Справа № 199/3038/20
(2/199/1486/20)
РІШЕННЯ

Іменем України

02.11.2020 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Куземі О.Г., розглянувши у порядку спрощеного провадження в залі суду м. Дніпра цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ТАС»,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, просив стягнути з нього в матеріальні збитки в розмірі 9225,46 грн., моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн., судові витрати у вигляді витрат на оплату послуг експерта автотоварознавця в розмірі 3000,00 грн., витрат на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн., судового збору в розмірі 840,80 грн.

У підтвердження своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 06 травня 2017 року о 11:50 год. у м. Дніпро, по вул. Передовій, на перехресті з Полтавським шосе сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілю ЗАЗ-DAEWOO, номерний знак НОМЕР_1 , який належить позивачу, та автомобілем ЗАЗ-DAEWOO LANOS, номерний знак НОМЕР_2 під керуванням відповідача по справі. Згідно постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07.06.2017 року по справі № 199/3264/17 винним у вчиненні ДТП визнано відповідача по справі.

Про настання страхового випадку було повідомлено ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ТАС». ПАТ «СК «ТАС» направило позивача на своє акредитоване СТО, де в умовах СТО було проведено повне обстеження автомобіля. 15.05.2017 на підставі цього обстеження був виданий розрахунок для відновлювального ремонту, згідно якого сума наданих збитків з урахуванням 10% знижки сягає 25985,77грн., але ця сума не задовольнила ПАТ «СК «ТАС».

Страховою компанією було проведено експертне дослідження для встановлення розміру матеріальної шкоди, завданої позивачу. Відповідно до висновку № 5421 експертного дослідження від 28.03.2018 року ОСОБА_3 , матеріальний збиток позивача, як власника автомобіля ЗАЗ-DAEWOO, номерний знак НОМЕР_1 становить 19456,82 грн. Згідно листа сума 18456,82 грн. (з вирахуванням 1000,00 франшизи) була перерахована позивачу у квітні 208 року.

Коштів, перерахованих від ПАТ «СК «ТАС» у сумі 18456,82 грн., не вистачило для проведення відновлювального ремонту, всі прохання від позивача до ПАТ «СК «ТАС» стосовно надання копії висновку №5421 експертного дослідження авто-товарознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ від 28.03.2018р., ОСОБА_3 , були проігноровані. Позивач був змушений звернутися за допомогою до судового експерта Дроздова Юрія Володимировича (свідоцтво №544 Міністерства Юстиції України від 28.09.2001р) з проханням провести автотоварознавчу експертизу. Згідно висновку експерта №3811/19/19 вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу замінних складових частин (розрахованого у порядку, встановленого законодавством), колісного транспортного засобу - автомобіль «ZAZ Lanos» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 пошкодженого в результаті ДТП становить: 27682,28 коп. Отже, як зазначає позивач, ним понесені значно більші витрати на ремонт пошкодженого автомобіля, аніж отримані страхові відшкодування. На сьогоднішній день невідшкодованими залишилися сума в розмірі 9225,46 грн.

В результаті пошкодження автомобіля, який є єдиним засобом для пересування позивача, позивач був позбавлений тривалий час можливості використовувати свій автомобіль, а відсутність транспортного засобу значно обмежує його пересування. Окрім того, позивач наголошує що втратив душевний спокій, відчуває постійні переживання, порушено звичайний уклад його життя та життя сім`ї. Моральна шкода полягає у душевному стражданні, яку позивач зазнав у зв`язку із пошкодженням його майна та оцінює в 5000,00 коп.

Відповідач подав письмовий відзив на позову, в якому зазначив, що позивач не є власником автомобіля ЗАЗ-DAEWOO, номерний знак НОМЕР_1 , натомість власником є ОСОБА_4 , якого не було залучено до участі у справі. Внаслідок ДТП, яке мало місце 06 травня 2017 року, в якому його було визнано винним, автомобілі сторін по справі зазнали механічних пошкоджень. Про настання страхового випадку було своєчасно повідомлено ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ТАС», де була застрахована відповідальність відповідача перед третіми особами. 07.04.2018 ПАТ «СК «ТАС» відправила листа на адресу позивача, в якому повідомляла, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована в ПАТ «СК «ТАС» згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК 1529766 від 12.12.2016. Франшиза згідно Поліса становить 1000,00 грн. Страховою компанією у листі було зазначено, матеріальний збиток завданий ОСОБА_1 як власнику автомобіля ЗАЗ/ DAEWOO н.з. НОМЕР_1 згідно висновку №5421 експертного дослідження авто-товарознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ від 28.03.2018р., ОСОБА_3 , без ПДВ на запчастини становить 19456,82 грн. Розрахунок суми страхового відшкодування 19456,82 - 1000,00 = 18456,82 грн. Згідно листа сума 18456,82 грн. була перерахована позивачу в квітні 2018 року.

