Провадження № 22-ц/812/1659/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 листопада 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Бондаренко Т.З.,

суддів - Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

за участю представника позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №485/928/19 за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 17 серпня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Квєтка І.А., в залі судового засідання в м. Снігурівка, о 14 год. 11 хв., за позовом

ОСОБА_2 до Дочірнього підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «НікЮТАС», державного реєстратора Березнегуватської райдержадміністрації Миколаївської області про визнання договору оренди землі недійсним та скасування реєстраційного запису, та зустрічним позовом Дочірнього підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю "НікЮТАС" (далі - ДП ТОВ "НікЮТАС") до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору оренди землі,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Дочірнього підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «НікЮТАС», державного реєстратора Березнегуватської райдержадміністрації Миколаївської області про визнання договору оренди землі недійсним та скасування реєстраційного запису.

Позивачка зазначала, що вона є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,49 га, кадастровий номер :02:000:0051, розташованої в межах території Широківської (колишньої Новопетрівської) сільської ради Снігурівського району Миколаївської області. На вказану земельну ділянку вона раніше укладала з відповідачем в серпні 2012 року договір оренди строком на 5 років. Проте у 2017 року їй стало відомо, що належну їй вищевказану земельну ділянку відповідач використовує без її відома на підставі договору оренди землі від 18 липня 2016 року зі строком дії 10 років, який зареєстровано державним реєстратором Березнегуватської районної державної адміністрації Миколаївської області.

Посилаючись на те, що вказаний договір оренди землі від 18 липня 2016 року з ДП ТОВ "НікЮТАС" вона не підписувала, договір не відповідає її внутрішній волі, просить визнати його недійсним та зобов`язати державного реєстратора Березнегуватської районної державної адміністрації Миколаївської області скасувати запис про інше речове право № 16122213 - право оренди земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

16 липня 2019 року відповідач ДП ТОВ "НікЮТАС" подало зустрічний позов до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору оренди землі від 18 липня 2016 року. В обґрунтування своїх вимог посилається на отримання ОСОБА_2 орендної плати за користування її земельною ділянкою, зокрема отримання грошових коштів за 2016 рік, що свідчить про вчинення дій, спрямованих на схвалення та виконання нею умов спірного договору оренди, що відповідно до ч. 2 ст. 218 ЦК України, є підставою визнання його судом дійсним.

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 17 серпня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до з ДП ТОВ «НікЮТАС» та зустрічного позову відмовлено.

Вказане рішення мотивовано тим, що позивачкою не доведено факту відсутності її волевиявлення на укладення оспорюваного договору оренду землі, а щодо відмови в задоволенні зустрічного позову, суд виходив з того, що при його укладанні сторонами дотримані вимоги закону, а тому відсутні підстави для визнання його дійсним.

Не погодившись із вказаним рішенням районного суду, ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, де посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просила скасувати рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 17 серпня 2020 року в частині, якою судом було відмовлено у задоволенні її позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог до ДП ТОВ "НікЮТАС" у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскільки відповідно до висновків експерта встановлено, що підпис на Акті прийому передачі не відповідає підпису позивачки, таке вказує на фабрикацію відповідачем документів, які дають підстави для оренди землі, та підтверджують відсутність волевиявлення позивачки на укладання договору. Також в апеляційній скарзі міститься посилання на те, що оспорюваний договір не виконується та орендна плата за цим договором не сплачується.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглядаючи даний спір, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дійшов вірного висновку про відмову в задоволені вимог позивача, з яким погоджується колегія суддів.

Так, згідно зі ст. 2 Закону України «Про оренду землі» (далі Закону) відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, Цивільним кодексом України (далі ЦК України), цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до положень ст. 1 Закону оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі ст.13 цього Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 3,49 га, кадастровий номер :02:000:0051, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в межах території Широківської (колишньої Новопетрівської) сільської ради Снігурівського району Миколаївської області, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 597896, виданого Снігурівською райдержадміністрацією 14 лютого 2007 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 53 (а.с. 8).

