ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/350/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В.,Талалай О.І.

секретар судового засідання Гриньова А.М.

за участю представника ГУНП в Хмельницькій області Файчука А.С.

розглянув в спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/17319/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 грудня 2019 року (суддя Логінова С.М., повне судове рішення виготовлено 16 грудня 2019 року)у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, Головного управління Державної казначейської служби України в Хмельницькій області про відшкодування шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду ОСОБА_1 зазначав, що постановою старшого слідчого СВ Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області Пустового О.О. від 24 квітня 2017 року закрито кримінальне провадження №0008118 і ця постанова в подальшому ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 15 листопада 2017 року була скасована.

Позивач вказує, що внаслідок постановлення старшим слідчим незаконної постанови йому завдано моральної та майнової шкоди, яка полягає у душевних стражданнях і приниженні, перенесенні стресу і розчарування через відчуття несправедливості, порушенні його честі і гідності та вжитті додаткових зусиль для організації свого життя. Крім того, для скасування незаконної постанови та відновлення порушених прав позивач витрачав особистий час на підготовку скарги, поїздки до суду та участь у судових засіданнях, ніс витрати на проїзд у громадському транспорті, папір, електроенергію та заправку картриджа принтера. За таких обставин ОСОБА_1 просив суд стягнути з державного бюджету України через Держказначейство на свою користь 1 000 000 000 грн. моральної шкоди та 60 032 грн. майнової шкоди.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 грудня 2019 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку та вказує, що зазначене рішення постановлено з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права і підлягає скасуванню. Апелянт зазначає, що відповідачами не було надано доказів на спростування обставин, викладених у позові, однак суд першої інстанції надавши перевагу доводам відповідачів прийняв незаконне рішення на їх користь, чим порушив принцип рівності сторін. Крім іншого апелянт вказує, що суд першої інстанції необґрунтовано не прийняв до уваги рішення Верховного Суду в справах №686/20012/18, №646/1591/18, №464/3789/17 та №509/4156/15-а, а також рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі №750/6330/17 та рішення Великої Палати Верховного Суду у справі №904/4494/18. З цих підстав ОСОБА_1 просив суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу, поданому Головним управлінням Національної поліції в Хмельницькій області, відповідач погоджується із рішенням суду першої інстанції, вважає його законним і обґрунтованим. Вказує, що мотиви зазначені апелянтом у скарзі є безпідставними, оскільки ні ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 15.11.2017 року, а ні іншим рішенням суду незаконність дій слідчого під час здійснення ним досудового розслідування не визнано. Відповідач вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами заподіяння йому моральної та матеріальної шкоди, а посилання ОСОБА_1 на такі обґрунтування завданої йому шкоди як понесення витрат для написання та подачі скарги на постанову про закриття кримінального провадження та учать в слуханні у слідчого судді не можуть бути належною правовою підставою для відшкодування матеріальних збитків в розумінні ст. ст. 22, 1116, 1167 ЦК України. Тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Представник ГУНП в Хмельницькій області Файчук А.С. заперечив проти доводів апеляційної скарги та просить оскаржуване рішення залишити без змін.

ОСОБА_1 та представник Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області до суду не з`явились, хоча про день і час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Так, суд першої інстанції вірно виходив з того, що ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 листопада 2017 року в справі №686/9554/17 встановлено, що судом 20.12.2016 року на підставі ухвали Хмельницького міськрайонного суду до ЄРДР за №0008118 внесено відомості про кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 197-1 КК України та розпочато досудове розслідування, за результатами якого 24.04.2017 року винесено постанову про закриття цього кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Цією ж ухвалою задоволено скаргу ОСОБА_1 та скасовано постанову старшого слідчого СВ ХВП ГУНП в Хмельницькій області Пустового О.О. від 24.04.2017 року як таку, що винесена передчасно та прийнята без дотримання вимог КПК України (а.с.12).

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції вірно виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження завдання йому матеріальної та моральної шкоди через винесення слідчим постанови про закриття кримінального провадження за його зверненням.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального і процесуального права та надав відповідну правову оцінку всім фактичним обставинам справи та доказам.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування, матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

В силу положень ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Положеннями ст. 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в ст. 1167 ЦК України.

Відповідно до роз`яснень, викладених в ч. 2 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Необхідними елементами складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою винної особи. Відсутність хоча б однієї складової виключає обов`язок по відшкодуванню шкоди.

Тобто, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків ( ст.76 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачу не було компенсовано витрати (на придбання квитків на проїзд в громадському транспорті, витрачання особистого часу, витрати на правову допомогу, витрати на канцелярські товари та заспокійливі засоби), які він поніс для відновлення своїх порушених прав не свідчать про незаконність судового рішення, оскільки ОСОБА_1 заявлено позовну вимогу про відшкодування майнової шкоди, однак в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано доказів протиправності дій чи бездіяльності відповідача ГУНП в Хмельницькій області та причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою винної особи, що є необхідними елементами складу цивільного правопорушення. А відсутність хоча б однієї складової цивільного правопорушення виключає обов`язок по відшкодуванню шкоди.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, адже відповідно до презумпції завдавача шкоди, не позивач доводить вину відповідача, а відповідач доводить відсутність своєї вини, судова колегія вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, адже в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір і протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. І суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження зазначених обставин. А згідно положень ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги рішення Верховного Суду по справі №686/20012/18 судовою колегією відхиляються, оскільки Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61).

З огляду на те, що принцип верховенства права передбачає наявність правової визначеності, тому суд першої інстанції при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин вірно врахував висновки Верховного Суду, що викладені в постановах від 04.07.2018 року по справі №638/14260/16-ц та від 31.07.2019 року по справі № 686/22133/18 і висновки Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.11.2017 року по справі №751/10092/16-ц та від 01.11.2017 року по справі №464/172/16-ц.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення не враховано рішення Верховного Суду в справах №646/1591/18, №464/3789/17 та №509/4156/15-а, а також рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі №750/6330/17 та рішення Великої Палати Верховного Суду у справі №904/4494/18 є безпідставними, оскільки обставини у цих справах та обставини у зазначеній справі не є тотожними.

Доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, що впливали б на незаконність рішення суду першої інстанції та спростовували б його висновки. Вони фактично зводяться до власної правової оцінки апелянтом обставин справи і його незгоди із висновками суду першої інстанції.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом першої інстанції не допущено.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 лютого 2020 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай