ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Справа №636/4242/19
Провадження №2/636/572/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року м. Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Оболєнської С.А.,

за участю:

секретаря судового засідання - Гамоліної О.В.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

представника третьої особи - Алексюк Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Чугуєві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

встановив:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення його батьківських прав стосовно їх малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнення з нього аліментів на її утримання в розмірі 2000,00 грн щомісячно.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилалася на те, що вони з відповідачем перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_2 в них народилася донька ОСОБА_5 . Коли дитині виповнилося два тижні, вона вимушена була переїхати до родичів, оскільки донька заважала відповідачу спати вночі. З того часу вони з відповідачем разом не проживають, жодних відносин не підтримують. Тобто з народження дитини відповідач їй у вихованні та утриманні доньки не допомагав, не піклувався про її фізичний та духовний розвиток, про її здоров`я, взагалі з донькою не спілкувався. Жодних перепон для їх спілкування вона не чинила. Відповідач повністю самоусунувся від виховання та забезпечення інтересів та потреб дитини. Батьки та родичі відповідача також не спілкуються з донькою, ніякої допомоги не надають, участі у її вихованні не приймають, дитина навіть не знає їх. Усі питання щодо виховання, забезпечення та розвитку доньки вирішуються нею самостійно, без участі та підтримки з боку відповідача та його батьків. 07.11.2015 року вона вийшла заміж, її чоловік дуже любить доньку, утримує та виховує її як рідну, має намір удочерити її. Донька дуже прив`язана до нього, вважає його своїм батьком, а батьків чоловіка - своїми дідусем та бабусею. Вони з чоловіком прикладають всі зусилля для розвитку дитини, яка відвідує різні гуртки. На даний час вони проживають у двокімнатній квартирі з сучасним ремонтом та обладнанням, в якій створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини. Беручи до уваги викладені обставини, починаючи з 2013 року, відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, повністю самоусунувся від їх виконання та відмовляється в добровільному порядку надавати їй матеріальну допомогу на утримання доньки, у зв`язку з чим вона просить позбавити його батьківських прав стосовно доньки та стягнути з нього аліменти на її утримання в розмірі 2000,00 грн щомісячно.

Ухвалою від 18.10.2019 року справа прийнята до розгляду та провадження у ній відкрито.

Ухвалою від 27.11.2019 року підготовче провадження по справі закрито та справа призначена до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просили їх задовольнити та надала пояснення, аналогічні викладеним в позові та відповіді на відзив.

Відповідач та його представник позов визнали частково, не заперечували проти стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, проти позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав заперечували, надали відзив на позов, в якому зазначили, що викладені в позові факти не відповідають дійсності, оскільки відповідач поїхав від позивача з с. Виноградне після сварки на ґрунті особистих стосунків, після чого декілька разів приїздив, намагаючись відновити стосунки та побачити доньку, але позивач на телефонні дзвінки не відповідала, її мати не давала йому змоги зайти до подвір`я, щоб поспілкуватися з позивачем та побачити доньку. Приблизно через півроку позивач зі своє матір`ю продали будинок і виїхали до м. Кропивницький (колишній Кіровоград), куди він неодноразово приїздив, але позивач з ним так і не зустрілася, дитину для побачення та спілкування не надала, на його пропозиції прийняти грошові кошти для утримання дитини матір позивача заявила, що їм від нього нічого не потрібно, доньки він ніколи не побачить та щоб не приїздив та їх не турбував. Останній раз він приїздив до м. Кропивницький приблизно 2016-2017 р.р., але дізнався від мешканців квартири, що вони там вже не проживають. З того часу він взагалі не знав, де мешкає позивач з їх донькою, так як вони в черговий раз змінили номери телефонів. Про їх місцезнаходження він дізнався, коли отримав позовну заяву. Відповідач має постійне місце роботи, отримує дохід 6000,00 щомісячно, має постійне місце проживання, де характеризується позитивно, раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, не зловживає алкогольними напоями, не вживає наркотичних засобів, не має психічних розладів здоров`я. Зазначене свідчить, що відповідач бажає приймати участь у вихованні та утриманні доньки, але позивач чинить йому в цьому перешкоди, що можуть підтвердити свідки, які їздили разом з ним до позивача та дитини, тому просить в задоволенні позову в частині позбавлення відповідача батьківських прав стосовно його малолітньої доньки відмовити.

Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому зазначено, що викладені у відзиві обставини не відповідають дійсності, побудовані виключно на думках, бажаннях та відвертому обмані. Так, надана позитивна характеристика відповідача містить відомості, які є протилежними дійсності, оскільки від родичів відповідача 13.09.2011 року, 07.08.2013 року, 09.08.2013 року та 16.09.2013 року до Веселинівського ВП надходили звернення про його неправомірні дії, які внесені до ЄРДР, тому вважає надану характеристику недостовірним доказом. Позивач не чинила відповідачу перешкоди у спілкуванні з дитиною, відповідач на свій розсуд самоусунувся від виховання, забезпечення усіх інших інтересів та потреб дитини. З осені 2013 року мати позивача з відповідачем не бачилася. Більше того, з липня 2015 року до травня 2018 року вона знаходилася за межами України, оскільки безперервно працювала за кордоном, тому посилання відповідача про те, що він з нею зустрічався та пропонував кошти на утримання дитини є відвертим обманом. Також, посилання відповідача про те, що він приїздив до м. Кіровограда у 2016-2017 р.р. і хтось йому повідомив, що квартира продана є черговим обманом, оскільки до літа 2018 року у ній мешкала рідна сестра позивача і відповідач жодного разу не приходив до квартири, ані сам, ані з кимось. Отже, всі посилання відповідача не підтверджені жодним належним, достовірним та допустимим доказом.

Від представника відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначено, що невідомо, що невідомо, яким чином та з яких джерел отримана інформація щодо неправомірних дій відповідача. Докази в обґрунтування заявлених вимог щодо створення позивачем перешкод відповідачу у спілкуванні з донькою, будуть надані та досліджені під час судового розгляду. Отже, відповідь на відзив не спростовує доводи, викладені у відзиві на позов, а тому зазначене свідчить про відсутність будь-яких підстав для задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, представника третьої особи, свідків, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, приходить до наступного.

Позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_2 є батьками малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.12).

Відповідно до копії довідок про реєстрацію місця проживання особи № 03-10-40/64 від 12.02.2018 року та № 03-10-32/5037 від 10.09.2019 року (а.с.23,24) малолітня ОСОБА_6 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з матір`ю - позивачем по справі ОСОБА_4 , та чоловіком останньої, ОСОБА_7 , шлюб між якими зареєстровано 07.11.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , актовий запис № 396 (а.с.14). Зазначена квартира належить матері чоловіка позивача - ОСОБА_8 , про що свідчить договір купівлі-продажу, посвідчений 12.03.2011 року приватним нотаріусом Чугуївського МНО Харківської області Слюніним О.М., реєстровий № 510, та витяг з Державного реєстру правочинів № 9665180 від 12.03.2011 року (а.с.18,19).

Згідно акту обстеження умов проживання комісії Служби у справах дітей виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області від 25 листопада 2019 року умови проживання дитини добрі, ОСОБА_5 забезпечена необхідними речами, одягом, шкільним приладдям відповідно до її віку та потребам, вважає своїм батьком ОСОБА_9 , відносини між ними теплі, дружні (а.с.90).

