Справа № 211/1279/20
Провадження № 2/211/1151/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02 листопада 2020 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Сарат Н.О.

секретаря Зоріної С.М.

у відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Перший Український міжнародний банк" про захист прав споживачів, визнання кредитного договору частково не дійсним, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Перший Український міжнародний банк" про захист прав споживачів, визнання кредитного договору частково не дійсним.

Ухвалою судді Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.03.2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою судді Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.03.2020 року було витребувано докази по справі.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказала, що 28.05.2013 року між ОСОБА_1 та АТ "Банк Ренесанс Капітал" був укладений кредитний договір № GP-4564581. В червні 2018 року ПАТ "Перший Український міжнародний банк", який став правонаступником АТ "Банк Ренесанс Капітал", звернулися з заявою до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про видачу виконавчого напису. 06.06.2018 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. видав виконавчий напис згідно якого з позивача за період з 24.05.2017 року по 24.05.2018 року стягнуто заборгованість в розмірі 81971,47 грн. , з них: заборгованість за сумою кредиту -33469,43 грн., прострочена заборгованість за комісією - 42745,45 грн., прострочена заборгованість по процентах - 4175,05 грн., строкова заборгованість за сумою кредиту в розмірі - 984,31 грн., строкова заборгованість за комісією - 593,44 грн., строкова заборгованість по процентах - 3,79 грн. За комісією банк, як комісіонер, повинен був надати позивачеві документи як комітенту, які б підтвердили виконання договору комісії, лише після цього мав би право на винагороду. Тому позивач просить суд визнати частково не дійсним кредитний договір № GP-4564581 від 28.05.2013 року укладений між ОСОБА_1 та АТ «Банк Ренесанс Капітал» правонаступником якого є ПАТ «Перший Український міжнародний банк». Самого кредитного договору в позивача не має, але в нього є Пропозиція укласти договір (оферта) в якому в п.2.6 вказано, що розмір комісії за обслуговування кредиту складає 2,3% та графік платежів за кредитним договором, в якому вказано, що комісія за обслуговування кредитом складає з 9.06.2013 року по 29.05.2018 року, щомісячно - 1149,99 грн., що в сумі складає 68999,4 грн., ця сума і є ціною позову, з чим позивач не погоджується та вважає такі нарахування незаконними, так як вказана начебто послуга не відповідає вимогам Конституції України, Закону України «Про захист прав споживачів», нормам ЦК України. В п. 2.1 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постановою НБУ № 168 від 10.05.2007 р. та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25.05.2007 р. за № 541/13808. Пунктом 3.7 зазначених Правил також вказано, що «якщо умовами кредитного договору передбачено або допускається використання кількох альтернативних варіантів надання банківських послуг, ... банк зобов`язаний надати клієнту вичерпну інформацію про вартість кожного з альтернативних варіантів надання послуг». Отже, банк зобов`язаний надати інформацію щодо форм кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у том числі між зобов`язаннями споживача, а також інформацію щодо переваг та недоліків пропонованих схем кредитування. Але, крім умов укладеного Договору, банк позивачеві більш нічого не запропонував, що вплинуло на його свідомий вибір, вірніше вибір без варіантів. Таким чином, у позивача не було свідомого вибору та він міг підписати даний Договір лише на умовах, запропонованих відповідачем. Такі ж висновки підтвердив і Конституційний Суд України у своєму рішенні № 15-рп/2011 від 10.11.2011 р.Згідно п. 3.1 та п. 3.3 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту»: банки зобов`язані саме в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту вартості всіх супутніх послуг, а саме: перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісії (тарифів) банку, що пов`язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касов< обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо Кредитний договір має містити графік платежів у розрізі погашення основного боргу сплати процентів за користування кредитом та вартості всіх супутніх послуг. Національний Банк України у своєму листі № 40-117/2093-6134 від 16.06.2007 р. зазначив, що при визначенні переліку супутніх послуг банки мають керуватися положеннями ч. 1 ст. 509 ЦК України (відповідно до яких об`єктом зобов`язання є дії однієї сторони на користь другої), а також вимогами ч. 17 ст. 1 Закону, ч. 5 ст. 1 розділу І та ст. 4 розділу II Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». У зобов`язанні мають бути чітко визначені його суб`єкти та конкретизований його об`єкт. Відсутність або невизначеність (недостатня визначеність) зазначених елементів зобов`язання може бути підставою для оспорювання (або невизнання) факту виникнення зобов`язальних відносин. У разі декларування банком у договорі зі споживачем будь якої послуги, споживач має право не тільки знати в деталях предмет задекларованої послуги, а також отримати зазначену послугу належної якості, відповідно до умов договору. З урахуванням вищезазначеного, до переліку супутніх послуг, які можуть бути надані споживачеві при наданні банком споживчого кредиту, зокрема можуть відноситися: забезпечення обслуговування кредитної заборгованості, що, наприклад, пов`язано з бажанням позичальника отримувати виписки за кредитним/картковим рахунком, здійснення валютно-обмінних операцій, надання консультаційних, у тому числі юридичних, послуг тощо. Отже, комісійну винагороду банку за обслуговування кредитом, що відноситься до складу інших платежів, позивач не має сплачувати взагалі. Також , позивач вважаю, що він не має сплачувати і вказані платежі, оскільки банком детального розпису по вартості зазначених послуг не надано. А, відповідно, не надано і детального розпису сукупної вартості кредиту, що передбачено чинним законодавством України. Вартість обслуговування кредитом зменшується з погашенням тіла кредиту, а отже цей пункт завуальований та насправді приховує процентну додаткову ставку по кредиту.

Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позову.

Представник відповідача, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника та просили в задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини.

