Справа № 715/1076/20
Провадження № 2/715/347/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2020 року смт. Глибока

Глибоцький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Цуренка В.А.

секретар судового засідання Оршевська С.М.

за участі представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_5 про розірвання договору та повернення сплачених коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом.

Посилається на те, що 31 березня 2020 року між ним ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу за умовами якого, ОСОБА_6 зобов`язався передати, а він отримати машину садильну, навісну, на колісному ходу для часнику та цибулі, виробник - фірма «THOMA BV», Нідерланди, торгівельна марка «THOMA BV», типу «Неттер 00-15», рік випуску 2000, серійний номер 371149 у кількості 1 (одна) штука, машину для збирання врожаю часникозбиральна, виробник - фірма «Agrifirm», Нідерланди, тип - «ТВ173», рік випуску - 2000, серійний номер - НОМЕР_1 у кількості 1 (одна) штука, машину часникокопальну, виробник фірма «ТНОМА BV», Нідерланди, торгівельна марка «THOMA BV», тип - «2 Fase Rooter», рік випуску 2000, серійний номер - 00788, у кількості 1 (одна) штука.

04 квітня 2020 року він прибув до місця проживання відповідача за попередньою домовленістю для того, щоб забрати майно, яке було предметом зазначеного договору. Однак, як зазначає позивач, відповідач почав себе поводити неадекватно, відмовився передавати майно та почав заявляти, що жодних коштів не отримував, а він вимагав від нього безпідставно кошти.

Вважає такі дії неприпустимими, такими, що грубо та істотно порушують умови укладеного між нами договору, а тому вважає за необхідне розірвати договір та зобов`язати відповідача повернути сплачені ним на виконання умов цього договору кошти.

На виконання умов даного договору ним здійснено оплату у розмірі 13000 Євро (тринадцять тисяч євро), що еквівалентно 402 480 гри. 00 коп., що підтверджується п. 2.2 договору купівлі-продажу та заявою від 31.03.2020 року, посвідченою приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Соловйовою Є.А.

Тому просить суд розірвати договір купівлі-продажу від 31.03.2020 року укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 . Стягнути з ОСОБА_6 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП - НОМЕР_3 ) сплачені грошові кошти у розмірі 402480,00 грн. (чотириста дві тисячі чотириста вісімдесят гривень 00 коп.). Стягнути з ОСОБА_6 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП - НОМЕР_3 ) судові витрати.

10 червня 2020 року Глибоцьким районним судом Чернівецької області винесено ухвалу про відкриття провадження у вказаній справі та призначено справу до підготовчого засідання.

02 липня 2020 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Шалар Іон Васильович подав до суду відзив на вказаний позов, у якому заперечував, щодо обставин позову та просив суд відмовити в задоволенні позову.

20 липня 2020 року представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Шалар Іон Васильович подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 01 травня 2020 року до суду звернувся громадянин ОСОБА_4 , з позовною заявою про розірвання договору та повернення сплачених коштів. Вимоги позову вмотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу, в частині «відповідно до п. 3.1.2 договору продавець зобов`язаний у разі не підписання акту приймання-передачі товару, повернути покупцю кошти, сплачені на виконання умов цього договору».

Вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Громадянин ОСОБА_2 , в 2019 році завіз на митну територію України та розмитнив три одиниці техніки для посадки і збирання врожаю часнику та цибулі.

Спільно з громадянином ОСОБА_2 у його бізнесі приймали участь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В березні 2020 року ОСОБА_2 зателефонував громадянин ОСОБА_4 і запропонував зустрітися. На зустрічі були присутні ще інші громадяни. Під час зустрічі громадянину ОСОБА_2 погрожували фізичною розправою і спонукали формально без коштів здійснити переоформлення вказаної техніки, а саме пропонували відчужити вищевказану техніку.

31 березня 2020 року ОСОБА_2 зателефонував громадянин ОСОБА_4 , який повідомив, що якщо ОСОБА_2 не поверне техніку, буде мати неприємності ( ОСОБА_2 розмову сприйняв, як погрозу здоров`ю та життю). Після цього слухавку взяв невідомий ОСОБА_2 громадянин, який повідомив, що якщо машини не будуть переоформлені, то «далі він побачить».

31.03.2020 року громадянин ОСОБА_2 , перебуваючи у переляканому стані, домовився про зустріч у нотаріуса, де крім нього ще перебував ОСОБА_4 та інші два громадянина, один з яких вчиняв до ОСОБА_2 психологічний тиск. Під цим тиском, ОСОБА_2 написав заяву, що нібито отримав від ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 13 тисяч Євро за вищевказані машини, при цьому в заяві його змусили написати про існування договору купівлі-продажу, хоча на той момент ніякого договору не існувало. Підписавши цю заяву, його змусили поїхати в інше приміщення, адресу він не пам`ятає, але воно знаходиться на АДРЕСА_1 , де надали для підпису договір купівлі- продажу вищевказаної техніки. Підписавши ці документи, ОСОБА_2 поїхав до дому.

Вказаний договір, що був наданий ОСОБА_2 для підпису, був складений з істотними порушеннями ЦК України з метою затягнути ОСОБА_2 у боргову кабалу.