Сторони не заперечують, що 01 серпня 2012 року між ними було укладено договір оренди землі №167, відповідно до якого позивач ОСОБА_2 передала в оренду відповідачу ТОВ "НікЮТАС" належну їй вище вказану земельну ділянку строком на 5 років (а.с.13-15).

18 липня 2016 року, під час дії зазначеного договору, сторони уклали новий договір оренди тієї ж земельної ділянки, на інших умовах, строком на 10 років (а.с.9-10).

24 серпня 2016 року на підставі даного договору державним реєстратором Березнегуватської районної державної адміністрації Миколаївської області Гавою І.В. за № 16122213 зареєстровано право оренди за ДП ТОВ "НікЮТАС", про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 66854197 від 28 серпня 2016 року (а.с.12).

В силу ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним - ст.204 ЦК України. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі і сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом - ч.1 ст.205 ЦК України.

За нормою ч.ч.1,3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п"ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі та за бажанням сторін може бути посвідчений нотаріально - ст.14 Закону України "Про оренду землі" (далі -Закон).

Згідно ст.17 Закону об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Як на підставу недійсності правочину позивачка посилалась на те, що вона не мала волевиявлення на його укладання та не вчиняла свого підпису на договорі.

Ухвалою районного суду у даній справі призначено почеркознавчу експертизу.

Як слідує з висновку експерта Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Соколовської В.В. № 7 від 19 лютого 2020 року, за результатами судової почеркознавчої експертизи встановлено, що підписи зліва від записів " ОСОБА_2 " на трьох екземплярах договорів оренди землі від 18 липня 2016 року, укладених між ОСОБА_2 та ДП ТОВ "НікЮТАС", виконані ОСОБА_2 (а.с.113-122).

Враховуючи наведене, районний суд, повно та всебічно дослідив обставини справи, правильно встановив характер спірних правовідносин та законодавчі норм, які підлягають застосуванню, наданим сторонами доказам надав вірну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про те, що підписанням зазначеного договору оренди від 18 липня 2016 року, позивачка підтвердила наявність свого волевиявлення на продовження орендних правовідносин із ДП ТОВ "НікЮТАС" шляхом укладання вказаного договору на відповідних умовах викладених в тексті цього договору. За такого суд правильно зазначив про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 щодо визнання договору оренди недійсним, а також, як наслідок, правильно відмовив і в задоволенні похідних вимог щодо скасування реєстраційного запису.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що за висновком експерта підпис на акту приймання - передачі земельної ділянки виконано не позивачкою, а іншою особою, вказує на відсутність її волевиявлення на передачу земельної ділянки відповідачу, а значить волевиявлення відсутнє і на укладення договору оренди, не заслуговує на увагу, оскільки права і обов`язки сторін випливають саме з договору оренди, а акт про передачу земельної ділянки, є наслідком укладеного договору та направлений на його виконання, як правильно зазначив районний суд.

Також не можна прийняти до уваги доводи апелянта стосовно того, що оспорюваний договір не виконується, так як неналежне виконання договору не є підставою для визнання його недійсним. Позивачка не позбавлена права на звернення до суду з вимогами щодо виконання умов договору.

Посилання позивачки на неможливість укладення оспорюваного договору через те, що строк дії попереднього договору оренди не було вичерпано, також підлягає відхиленню, оскільки таке не заборонено законом та враховуючи волевиявлення сторін не порушує їхніх прав, про що також вірно зазначив суд першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Встановивши в судовому засіданні недоведення належними, достовірними, допустимими та достатніми доказами порушення прав позивачки, районний суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для судового захисту та необхідність відмови в задоволенні позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення районного суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.

З урахуванням викладеного, згідно із приписами ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В частини висновків суду щодо зустрічних позовних вимог рішення суду не оскаржено, а тому не є предметом апеляційного перегляду.

Керуючись ст. ст.375, 381 -384, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 17 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту 09 листопада 2020 року.

Судді: Т.З.Бондаренко

Т.В.Крамаренко

В.І.Темніков