РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2020 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Кучиної Н.Г.

з участю: секретаря судового засідання Ющук О.С.,

позивача - ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Рівненської міської ради - Барциковської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу № 569/13213/18 за позовом ОСОБА_1 до Рівненської міської ради про прийняття спадщини, визнання факту проживання однією сім`єю, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В :

16 липня 2018 року в Рівненський міський суд з позовом до Рівненської міської ради про прийняття спадщини, визнання факту проживання однією сім`єю, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом звернувся ОСОБА_1 , в якій просить встановити факт прийняття ОСОБА_3 спадщини за законом, що відкрилась після смерті ОСОБА_4 , у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , жилою площею 34.0 кв.м, загальною площею 48,2 кв.м.; встановити факт постійного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_3 з травня місяця 2005 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто по день її смерті, що за життя проживали в квартирі АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності по праву спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1 , яка складається с двох житлових кімнат, загальною площею 48,2 кв.м., жилою площею 34.0 кв.м.

В заяві ОСОБА_1 вказував, що 19 квітня 2005 року він розірвав шлюб із своєю дружиною ОСОБА_5 . Після розлучення, він почав проживати із сусідкою ОСОБА_3 . Вікторія проживала у квартирі АДРЕСА_1 разом зі своєю матір`ю ОСОБА_4 . ОСОБА_6 вони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Вони вели спільно господарство, у них був спільний бюджет, були спільні витрати. Вони разом купляли майно для спільного користування. Він приймав участь у витратах на утримання житла, його ремонт. Він пропонував ОСОБА_7 узаконити їх сімейні стосунки, звернутися до відділу реєстрації актів громадського стану та укласти законний шлюб. ОСОБА_7 на це відповідала, що вони і так разом живуть. Народжувати дітей вона не могла, і це була основна причина в тім, що за такий період часу в них не народилися діти.

ІНФОРМАЦІЯ_3 , у віці 81 рік, померла ОСОБА_4 , мати ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, до складу якої ввійшла квартира АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. За життя ні ОСОБА_4 , ні ОСОБА_3 заповіту не залишили.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої ввійшла квартира АДРЕСА_1 .

Вважає, що він фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , вступив у володіння і розпорядження спадковим майном, оскільки проживав разом з ОСОБА_3 до дня її смерті та вів спільно господарство.

Ухвалою Рівненського міського суду від 23 липня 2018 року відкрито по справі загальне позовне провадження.

Ухвалою Рівненського міського суду від 23 липня 2019 року заяви представника позивача адвоката Гвяздовського Анатолія Євстафійовича про приєднання до матеріалів справи письмових доказів від 22 липня 2019 року та від 23 липня 2019 року залишено без розгляду.

Представник відповідача подав суду відзив на позовну заяву, вказавши, що позовну заяву ОСОБА_1 вважає необґрунтованою і позов не визнає з підстав, наведених у відзиві.

В судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали повністю з підстав зазначених у позові.

В судовому засіданні представник Рівненської міської ради заперечувала проти заявлених вимог, вказавши, що право на спадкування мають особи, які проживали однією сім`єю із спадкодавцем, вели спільне господарство, мали спільні права та обов`язки. Оскільки заявником не надано будь-яких доказів спільного проживання із спадкодавцем однією сім`єю в розумінні ст. 3 СК України, просила відмовити в задоволенні позову.

Суд заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши надані суду докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, прийшов до висновку про те, що позовна заява не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 08.02.1993 року, виданого Рівненською міською радою - квартира , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві приватної сумісної власності ОСОБА_4 та її дочці ОСОБА_3 .( а.с.11)

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції. ( а.с.18)

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується листом начальника відділу Рівненського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 19.01.2018 № 277/16.1-04-24.( а.с.21)

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, до складу якої увійшла квартира АДРЕСА_1 .

Таким чином єдиним спадкоємцем майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_4 , була її дочка - ОСОБА_3 .

Фактично ОСОБА_3 , яка офіційно була зареєстрована у зазначеній квартирі з 31 квітня 1972 року, фізично прийняла спадщину, так як проживала разом із матір`ю, але юридично документально не оформила.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої увійшла квартира АДРЕСА_1 .