Відповідно до характеристики та довідки Чугуївського НВК «ЗОШ І-ІІІ ступенів - гімназія №5 Чугуївської міської ради Харківської області» № 224 від 29.10.2019 року вихованням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , займаються мама, ОСОБА_4 , та ОСОБА_7 , який (з дозволу мами) забирає дівчинку зі шкоди, відвозить на гуртки, до музичної школи, відвідує батьківські збори, свята, виступи танцювального гуртка «Крапельки», членом якого є ОСОБА_5 . Мати та вітчим постійно контролюють процес навчання доньки, завжди надають їй допомогу, активно впливають на її особистий розвиток. Батько дитини, ОСОБА_2 , до школи ніколи не приходив, успіхами дитини не цікавився (а.с.85). Згідно довідки відділу культури та туризму Чугуївської дитячої музичної школи № 34 від 29.10.2019 року ОСОБА_6 навчається в Чугуївській дитячій музичній школі, дитину приводять до школи та забирають після занять мати та вітчим, батько дитини до шкоди не приходив, успіхами дитини ніколи не цікавився (а.с.84). Згідно довідки КП «Чугуївський МЦП МСД» № 01-12/573 від 29.10.2019 року ОСОБА_6 спостерігається сімейним лікарем з 09.02.2015 року. Лікуванням та оздоровленням дитини займаються мати та вітчим, у супроводі яких по черзі дитина відвідує лікаря. Батько дитини до сімейного лікаря з приводу здоров`я дитини жодного разу не звертався (а.с.88). Відповідно до довідки Чугуївського ДНЗ (ясла-садок) №8 Чугуївської міської ради Харківської області за час перебування дівчинки в ДНЗ (ясла-садок) №8 мати ОСОБА_4 та її чоловік ОСОБА_7 цікавилися інтересами дитини, відвідували батьківські збори, сплачували за харчування дівчинки, забирали дитину додому. Батька ОСОБА_2 за час перебування дитини в закладі адміністрація і вихователі не бачили (а.с.91).

Рішенням комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області № 14/1 від 26.11.2019 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області № 355 від 13.12.2019 року, зроблено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.130,131).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У рішення по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав.

Згідно з частиною шостою статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд вважає, що висновок комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області № 14/1 від 26.11.2019 року, затверджений рішенням виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області № 355 від 13.12.2019 року, про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ., винесено без достатніх правових підстав, оскільки він недостатньо обґрунтований, має формальний характер.

Згідно характеристики Веселинівського відділення Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_2 за місцем проживання характеризується позитивно, спиртними напоями не зловживає, наркотичні речовини не вживає, до адміністративної відповідальності не притягувався. За час проживання скаргу від сусідів та односельчан відносно ОСОБА_2 не надходило (а.с.45).

До показів свідків ОСОБА_8 - матері чоловіка позивача, ОСОБА_10 - брата чоловіка позивача та ОСОБА_11 - рідної сестри позивача щодо невиконання ОСОБА_2 батьківських обов`язків стосовно його малолітньої доньки суд ставиться критично, оскільки вони є близькими родичами позивача та її чоловіка.

До показів свідка ОСОБА_12 - матері відповідача, щодо вживання ОСОБА_2 заходів для спілкування з донькою суд також ставиться критично, оскільки вона є близьким родичем відповідача.

Судом встановлено, що конфліктні відносини сторін, проживання дитини в сім`ї матері стали причинами усунення батька від виховання доньки.

Суд вважає, що відповідач мав можливість вживати більше заходів для отримання можливості брати участь у вихованні доньки, однак зазначене не свідчить про наявність підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Обставини справи не містять в собі доказів, які б свідчили про винне, свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а навпаки свідчать про його бажання бачити та спілкуватися з донькою, про що також зазначено під час розгляду справи свідками ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , приймати участь у фізичному та духовному розвитку дитини, надавати необхідну матеріальну допомогу та підтримку для її виховання, та про наявні перешкоди в цьому з боку позивача.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав не буде відповідати меті такого заходу: захисту інтересів дитини та стимулювання батька щодо належного виконання своїх обов`язків, та не забезпечить інтереси дитини, оскільки остаточно розірве її зв`язок із батьком.

Встановивши відсутність свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, суд приходить до висновку про відсутність підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .

Відповідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно ч. 1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Виходячи зі змісту ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача частково та стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду до досягнення дитиною повноліття.

Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 5, 13, 76-81, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітньої доньки, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 (дві тисячі) грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня звернення з позовом до суду, тобто з 10.10.2019 року, до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дочки, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків покласти на Службу у справах дітей виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у дохід держави в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до або через Чугуївський міський суд Харківської області.

Позивач: ОСОБА_4 , ІН НОМЕР_3 , паспорт НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІН НОМЕР_5 , паспорт НОМЕР_6 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області, , адреса місцезнаходження: вул. Старонікольська, 37, м. Чугуїв, Харківська область.

Суддя: С.А. Оболєнська