане нерухоме майно подружжя було придбано під час шлюбу на позичені кошти, суд приходить до висновку про необхідність поділу майна подружжя у рівних частках.

Апеляційний суд частково задовольняючи апеляційну скаргу вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 7 ст. 429 ЦПК України судове рішення, ухвалене за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, може бути переглянуте на загальних підставах.

За ч. 4 ст. 369 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Щодо договору позики від 10.09.2014 року

За обставинами даної справи ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали шлюб 05.02.2010 року. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами в процесі розгляду справи під час шлюбу сторони придбали наступне майно: трьохкімнатна квартира під АДРЕСА_1 та стояночне місце, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , гараж 6.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.09.2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 був укладений договір позики, відповідно до п. 1 якого ОСОБА_5 надала в борг ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 2851200,00 грн, що на дату укладення договору становить 220000 дол. США за офіційним курсом НБУ, для купівлі квартири під АДРЕСА_1 та стояночного місця за адресою АДРЕСА_2 . Відповідно до п. 3 договору строк виконання зобов`язання до 10.09.2017 року. Відповідно до п. 4 договору в разі невиконання зобов`язань позичальник зобов`язується погасити заборгованість шляхом передачі у власність позикодавця об`єктів нерухомого майна, зазначених в п. 1 договору. За п. 4 вказаного договору позичальник стверджує, що грошові кошти будуть спільною сумісною власністю подружжя (т. 1, а.с. 129).

Також в матеріалах справи міститься розписка від 10.09.2014 року, відповідно до якої ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_5 у борг грошові кошти в розмірі 2851200 грн на сімейні потреби. Одночасно ОСОБА_1 надала згоду на укладення її чоловіком ОСОБА_3 договору позики зі ОСОБА_5 та на отримання ним в якості позики за цим договором грошових коштів у розмірі 2851200 грн (т. 1, а.с. 131).

В матеріалах справи наявний договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 02.10.2014 року між представником покупця - ОСОБА_1 , яка діє на підставі довіреності від ОСОБА_3 , та ОСОБА_7 (т. 1, а.с. 9-10). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.10.2014 року власником квартири зазначений ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 8).

13.01.2015 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу стояночного місця, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , гараж 6 (т. 1, а.с. 24-27). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.05.2015 року власником зазначеного стояночного місця вказана ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 28).

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з ч. 3 вказаної статті якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Як роз`яснив пленуму Верховного Суду України в своїй постанові від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», а саме в п. 24 до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

В п. 23 вказаної постанови Пленум ВСУ зазначив, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Разом з тим, під час ухвалення рішення від 10.05.2017 року суд першої інстанції не досліджував джерело доходів подружжя за які була придбана спірна квартира та не залучав до участі в справі осіб, прав та інтересів яких може стосуватися даний спір. На даний час в Приморському районному суді м. Одеси розглядається справа № 495/7384/18.

Щодо інших обставин, встановлених апеляційним судом

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності за нею на квартиру АДРЕСА_1 . В подальшому, після задоволення позову, за заявою ОСОБА_1 розпорядженням Приморської районної адміністрації № 288 від 06.07.2017 року було змінено номер спірної квартири АДРЕСА_5 та присвоєно цій квартирі номер № 9а (т. 1, а.с. 52).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за результатами пошуку інформації щодо об`єкту нерухомого майна: квартири АДРЕСА_4 , вказана квартира належала ОСОБА_8 на підставі заочного рішення суду від 23.10.2013 року в справі № 522/17932/13, право власності зареєстровано 21.05.2014 року.

23.06.2014 року право власності на вказану квартиру було зареєстровано за ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу від 23.06.2014 року. 26.08.2014 року право власності на квартиру було зареєстровано за ОСОБА_7 на підставі договору про задоволення вимог іпотеко держателя від 26.08.2014 року. 02.10.2014 року право власності на спірну квартиру було зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 02.10.2014 року. А 09.06.2017 року власником квартири стала ОСОБА_1 на підставі рішення суду від 10.05.2017 року в цій справі № 522/6750/17.