Позивач вважає, що фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , вступив у володіння і розпорядження спадковим майном, оскільки проживав разом з ОСОБА_3 з травня 2005 року по день її смерті, вів спільне господарство майже 8 років (7р. 10 м.).

Проте, згідно копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.02.2018 року, нотаріусом Другої рівненської державної нотаріальної контори позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , належної співвласникам - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з пропущенням строків на прийняття спадщини та відсутності факту родинних відносин. ( а.с.23)

Відповідно до статті 1264 Цивільного кодексу України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), суд враховує правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

За приписами частини 2 статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно із частинами 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.

Допитана в судовому засіданні на правах свідка ОСОБА_8 та попереджена про кримінальну відповідальність за надання неправдивої інформації вказала на те, що з ОСОБА_1 вона знайома давно і їй відомо, що він проживав в квартирі АДРЕСА_3 , а згодом розлучився з дружиною та проживав з сусідкою у квартирі АДРЕСА_4 . Чи вів спільне господарство з ОСОБА_3 їй не відомо. Коли померла ОСОБА_3 вона не знає, хто організовував похорони їй також не відомо.

Допитаний в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_9 , який є зятем позивача, підтвердив факт проживання позивача разом з сусідкою ОСОБА_3 , та зазначив, що йому відомо, що його тесть спільно мешкав з ОСОБА_3 тільки з того часу, тобто з 2012 року саме тоді, коли він одружився на дочці позивача. Вказав, що комунальні послуги квартири АДРЕСА_4 оплачував ОСОБА_10 та навіть робив в квартирі АДРЕСА_4 ремонт.

Суд враховує, що свідок ОСОБА_9 є родичем позивача, надавав суду пояснення, що викликало у суду обґрунтовані сумніви у безсторонності свідка та достовірності наданих ним відомостей, оскільки останньому могли бути відомі обставини лише з моменту одруження з дочкою ОСОБА_1 , тобто з 2012 року.

Допитані в судовому засіданні на правах свідка ОСОБА_11 та ОСОБА_12 та попереджені про кримінальну відповідальність за надання неправдивої інформації вказали на те, що працювали разом з ОСОБА_1 та знали, що останній був одружений, розлучився та проживав з іншою жінкою, яка померла.

Таким чином, з показань свідків слідує, що ОСОБА_1 дійсно був знайомий з ОСОБА_3 та жодним чином не підтвердили факт наявності між ними відносин притаманних сім`ї.

Крім того, з досліджених в судовому засіданні квитанцій про сплату комунальних послуг спірної квартири за період з травня 2005 року по 2012 рік, наданих позивачем в якості доказу, які на його думку підтверджують факт сплати ним комунальних послуг за квартиру АДРЕСА_1 , то суд їх оцінює критично, оскільки платником у даних квитанціях вказано ОСОБА_4 , що жодним чином не можуть підтвердити обставини факту участі у витратах на утримання спірної квартири ОСОБА_1 .

Таким чином, виходячи з наданих матеріалів справи, слід зазначити, що доказів проживання однією сім`єю, спрямованих на довготривалі відносини в спірний період, крім своїх пояснень, ОСОБА_1 не надав. Пояснення свідків, на які посилається позивач, не можуть бути єдиною підставою для встановлення такого факту.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги ОСОБА_1 також покликався на те, що по день смерті доглядав ОСОБА_3 та здійснив обряд поховання останньої. Від часу смерті та по сьогодні продовжує доглядати за квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Проте, в судовому засіданні встановлено, що поховання ОСОБА_3 позивачем не було здійснено і посилання на те, що останній в цей період перебував у відрядженні спростовується показами свідка ОСОБА_11 , який вказав, що він разом з ОСОБА_10 перебував у відрядженні з 10 березня 2013 року по 23 березня 2013 року, однак згідно листа КП «Спецкомбінат - ритуальна служба» ОСОБА_3 похована 29 березня 2013 року та за рахунок бюджетних коштів.( а.с. 53)

