РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2020 року

м. Рівне

Справа № 569/19105/19

Провадження № 22-ц/4815/1072/20

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Шимківа С.С.,

суддів: Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Державне підприємство «Бурштин України»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Державного підприємства «Бурштин України», яка подана його представником адвокатом Стецюком М.Ю. на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 липня 2020 року (ухвалене у складі судді Кучиної Н.Г.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Бурштин України» про невиплату розрахункових та непроведенні розрахунку при звільненні, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовною заявою до Державного підприємства «Бурштин України» про невиплату розрахункових та непроведенні розрахунку при її звільненні.

В обґрунтування позову вказує, що згідно наказу №20-К від 22.07.2019 року «Про припинення трудового договору» її було звільнено з посади заступника головного бухгалтера 29 липня 2019 року за угодою сторін (1 ст. 36 КЗпП України) з виплатою компенсації за невикористані 27 календарні дні щорічної основної відпустки, з них 24 к.д. за період роботи з 14.05.2018 року по 13.05.2019 року та 3 к.д. за період роботи з 14.05.2019 року по 29.07.2019 року та 3 календарних днів додаткової відпустки за ненормований робочий день (всього 30 к.д). Однак, відповідач не виконав свого обов`язку щодо повної та своєчасної виплати позивачу всіх належних коштів у зв`язку із звільненням працівника. Також, цим наказом було зобов`язано бухгалтерію підприємства провести належні розрахунки у визначений законодавством термін. Вважає, що має право на грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, у зв`язку з чим вона звернулася до суду із даним позовом.

Збільшивши позовні вимоги, просить суд стягнути грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в сумі 10613,02 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 94 486,50 грн..

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 07 липня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Бурштин України» про невиплату розрахункових та непроведенні розрахунку при звільненні задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства «Бурштин України» на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в сумі 10613 грн. 02 коп., нарахованих без утримання податку й інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з Державного підприємства «Бурштин України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 50 000 грн. 00 коп., нарахованих без утримання податку й інших обов`язкових платежів.

Додатковим рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 липня 2020 року стягнуто Державного підприємства «Бурштин України» на користь ОСОБА_1 5500 грн. судових витрат пов`язаних з правничою допомогою адвоката.

Покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, представник Державного підприємства «Бурштин України» адвокат Стецюк М.Ю. оскаржив рішення суду в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі представник відповідача заперечує проти позовних вимог в повному обсязі, вважає їх неправомірними. Свої заперечення обґрунтовує тим, що на підприємстві відсутні документи, що підтверджують факт припинення трудових відносин між працівником - заступником головного бухгалтера ОСОБА_1 та ДП «Бурштин України». Зазначає, що проводилися пошуки оригіналів документів на підставі яких було звільнено позивача та зверталися до правоохоронних органів щодо неналежного виконання своїх службових обов`язків посадовими особами підприємства та щодо фактів внесення службовими особами до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, а також складання і видача завідомо неправдивих документів. Стверджує, що 29.07.2019 року звільнення ОСОБА_1 не проводилося, будь-яких наказів із даного приводу т.в.о. генерального директора ДП «Бурштин України» ОСОБА_2 особисто не підписував, печатки не ставив та з такими наказами не ознайомлювався.

Вважає, що станом на 29.07.2019 року та по сьогоднішній день неможливо встановити правомірність та законність звільнення ОСОБА_1 так як відповідно до документації, наявної на підприємстві ДП «Бурштин України», припинення трудових відносин у передбачений законом спосіб із ОСОБА_1 не відбувалося.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

В силу статті 2 Закону України "Про оплату праці" структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також заохочувальних та компенсаційних виплат.

До останніх належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові й матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Тобто, компенсація за невикористану відпустку входить до структури заробітної плати, тому звернення до суду за захистом такого права не обмежено будь-яким строком.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про відпустки" право на відпустки забезпечується гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом.

Судом встановлено, що відповідно до наказу №20-К від 22.07.2019 року «Про припинення трудового договору» ОСОБА_1 було звільнено з посади заступника головного бухгалтера ДП «Бурштин України» 29 липня 2019 року за угодою сторін (п.1 ст. 36 КЗпП України) з виплатою компенсації за невикористанні 27 календарних днів щорічної основної відпустки з них: 24 к.д. за період роботи з 14.05.2018 року по 13.05.2019 року та 3 к.д. за період роботи з 14.05.2019 року по 29.07.2019 року та 3 календарних днів додаткової відпустки за ненормований робочий день (всього 30 к.д).

Позивачу не було здійснено у день звільнення компенсацію за невикористані дні відпустки, що складає 10 613,02 грн..

Відповідно до ч. 1 статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Оскільки, як зазначає позивач, заробітна плата їй проводилася у безготівковому перерахунку на особовий рахунок, який відкритий у ПАТ КБ «Приватбанк», тому підстав для звернення до відповідача у день звільнення чи після його звільнення для проведення з ним розрахунку, не було.

Твердження відповідача про те, що нараховані кошти позивачу, не могли бути виплачені з тієї причини, що не вважали звільненою ОСОБА_1 з підприємства, оскільки не було оригіналів документів на підставі яких вона була звільнена, не заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах суду наявні копії документів, а саме наказ №20-к від 22.07.2019р. про припинення трудового договору з ОСОБА_1 , підписаний в.о. генерального директора ОСОБА_3 , погоджено юрисконсультом 1 категорії В.А. Мелянчук.

Свідок ОСОБА_3 , будучи на час винесення наказу виконуючим обов`язки генерального директора підприємства, підтвердив наявність та достовірність наказу №20-к від 22.07.2019р. про припинення трудового договору з ОСОБА_1 ..

Порушення порядку та організації зберігання кадрової документації на підприємстві не може бути причиною затримки чи не здійснення розрахунку при звільненні працівника.

Відповідно до ст. 83 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористанні ним дні щорічної відпустки.

У день звільнення компенсацію за 30 днів невикористаної відпустки, позивачу не виплачено.

Враховуючи викладені вище обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність у позивача права на грошову компенсацію при звільненні через невикористання нею щорічних основних відпусток (всього 30 к.д.).

Порядок обчислення середньої заробітної плати (надалі Порядок), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до підпункту «а» пункту 1 названого документу передбачений ним порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках: нарахування надання працівникам щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або виплати їм компенсації за невикористані відпустки.

В силу пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати (пункт 5 Порядку).

Відповідно до пункту 7 Порядку - нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

При цьому, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до розрахунку, що містяться на а.с. 6 заробітна плата ОСОБА_1 була нарахована в наступному розмірі:

липень 2018 року 10194,54 грн.

серпень 2018 року 10194,54 грн.

вересень 2018 року 10146,00 грн.

жовтень 2018 року - 10703,05 грн.

листопад 2018 року - 10680,00 грн.

грудень 2018 року 11147,50 грн.

січень 2019 року - 8493,34 грн.

лютий 2019 року 10032,75 грн.

березень 2019 року 11147,50 грн.

квітень 2019 року 11147,50 грн.

травень 2019 року - 10134,09 грн.

червень 2019 року 11212, 81 грн.

Загальна сума отриманої заробітної плати 125233,62 грн.

Компенсація за невикористані дні основної відпустки, яка підлягає стягненню позивачу становить 10 613,02 грн.(125233,62 : 354=353,77 х 30 к.д.)

Зважаючи на те, що факт невиплати компенсації за невикористані дні щорічної відпустки позивачу, не спростовується відповідачем, а лише аргументується, що були відсутні оригінали наказів, та відповідно бухгалтерія не змогла виплатити належні суми коштів позивачу, тому невиплачені кошти позивачу в сумі 10 613,02 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Також, позивач просила стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки при звільненні, який складає 94 486,50 грн..

Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Виходячи із принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України.

Оцінка майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

До аналогічної правової позиції дійшла Велика Палата Верховного Суду, що викладена у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, яка, в силу положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, підлягає врахуванню при розгляді даної справи.

Сторонами не заперечувалося, що у день звільнення, з позивачем повний розрахунок проведений не був. Кошти не були виплачені і по день ухвалення судом рішення.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правомірність заявлених позивачем вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Також, вірним є висновок суду щодо доцільності зменшення середнього заробітку, однак колегія суддів вважає, що визначений судом розмір середнього заробітку в сумі 50 000 грн. не відповідає принципам розумності, справедливості та пропорційності.

Позивач більш ніж через рік після звільнення з роботи звернулася до суду з позовом до відповідача про виплату їй компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

При цьому, ОСОБА_1 , займаючи посаду заступника головного бухгалтера, не могла бути необізнаною в тривалості її відпустки, її використанні та праві на компенсацію при звільненні у разі наявності невикористаної відпустки.

Однак, на протязі року жодним чином не цікавилася та не зверталася до ДП «Бурштин України» з даним питанням, що свідчить про намагання отримати більші суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. У зв`язку з чим, розмір компенсації за невикористану відпустку є неспівмірним та непропорційним розміру середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає розумним та справедливим зменшити розмір середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні до 10 000 грн., у зв`язку з чим рішення суду в цій частині підлягає зміні.

Розподіл судових витрат між сторонами врегульовано статтею 141 ЦПК України. Відповідно до положень частини першої зазначеної статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Відповідно до правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у свої постанові від 30.01.2019 року у справі №910/4518/16, пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Якщо за результатом апеляційного розгляду судове рішення змінюється та зменшується сума коштів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, то відповідач має право на пропорційну компенсацію за рахунок позивача судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги. В іншій частині судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Бурштин України», яка подана його представником адвокатом Стецюком Максимом Юрійовичем задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 липня 2020 року в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з Державного підприємства «Бурштин України» на користь ОСОБА_1 , змінити, зменшивши його розмір до 10 000,00 грн..

У решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Бурштин України» судовий збір, за розгляд справи судом апеляційної інстанції, в розмірі 922,08 грн..

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Шимків С.С.

Судді: Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.