1Справа № 335/9227/20 2-н/335/368/2020
УХВАЛА
про відмову у видачі судового наказу
5 листопада 2020 р. суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Соболєва І.П., ознайомившись із заявою концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
30.10.2020 до суду надійшла заява концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за теплову енергію, що постачалась в нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , прим. 2 за період з січня 2018 р. по квітень 2020 р. в розмірі 16 999,95 грн., пені в розмірі 148,63 грн., інфляційних втрат в розмірі 857,31 грн. та трьох відсотків річних в розмірі 770,98 грн.
Згідно з частиною 5 статті 165 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України у разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника.
30.10.2020 в порядку частини 5 статті 165 ЦПК України судом здійснено запит до відповідного органу реєстрації місця проживання фізичної особи-боржника.
04.11.2020 до суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання фізичної особи-боржника, згідно із якою ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 11.05.2005 по теперішній час.
Відповідно до частини 1 статті 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.
Частиною 1 статті 27 ЦПК України встановлено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Разом з тим, ч. 1 ст. 30 ЦПК України встановлює виключну підсудність для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна, які пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.
Концерн «МТМ» звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за теплову енергію, що постачалась в нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , тобто до приміщення, що розташоване на адміністративній території Дніпровського району м. Запоріжжя.
Отже, за правилом, встановленим ч. 1 ст. 30 ЦПК України, відповідний позов (заява) має пред`являтись до суду за місцем знаходження нерухомого майна, з приводу утримання якого виник спір.
Таким чином, дана заява про видачу судового наказу не підсудна Орджонікідзевському районному суду м. Запоріжжя.
Частиною 8 ст. 165 ЦПК України передбачено, що якщо за результатами розгляду отриманих судом відомостей про місцезнаходження боржника - юридичної особи або фізичної особи - підприємця буде встановлено, що заява про видачу судового наказу не підсудна цьому суду, суд не пізніше десяти днів з дня надходження заяви постановляє ухвалу про передачу заяви про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами за підсудністю
Із заяви про видачу судового наказу та доданих до неї документів випливає, що боржник ОСОБА_1 не має статусу фізичної особи-підприємця, у зв`язку із чим положення частини 8 статті 165 ЦПК України не можуть бути застосовані судом.
При цьому, згідно з пунктом 9 частини 1 статті 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням правил підсудності.
Крім того, за вимогами пункту 3 частини 1 статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.
Однак, стягувач, звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу, крім основної суми боргу, індексу інфляції та 3 відсотків річних, також просив стягнути з боржника пеню в розмірі 148,63 грн., що не узгоджується з приписами пункту 3 частини 1 статті 161 ЦПК України.
При цьому, вважаю, що всі заявлені концерном «МТМ» вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий.
Як передбачено пунктом 3 частини 1 статті 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.
За таких обставин, доходжу до висновку про відмову у видачі судового наказу, роз`яснивши заявникові, що відповідно до частини другої статті 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків. Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 36 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.
В даному випадку, оскільки боржник ОСОБА_1 має різні адреси постачання послуг та реєстрації (проживання), вважаю, що вимоги концерну «МТМ» доцільно розглядати в порядку позовного, а не наказного провадження, з урахуванням правил територіальної підсудності.
Відповідно до ч. 2 ст. 164 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 27, 162, 165, 164, 166 ЦПК України, суддя
Відмовити у видачі судового наказу за заявою концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя І.П. Соболєва