Як стало відомо від співробітника ПАТ «СК «ТАС» вони пропонували позивачу послуги на їх акредитованому СТО в 2018 році, але позивач, почувши про перераховані кошти, одразу отримав їх і відмовився від послуг по ремонту даного автомобіля. В подальшому він не висував до страхової компанії додаткових вимог, пов`язаних з витратами на ремонт пошкодженого автомобіля. Крім того, відповідач не погоджується з висновками викладеними у експертному дослідженні, проведеному судовим експертом Дроздовим Юрієм Володимировичем на вимогу позивача. Проти позовних вимог позивача заперечує в повному обсязі.

Суд, дослідивши докази по справі, приходить до наступного.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 06.05.2017 року о 11:50 годині відповідач по справі, керуючи автомобілем «Деу», н/з НОМЕР_2 на перехресті вул. Полавське шосе та вул. Передової у м.Дніпрі (Амур-Нижньодніпровський район) під час руху не витримав безпечну дистанцію, не врахував дорожню обстановку та не обрав безпечну швидкість руху, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем «Заз-Ланос» № НОМЕР_1 , під керуванням позивача

Відповідно до постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2017 року відповідача визнано винним у вчиненні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р., розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Станом на момент ДТП, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ТАС», згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК 1529766 від 12.12.2016. Ліміт страхового відшкодування 100000,00 грн., франшиза згідно поліса становить 1000,00 грн.

Позивач надав страховику заяву про виплату страхового відшкодування. В квітні 2018 року, що визнається сторонами по справі, позивачу було сплачено страховою компанією 18456,82 грн. відповідно до висновку № 5421 експертного дослідження авто товарознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ від 28.03.2018 року ОСОБА_3 , відповідно до якого страхове відшкодування становило 19456,82 грн. (з урахуванням відрахування 1000,00 грн. франшизи становило 18456,82 грн.).

Суд враховує правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц про те, що відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови). А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові ВСУ у справі № 6-954цс16 від 26 жовтня 2016р, якщо потерпілий звернувся до страховика та одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Суд вважає, що в даному випадку, з урахуванням ліміту страхового відшкодування в розмірі 100000,00 грн., позивач повинен звернутись до страхової компанії з вимогами щодо доплату страхового відшкодування.

Згідно ст.9 Закону України «Про страхування» визначено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Тобто, франшиза це ті збитки, попередньо прописані в договорі, які страховик не відшкодовує в разі виникнення страхового випадку.

Позивач не вказує про отримання від відповідача грошових коштів в якості сплати франшизи.

У відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України відповідач доказів щодо сплати позивачу франшизи у розмірі 1000 гривень під час розгляду справи не надав.

Таким чином, сума франшизи в розмірі 1000,00 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн., то згідно до ч. 1, 2 п. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Позивач зазначив, що в результаті пошкодження автомобіля, який є єдиним засобом для пересування позивача, позивач був позбавлений тривалий час можливості використовувати свій автомобіль, а відсутність транспортного засобу значно обмежує його пересування. Окрім того, позивач наголошує що втратив душевний спокій, відчуває постійні переживання, порушено звичайний уклад його життя та життя сім`ї. Моральна шкода полягає у душевному стражданні, яку позивач зазнав у зв`язку із пошкодженням його майна.

Позивач оцінює завдану йому моральну шкоду у розмірі 5000,00 гривень.

Згідно із п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Разом з тим, з урахуванням викладеного, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди в 5000,00 гривень є надто завищеним. Суд враховує що тяжких наслідків для позивача не настало, а тому, суд доходить висновку, що за вказаних обставин відшкодування моральної шкоди в сумі 3000,00 гривень є достатнім, обґрунтованим та справедливим, і стягує зазначену суму на користь позивача з відповідача.

Щодо стягнення судових витрат позивача у вигляді правничої допомоги в розмірі 3000,00 грн., то суд вважає, що позивачем не доведені такі витрати з огляду на наступне.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Проте, позивачем не надано суду будь-яких доказів понесення вказаних витрат.

Крім того, не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення судових витрат у вигляді вартості експертного дослідження, оскільки вказаний доказі не брався до уваги при визначенні матеріальної шкоди, завданої позивачу.

Враховуючи результат розгляду справи та відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати по справі, що складаються з витрат на сплату судового збору в розмірі 840,80 грн.

Суд не приймає до уваги заперечення проти позову відповідача, оскільки позивач має право на відшкодування завданої шкоди як володілець майна.

Керуючись ст.ст.12,81,133,144,263-265,274-279 ЦПК України, ст.ст. 23, 1166,1188,1194 ЦК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної в наслідок дорожньо-транспортної пригоди; третя особа: приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ТАС», - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) матеріальну шкоду 1000,00 гривень, моральну шкоду 3000,00 гривень, а також судовий збір в розмірі 840,80 гривень, а всього 4840 (чотири тисячі вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у тридцятиденний строк з дня складання повного судового рішення апеляційної скарги.

Суддя