Доводи позивача про те, що він проживав разом із ОСОБА_3 та опікувався нею, не можуть бути достатніми для встановлення факту проживання однією сім`єю в розумінні ст. 3 СК України

Також є безпідставними доводи позивача про те, що позивач прийняв спадщину, оскільки спільно із спадкодавцем ОСОБА_3 проживали в одній квартирі АДРЕСА_1 та судом не встановлено факту спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 , ведення спільного побуту, наявність взаємних прав і обов`язків, шлюбу, що вимагає поняття «сім`я» та відсутні обставини, які свідчать про проживання позивача з особою, яка померла, однією сім`єю щонайменше п`ять років, що давало б підстави для визнання позивача спадкоємцем четвертої черги після її смерті.

Рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 25 квітня 2018 року по справі № 566/63/18, яке набрало законної сили 03.07.2018 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 з травня 2005 року до часу відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_3 . У рішенні зазначається, що на думку суду, доказами, що спростовують факт проживання однією сім`єю з померлою ОСОБА_4 серед іншого є: наявність заборгованості по квартирній платі квартири АДРЕСА_1 , яка станом на 01.04.2017 року становила 2872,74 гр, неприйняття будь-якої участі у житті дочки ОСОБА_4 ОСОБА_3 , яка як встановлено судом, проживала в одній квартирі з матір`ю, мала психічні розлади, померла майже через рік після смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_4 та була похоронена за рахунок бюджетних коштів. ( а.с.50-52)

По даній справі позивачем зазначається, що він проживав з ОСОБА_3 з травня 2005 року по 13 ІНФОРМАЦІЯ_1 2013 року, тобто по день смерті. Однак, рішенням Млинівського районного суду від 25.04.2018 встановлено, що ОСОБА_1 не приймав будь-якої участі у житті ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

При цьому, згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Проте, ОСОБА_1 не надав належних та достатніх доказів проживання позивача з особою, яка померла, однією сім`єю щонайменше п`ять років.

Оскільки судом не встановлено факту спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 , спільного побуту, наявність взаємних прав і обов`язків, шлюбу, що вимагає поняття "сім`я", у задоволенні позовних вимог про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу необхідно відмовити.

В частині заявлених вимог про визнання права власності за позивачем, суд вважає, що в їх задоволенні необхідно також відмовити, оскільки вони є похідними від вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю, у задоволенні якої відмовлено.

Крім того, суд приймає до уваги, що законом надано право реєстрації права власності відповідним органам і суд не може перебирати на себе повноваження таких органів.

У відповідності до ст. 392 ЦК України, тільки власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, враховуючи, що відповідно до ст.328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи субєктивного права власності на певні обєкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи у який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний обєкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому ст.392 ЦК України.

Враховуючи те, що квартира , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 належала на праві приватної сумісної власності ОСОБА_4 та її дочці ОСОБА_3 , які померли та за життя не залишили заповіту і судом відмовлено позивачу у встановленні проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 , то відповідно позовні вимоги про визнання за останнім права власності на спірне нерухоме майно на підставі положень ст.392 ЦК України задоволенню не підлягають.

Що стосується позовних вимог в частині встановлення факту прийняття ОСОБА_3 спадщину за законом, що відкрилась після смерті ОСОБА_4 , у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , жилою площею 34.0 кв.м, загальною площею 48,2 кв.м, суд дійшов висновку про те, що дана вимога також не підлягає задоволенню, бо є похідною від первісної про визнання факту проживання однією сім`єю, у задоволенні якої відмовлено.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено судові витрати у вигляді судового збору понесеного позивачем при пред`явленні позову суд відносить за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст.258,259,264,265,268,273,352,354 ЦПК України, суд, -

В И Р I Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Рівненської міської ради про прийняття спадщини, визнання факту проживання однією сім`єю, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_5 квю 113

Відповідач - Рівненська міська рада, 33028, м.Рівне, вул. Соборна, 12-а , .

Повний текст рішення виготовлений 14 лютого 2020 року

Суддя Н.Г. Кучина