Разом з тим, як вбачається з інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень за результатами пошуку по вище вказаній справі № 522/17932/13, 25.10.2013 року Приморським районним судом м. Одеси було ухвалено заочне рішення, яким задоволені позовні вимоги ОСОБА_8 задоволені частково. А саме, встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в період з 02.06.2005 року по 18.04.2011 року. Визнано квартиру АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, який належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з моменту державної реєстрації правочинів Договору купівлі-продажу від 23.08.2007 року за номером 2304358, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюком О.Б. 23.08.2007 року, за реєстровим номером 2486. А крім того, визнано недійсним Іпотечний договір від 23.08.2007 року, укладений між ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюком О.Б., зареєстрований за № 2489. Виключено з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис № 5543357 від 23.08.2007 року про державну реєстрацію обтяження об`єкту нерухомого майна: квартири номер за РПВН: 12986237, за адресою: АДРЕСА_6 (десять), накладений на підставі Іпотечного договору № 2489 від 23.08.2007 року, укладеного між ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюком О.Б., зареєстрований за № 2489. Виключено з Державного реєстру іпотек запис № 5543394 від 23.08.2007 року (контрольна сума 90В7В2388Е) про державну реєстрацію обтяження об`єкту нерухомого майна: квартири, номер за РПВН: 12986237, за адресою: АДРЕСА_6 (десять), накладений на підставі Іпотечного договору № 2489 від 23.08.2007 року, укладеного між ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюком О.Б., зареєстрований за № 2489, на вимогу Іпотекодержателя, які виникають з кредитного договору № 0 від 23.08.2007 року. Виключено з Державного реєстру іпотек запис № 5543394 (зареєстрований 19.11.2012 року) про державну реєстрацію обтяження об`єкту нерухомого майна: квартири за адресою: АДРЕСА_6 (десять), площа 150,2 кв.м., накладений на підставі Договору купівлі-продажу прав вимоги між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., за № 2949, 2950 від 08.12.2011 року (розмір зобов`язання 500.000,00 доларів США). Припинено будь-які взаємні права та зобов`язання, які виникли між ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 як Іпотеподавцем та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» як Іпотекодержателем нерухомого майна: квартири номер за РПВН: 12986237, за адресою: АДРЕСА_6 (десять), внаслідок укладення Договору купівлі-продажу прав вимоги № № 2949, 2950 від 08.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк». А також визнано за ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 150,2 кв.м. та жилою площею 79,4 кв.м. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05.09.2017 року було скасовано заочне рішення від 25.10.2013 року. А ухвалою від 28.11.2017 року позов ОСОБА_8 було вирішено залишити без розгляду.

Окрім того, заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06.08.2015 року в справі № 522/16917/14-ц були задоволені позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» та в якості погашення заборгованості ОСОБА_10 було звернуто стягнення на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 . Вказане рішення було скасовано рішенням Апеляційного суду Одеської області від 07.06.2017 року (за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 ) та в задоволенні позовних вимог відмовлено.

При цьому, відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу від 23.08.2007 року.

Згідно з актуальною інформацією про державну реєстрацію іпотеки вказана квартира перебуває в іпотеці на підставі іпотечного договору № 2489 від 23.08.2007 року. Останній іпотекодержатель ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс», іпотекодавець ОСОБА_10 .

28.01.2019 року приватним виконавцем Хлєбніковим О.В. була прийнята постанова про арешт майна боржника від 11.01.2019 року № 58065004 (виконавче провадження стосовно ОСОБА_10 , відкрите 11.01.2019 року, стягувач Державна іпотечна установа, стан ВП: примусове стягнення).

Висновки по суті спору

Отже, заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25.10.2013 року, яке стало підставою для визнання недійсним договору іпотеки, вилучення з реєстру відомостей щодо наявності іпотеки, та подальшого відчуження спірного нерухомого майна, було скасовано ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05.09.2017 року.

