Справа № 344/96/16-ц
Провадження № 22-ц/4808/1352/20
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд області в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Бойчука І.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Капущак С.В.,

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 про перегляд ухвали Івано-Франківського міського суду від 15 березня 2016 року за нововиявленими обставинами, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на ухвалу Івано-Франківського міського суду, постановлену головуючим суддею Антоняком Т.М. 27 жовтня 2020 року,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 15 березня 2016 року відмовлено в задоволенні заяви представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 про визнання виконавчих листів стосовно виконання рішення Івано-Франківського міського суду від 14 липня 2006 року по справі №2-117/2006 та рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 листопада 2010 року такими, що не підлягають виконанню, та про стягнення в користь боржника ОСОБА_3 безпідставно одержаного.

У лютому 2017 року представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 звернувся із заявою про перегляд ухвали Івано-Франківського міського суду від 15 березня 2016 року за нововиявленими обставинами. В обґрунтування заяви ОСОБА_4 вказував, що внаслідок скасування 16 листопада 2007 року в касаційній інстанції рішення Івано-Франківського міського суду від 14 липня 2006 року поновились права ОСОБА_3 на квартиру по АДРЕСА_1 . При цьому, рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 листопада 2010 року не могло бути виконане в 2006 році. Вказаним рішенням не було вирішено питання державної реєстрації права власності від 03 липня 2003 року, а тому державна реєстрація права власності на квартиру по АДРЕСА_1 рахується за ОСОБА_3 з 03 липня 2003 року і по цей час. А тому, вважав представник ОСОБА_3 , ухвала Івано-Франківського міського суду від 15 березня 2016 року підлягає скасуванню.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 27 жовтня 2020 року в задоволенні заяви про перегляд ухвали Івано-Франківського міського суду від 15 березня 2016 року за нововиявленими обставинами відмовлено.

Не погоджуючись із даною ухвалою суду, представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу. Представник апелянта вказує на те, що судом першої інстанції не було враховано того, що при вирішенні даної справи по суті упродовж 2004-2010 років ОСОБА_5 було вчинено злочин. Однак, до відповідальності її притягнути не можна, оскільки вона померла. А тому, вказує представник ОСОБА_3 , неможливо завершити досудове розслідування цього злочину, оскільки немає кому вручити підозру. Крім того, представник апелянта зазначає, що суд першої інстанції не міг розглядати справу за участю в ній померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , що було встановлено досудовим слідством лише у 2018 році, але розглянув дану справу по суті. Крім того, представник відповідача вказує на те, що суд першої інстанції не залучив до участі в розгляді справи спадкоємицю ОСОБА_5 ОСОБА_1 та не витребував для розгляду справи з Івано-Франківського міського відділу поліції ГУНП України кримінальне провадження №0000016 від 01 січня 2015 року за ст. 358 ч.4 КК України, внаслідок чого не визнав судове рішення від 27 вересня 2010 року нечинним з тих підстав, що у недієздатної ОСОБА_5 законного представника не було, бо ОСОБА_6 ніколи таким представником не була. Крім того, суд першої інстанції не визнав, що справа вирішувалась на підроблених доказах на підставі амбулаторної картки ОСОБА_7 . Посилаючись на вищенаведене, представник ОСОБА_3 просить оскаржену ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

У надісланому на адресу суду відзиві заінтересована особа ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_3 заперечила. Додатково вказала, що питання з приводу відсутності позову ОСОБА_5 при постановленні Івано-Франківським міським судом 27 вересня 2010 року рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 , ОСОБА_1 до ОСОБА_8 , ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту, визнання недійсним правочину і визнання права власності на спадкове майно було відмовлено, у ОСОБА_3 не виникало, оскільки вказане рішення вона не оскаржувала, а отже погоджувалась із ним. ОСОБА_1 вважає, що вимоги заявника, на які він посилається, не є нововиявленими. Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 27 жовтня 2020 року вважає законною та обґрунтованою, а тому просить залишити її без змін.

В засідання апеляційного суду представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 не з`явився, однак надіслав заяву про розгляд справи без його участі.

В судове засідання з невідомих причин не з`явилась ОСОБА_3 , хоч судове повідомлення було вручено їй завчасно. Отже, є правові підстави для розгляду справи у її відсутності.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги представника апелянта заперечив. Додатково вказав, що правових підстав для перегляду ухвали Івано-Франківського міського суду від 15 березня 2016 року немає. Ухвалу суду першої інстанції вважає законною та обґрунтованою, а тому просить залишити її без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 , перевіривши письмові матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 2 ст. 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Колегія суддів зауважує, що вказаний перелік підстав для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Судове рішення не може переглядатися у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, визначені ч. 2 ст. 423 ЦПК України, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.

Згідно пунктів 27, 28 рішення Європейського Суду з прав людини від 18 листопада 2004 року у справі № 69529/01«Правєдная проти Росії» (Pravednaya v. Russia) та пункту 46 рішення Європейського Суду з прав людини від 06 грудня 2005 року у справі № 19960/04 «Попов проти Молдови» (Popov v. Moldova) процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду справи.

У пункті 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» дано роз`яснення про те, що нововиявлені обставини це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування в справі та можуть вплинути на висновки суду про права і обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини є істотними та можуть вплинути на висновки суду, тобто на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Апеляційний суд відхиляє доводи представника апелянта про те, що упродовж 2004-2010 років ОСОБА_5 було вчинено злочин, оскільки вони не підтвердженні ніякими документальними відомостями.

Не заслуговують уваги й посилання представника апелянта на те, що у недієздатної ОСОБА_5 законного представника не було, бо ОСОБА_6 ніколи таким представником не була, оскільки вони спростовуються рішенням Івано-Франківського міського суду від 26 лютого 2008 року, згідно якого встановлено опіку над ОСОБА_5 та призначено її опікуном ОСОБА_6 . Дане рішення набуло законної сили.

Інші доводи апеляційної скарги теж не дають підстав для висновку про наявність обставин, з якими норми чинного процесуального законодавства пов`язують можливість перегляду ухвали Івано-Франківського міського суду від 15 березня 2016 року за нововиявленими обставинами.

Правову оцінку всім доказам у їх сукупності суд першої інстанції дав в процесі розгляду даної справи, тому підстав для перегляду ухвали суду від 15 березня 2016 року немає.

Також апеляційний суд зауважує, що рішеннями Європейського суду з прав людини встановлена неможливість скасування судових рішень, які набрали чинності, з непередбачених законом підстав або з підстав, які завуальовані під такі, що регламентовані законодавством.

У відповідності до ст.124 Конституції України та ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод, 1950 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною законодавства України, не гарантує право на поновлення розгляду у справі, в якій винесено остаточне рішення (справи: Козак проти України; Кучеренко проти України та інші).

Європейський Суд з прав людини, рішення якого є джерелом права в Україні, зокрема зазначив, що одним із основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів. Правова певність передбачає дотримання принципу остаточності рішення. недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Цей принцип полягає в тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи.

Враховуючи вище наведене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для перегляду ухвали Івано-Франківського міського суду від 15 березня 2016 року за нововиявленими обставинами.

Керуючись ст. ст. 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 27 жовтня 2020 року в даній справі без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Головуючий: В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчук

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 30 грудня 2020 року.