справа № 363/4598/19 головуючий у суді І інстанції Чірков Г.Є.
провадження № 22-ц/824/3614/2020 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 лютого 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Кредобанк» на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 31 жовтня 2019 року про повернення заяви заявнику у справі за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року АТ «Кредобанк» звернувся до суду з позовом та просив стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором № 5362.09.02.2329 від 26 грудня 2014 року у розмірі 188 299 грн. 79 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 169 718 грн. 76 коп., заборгованості за відсотками - 16 581 грн. 03 коп. та судових витрат у розмірі 2 000 грн.

У цей же день АТ «Кредобанк» подав заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на транспортний засіб марки GEELY, модель EMGRAND, 2014 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , об`єм двигуна - 1792 куб. см., колір чорний, реєстраційний номер НОМЕР_3 ; на 1/1 квартиру, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , загальна площа 43 кв. м., житлова площа 26,9 кв.м., форма власності - приватна, вартість нерухомого майна - 16 306 грн., договір купівлі-продажу № 7395 від 12 листопада 2003 року.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 31 жовтня 2019 рокузаяву АТ «Кредобанк» про забезпечення позову повернуто заявнику.

В апеляційній скарзі АТ «Кредобанк» просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та постановити нову ухвалу, якою заяву про забезпечення позову задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що процесуальний закон не містить чіткого визначення форми та деталізації пропозицій зустрічного забезпечення. Саме по собі зустрічне забезпечення не є обов`язковим для заявника при поданні заяви про забезпечення позову. Позивач також посилається на невиконання відповідачами умов кредитного договору. Накладення арешту на рухоме та нерухоме майно відповідача ОСОБА_1 є належним видом забезпечення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, про повернення заяви позивачеві (заявникові), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Відповідно до ч. 10 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

У той же час, у ч. 1 ст. 154 ЦПК України зазначено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Не дивлячись на те, що стаття 151 ЦПК України встановлює вимоги до заяви про забезпечення позову в частині зазначення пропозицій про зустрічне забезпечення, ч. 1 ст. 154 ЦПК України не зобов`язує суд вимагати від заявника зустрічного забезпечення, а наділяє суд відповідним правом.

Отже, зазначений недолік заяви про забезпечення позову може бути виправлений шляхом реалізації судом першої інстанції своїх повноважень, визначених ч. 1 ст. 154 ЦПК України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним». Для того щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Белле проти Франції» від 4.12.95 та «Нун`єш Діаш проти Португалії» від 10.04.2003).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ від 28.10.98 у справі «Перес де Рада Каванил`єс проти Іспанії»).

Посилання на вказані рішення ЄСПЛ містяться у постанові Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 761/5894/17.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви (заяви) або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Також у рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Повертаючи заяву АТ «Кредобанк» про забезпечення позову, суд першої інстанції припустився надмірного формалізму та вдався до правового пуризму, чим фактично позбавив заявника права на доступ до правосуддя.

Крім того, згідно з вимогами ст. 260 ЦПК України ухвала, що викладається окремим документом, складається, зокрема, з мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції послався на ч. 9 ст. 153 ЦПК України, згідно з якою якщо на момент постановлення ухвали про арешт судна позов по суті морської вимоги до особи, яка є відповідальною за морською вимогою, не поданий, в ухвалі про арешт судна суд зазначає строк, протягом якого особа, яка подала заяву про арешт морського судна, зобов`язана подати такий позов та надати відповідне підтвердження суду.

Тобто, суд, встановивши, що у заяві про забезпечення позову не було запропоновано зустрічне забезпечення, керувався нормою процесуального права, яка не підлягає застосуванню у даному випадку.

В апеляційній скарзі АТ «Кредобанк» вказує на те, що відповідачі не виконують умов кредитного договору. Накладення арешту на рухоме та нерухоме майно відповідача ОСОБА_1 є належним видом забезпечення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором. У зв`язку з цим, позивач просить апеляційний суд постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.

Однак, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд першої інстанції не розглядав заяву про забезпечення позову по суті, а повернув її заявнику, а, отже, апеляційний суд позбавлений можливості ухвалити судове рішення по суті заяви АТ «Кредобанк».

За таких обставин, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскаржувана ухвала перешкоджає подальшому провадженню у справі в частині забезпечення позову, що у відповідності до ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 379, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Кредобанк» задовольнити частково.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 31 жовтня 2019 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 14 лютого 2020 року.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.