На теперішній час, в тому числі на момент ухвалення рішення судом першої інстанції рішення про перегляд за нововиявленими обставинами від 22.10.2019 року, на спірне нерухоме майно були накладені обтяження у вигляді іпотечного зобов`язання. 11.01.2019 року на спірну квартиру був накладений арешт в рамках виконавчого провадження № 58065004, відкритого 11.01.2019 року.

Вказані обставини безпосередньо стосуються спірних правовідносин та юридичної долі спірного нерухомого майна, мають значення для справи та є суттєвими для вирішення спору.

Разом з тим, зазначені обставини не досліджувались судом першої інстанції в процесі розгляду справи щодо поділу майна подружжя. Особи, права та інтереси яких могли стосуватися рішення в даній справі (обтяжувача-іпотекодержателя), до участі в розгляді справи судом не залучались.

Згідно з ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивачі відповідач. Відповідно до положень чч.1-3 ст. 55 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а уразі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Відповідно до Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»: «у разі пред`явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляд справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 33 ЦПК). Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Отже, судом першої інстанції не були залучені особи, прав та інтересів яких може стосуватися оскаржуване рішення, а тому такі обставини є підставою для скасування рішення від 22.10.2019 року та ухвалення нового рішення в справі. Одночасно, апеляційний суд констатує, що оскільки вище встановлені обставини мають значення для вирішення спору в цілому, а не тільки в контексті перегляду справи за нововиявленими обставинами, однак процесуальна стадія справи позбавляє апеляційний суд розглянути спір по суті заявлених вимог з дотриманням норм процесуального права (залучення осіб, права та інтереси яких можуть бути порушені), вказане є підставою для скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10.05.2017 року.

Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки до участі в справі не були залучені всі особи, права, свободи та інтереси яких можуть бути вирішені в результаті розгляду даної справи про що було вище зазначено апеляційним судом, а апеляційний суд позбавлений права притягувати нових учасників справи на стадії апеляційного розгляду, то на підставі ст. 376 ЦПК України апеляційний суд скасовує рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22.10.2019 року і рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10.05.2017 року та ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскільки апеляційним судом були встановлені підстави для скасування рішень в справі та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в зв`язку з порушенням судом першої інстанції норм процесуального права та відсутністю можливості на стадії апеляційного перегляду справи усунути дані порушення, інші доводи апеляційної скарги, які стосуються суті спірних правовідносин, не приймаються до розгляду апеляційним судом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 444 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він відмовляє в позові повністю.

Оскільки апеляційним судом були скасовані рішення в справі та відмолено в задоволенні позовних вимог, враховуючи, що на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10.05.2017 року було зареєстровано право власності на спірну квартиру за ОСОБА_1 та, в подальшому, за її заявою розпорядженням Приморської районної адміністрації № 288 від 06.07.2017 року було змінено номер квартири АДРЕСА_1 та присвоєно цій квартирі номер АДРЕСА_7 , апеляційний суд вважає за необхідне допустити поворот виконання рішення.

Одночасно, апеляційний суд роз`яснює позивачу право на повторне звернення до суду з позовними вимогами про поділ майна подружжя з врахуванням вище встановлених обставин справи та залученням осіб, прав та інтересів яких можуть стосуватися відповідні вимоги.

На підставі вище викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 22 жовтня 2019 року, рішення Приморського районного суду міста Одеси від 10 травня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя відмовити.

Допустити поворот виконання рішення Приморського районного суду міста Одеси від 10 травня 2017 року встановивши, що це рішення є підставою для скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення про державну реєстрацію про право власності за ОСОБА_1 на квартиру в АДРЕСА_8 та вилучення відповідного запису з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також для скасування розпорядження Приморської районної адміністрації від 06.07.2017 року № 288 «Про зміну номера квартири АДРЕСА_1 ».

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

Повний текст цієї постанови складено 28 грудня 2020 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

24.12.2020 року м. Одеса