28.05.2013 року між ОСОБА_1 та АТ "Банк Ренесанс Капітал" був укладений кредитний договір № GP-4564581.

В червні 2018 року ПАТ "Перший Український міжнародний банк", який став правонаступником АТ "Банк Ренесанс Капітал", звернулися з заявою до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про видачу виконавчого напису.

06.06.2018 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. видав виконавчий напис згідно якого з позивача за період з 24.05.2017 року по 24.05.2018 року стягнуто заборгованість в розмірі 81971,47 грн. , з них: заборгованість за сумою кредиту -33469,43 грн., прострочена заборгованість за комісією - 42745,45 грн., прострочена заборгованість по процентах - 4175,05 грн., строкова заборгованість за сумою кредиту в розмірі - 984,31 грн., строкова заборгованість за комісією - 593,44 грн., строкова заборгованість по процентах - 3,79 грн.

В Пропозиції укласти договір (оферта) в якому в п.2.6 вказано, що розмір комісії за обслуговування кредиту складає 2,3% та графік платежів за кредитним договором, в якому вказано, що комісія за обслуговування кредитом складає з 9.06.2013 року по 29.05.2018 року, щомісячно - 1149,99 грн., що в сумі складає 68999,4 грн.

Статтею 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладання спірних договорів) кредитодавець перед укладенням договору про надання споживчого кредиту зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця та кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладання спірних договорів) визначено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця.

Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладання спірних договорів), яка регулює визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Несправедливими є зобов`язання, які виникають із положень договору про споживчий кредит та які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними (окремих положень, а не договору в цілому).

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Згідно п. 3.1 та п. 3.3 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту»: банки зобов`язані саме в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту, вартості всіх супутніх послуг, а саме: перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов`язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо. Кредитний договір має містити графік платежів у розрізі погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом та вартості всіх супутніх послуг.

В п. 3.4 зазначених Правил йдеться про те, що банки зобов`язані в кредитному договорі зазначати вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу, та обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов`язкових платежів, тарифів).

Отже, комісійну винагороду банку за обслуговування кредитом, що відноситься до складу інших платежів, позивач не має сплачувати взагалі. Також, вважає, що не має сплачувати і вказані платежі, оскільки банком детального розпису по вартості зазначених послуг не надано. А, відповідно, не надано і детального розпису сукупної вартості кредиту, що передбачено чинним законодавством України. Вартість обслуговування кредитом зменшується з погашенням тіла кредиту, а отже цей пункт завуальований та насправді приховує процентну додаткову ставку по кредиту.

Крім того, кожна супутня послуга, до яких відноситься і зазначена плата повинна обґрунтовуватися нормативними актами з відповідним обґрунтуванням тарифу. Але зазначена послуга жодним нормативним актом не була обґрунтована. Тобто вона є такою, що визначена лише на власний розсуд банком, а також на власний розсуд банком був визначений і тариф по цій послузі.

Таким чином щомісячні нарахування як плата за обслуговування кредитом є незаконними.

У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21 серпня 2019 року по справі № 308/10570/15-ц (провадження № 61-31942св18) та від 27 грудня 2018 року по справі № 695/3474/17 (провадження № № 61-21827 св 18).

Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Слід зазначити, що хоча і відповідачем перелічено послуги за які саме позивачу встановлено плату за обслуговування кредитної заборгованості, однак відповідачем суду не даного жодного належного доказу, що дані послуги були виконані. На думку суду, лише формально зазначаючи перелік послуг в кредитному договорі, без зазначення сум, тарифів за надання конкретної послуги та відповідного розрахунку, які в сукупності включають в себе плату за обслуговування кредитної заборгованості не є підставою для визначення конкретної суми за такі послуги, яка підлягає стягненню, та можуть бути нараховані по факту надання таких послуг.

Нормами цивільного законодавства передбачено як визнання правочину недійсним в цілому, так і визнання недійсним окремих його положень, а також передбачено можливість визнання правочину недійсним в цілому, якщо недійсність окремих його положень тягне за собою недійсність інших його частин і недійсність правочину в цілому.

Відповідно до статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

На підставі викладеного, суд вважає, що в п .2.6, що стосується розрахунку «комісії за обслуговування» графа таблиці кредитного договору № GP-4564581 від 28.05.2013 року, між ОСОБА_1 та АТ "Банк Ренесанс Капітал", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Перший Український міжнародний банк" є незаконними, не відповідають вимогам справедливості та суперечить ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно вимоги в перо визнання їх недійсними підлягають задоволенню.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1ст. 2 ЦПК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, однак позивач при подачі позову до суду частиною 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнена від сплати судового збору, тому він підлягає стягненню з відповідача на користь держави, а витрати на юридичну допомогу на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 215, 216, 220, 628, 638, 799,806 ЦК України, ст..ст. 10, 12,13, 141, 263, 265, 280-284 ЦПК ЦПК України,суд ,-

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Перший Український міжнародний банк" про захист прав споживачів, визнання кредитного договору частково не дійсним - задовольнити.

Визнати недійсним нарахування по кредитному договору № GP-4564581 від 28.05.2013 року укладеного між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством "Банк Ренесанс Капітал" правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство " Перший Український міжнародний банк" в частині комісії за обслуговування кредиту, яка складає 2,3 % та відповідно до графіка платежів за кредитним договором складає з 09.06.2013 року по 29.05.2018 року, щомісячно - 1149,99 грн., що в сумі складає 68999,40 гривень.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Перший Український міжнародний банк" (, місцезнаходження за адресою: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4) на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 судові витрати на правову допомогу в сумі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Перший Український міжнародний банк" (, місцезнаходження за адресою: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4) на користь держави судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його винесення. Якщо було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 13.11.2020 року.

Суддя: Н. О. Сарат