09.11.2020
справа № 642/5673/20
провадження №2/642/1633/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про забезпечення позову

09 листопада 2020 року суддя Ленінського районного суду м. Харкова (діє на підставі п.3 розділу ХІІ прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 30.09.2016р.) ОСОБА_1 , розглянувши заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову,-

в с т а н о в и в:

В провадженні суду на розгляді знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Ухвалою Ленінського райсуду м. Харкова від 09.11.2020 провадження відкрито в порядку загального позовного провадження. Справу призначено у підготовчє засідання.

06.11.2020 позивачка ОСОБА_2 подала до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_3 .

В обґрунтування заяви про забезпечення позову посилається на те, що предметом позову є про стягнення боргу. В позові просить стягнути з відповідача на її користь суму боргу в розмірі 8000 доларів США, пред`явлення даного позову може спонукати відповідача до здійснення будь-якого відчуження належного йому майна, що в подальшому може привести до невиконання рішення по справі.

Відповідно до положень ч.1 ст. 153 ЦПК України дана заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Дослідивши заяву та додані матеріали, суд приходить до наступного.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Так, згідно п. 43 рішення ЄСПЛ по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, шляхом накладенням арешту на майно.

Відповідно до ч. ч. 5-7 ст.153 ЦПК України, залежно від обставин справи, суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову, підстави його обрання та вирішує питання про зустрічне забезпечення.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно п. 6 зазначеної Постанови, особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Аналізуючи предмет спору і зміст заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно виник реальний спір з приводу стягнення боргу.

Невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

В позові позивачка просить стягнути з відповідача на її користь суму боргу в розмірі 8000 доларів США, що є еквівалентом 227506,40 гривень за курсом НБУ станом на 30.10.2020 року.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову, та накладає арешт на майно відповідача в межах суми пред`явленого позову.

Відповідно до ч. 10 ст. 153 ЦПК України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд,-

постановив:

Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову - задовольнити частково.

В порядку забезпечення позову накласти арешт на майно, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 в межах суми пред`явленого позову.

В іншій частині залишити без задоволення.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Копію ухвали направити для виконання до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби Холодногірського та Новобаварського районах м.Харкова Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Харків).

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду може бути оскарженав апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Харковашляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Є.Б. Ольховський