01.05.2020 року громадянином ОСОБА_4 , який переслідував мету незаконним шляхом заволодіти коштами ОСОБА_2 , було подано до Глибоцького районного суду Чернівецької області позовну заяву про розірвання договору та повернення сплачених коштів.

Враховуючи вищевикладене, в діях ОСОБА_4 та інших невстановлених осіб вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч.2 ст.355 КК України, про що подано заяву про вчинення кримінального правопорушення до Чернівецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області.

Вважає, що в даному випадку, правочин був вчинений з порушенням трьох вищевказаних умов: волевиявлення ОСОБА_2 не було вільним і не відповідало його внутрішній волі та правочин не був спрямований на настання правових наслідків, так як ОСОБА_4 не мав наміру сплачувати кошти, а ОСОБА_2 не мав наміру відчужувати техніку. Крім цього, інформація, яка міститься в змісті договору купівлі-продажу суперечить чинному законодавству, а саме те, що згідно п. 2.2 «ціна договору становить 13000 Євро (тринадцять тисяч євро), що згідно курсу НБУ становить 402480,00 грн (чотириста дві тисячі чотириста вісімдесят гривень), які отримані продавцем на момент укладання договору та додатково підтверджується заявою посвідченою приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Соловйової Є.А. № 554 від 31.03.2020 року». Тобто з тексту заяви випливає інформація про те, що спочатку був укладений договір, а потім написана заява у нотаріуса, а в тексті договору міститься інформація про заяву, тобто внесено неправдиві відомості як в заяву, так і в договір купівлі-продажу від 31.03.2020 року

Крім цього, згідно з пунктом 6.2 глави 7 Наказу Міністерства Юстиції 22.02.2012 № 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України»: «Нотаріус, засвідчуючи справжність підпису, не посвідчує факти, викладені у документі, а лише підтверджує, що підпис зроблений певною особою». Тобто, в даному випадку це не є підтвердженням передачі коштів від покупця продавцю.

В даному випадку правочин був направлений на порушення права ОСОБА_2 на його техніку з метою в подальшому, незаконного заволодіння його грошима, шляхом подання позовної заяви, так як термін дії договору купівлі-продажу (п.7.1 договору) не зрозумілий, застосовано метод постійного психологічного тиску на ОСОБА_2 .

Крім цього, аудіо розмова свідчить про те, що ніхто не мав наміру придбати у ОСОБА_2 техніку, а мета була переписати техніку з незрозумілих причин на громадянина ОСОБА_4 .

Тому просить суд, визнати договір купівлі продажу від 31.03.2020 року, підписаний громадянином ОСОБА_2 та ОСОБА_4 недійсним.

03 серпня 2020 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Шалар Іон Васильович подав до суду заяву про залучення третьої особи до участі у справі ОСОБА_5 .

03 серпня 2020 року Глибоцьким районним судом Чернівецької області винесено ухвалу про залучення до участі у справі ОСОБА_5 , як третьої особи.

03 серпня 2020 року Глибоцьким районним судом Чернівецької області винесено ухвалу про об`єднання в одне провадження первісного та зустрічного позовів.

03 серпня 2020 року Глибоцьким районним судом Чернівецької області винесено ухвалу про продовження на 30 днів строк проведення підготовчого провадження у вказаній справі.

07 вересня 2020 року до суду від ОСОБА_4 надійшов відзив на зустрічний позов у вказаній справі, згідно якого просить суд в задоволенні зустрічного позову відмовити повністю, а первісний позов задовольнити.

27 жовтня 2020 року представник третьої особи: ОСОБА_5 , адвокат Шалар Іон Васильович подав до суду клопотання про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним.

11 листопада 2020 року Глибоцьким районним судом Чернівецької області винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження у вказаній справі та призначення її до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтвердив обставини, викладені в первісному позові, просив суд задовольнити позовні вимоги за первісним позовом в повному обсязі, а в задоволенні вимог зустрічного позову відмовити повністю.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечували щодо обставин викладених в первісному позові, просили суд відмовити у його задоволенні, а зустрічний позов просили задовольнити в повному обсязі.

Третя особа по справі ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, однак її представник - адвокат Шалар І.В. в судовому засіданні просив визнати даний договір купівлі продажу частково недійсним, а саме: пункт 2.2 вказаного договору, про що також зазначив у відповідному клопотанні від 27.10.2020 року.

Вислухавши пояснення учасників процесу, та дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд встановив наступні факти та існуючі між сторонами правовідносини та визначив наступні правові норми що їх регулюють.

Як вбачається із письмового документа - договору купівлі-продажу між сторонами від 31 березня 2020 року ОСОБА_2 зобов`язується передати належний йому товар у власність ОСОБА_4 , а останній зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього грошову суму на умовах договору. Предметом договору є: машина садильна, навісна, на колісному ходу для часнику та цибулі, виробник - фірма «THOMA BV», Нідерланди, торгівельна марка «THOMA BV», типу «Неттер 00-15», рік випуску 2000, серійний номер 371149 у кількості 1 (одна) штука; машина для збирання врожаю часникозбиральна, виробник - фірма «Agrifirm», Нідерланди, тип - «ТВ173», рік випуску - 2000, серійний номер - НОМЕР_1 у кількості І (одна) штука; машина часникокопальна, виробник фірма «ТНОМА BV», Нідерланди, торгівельна марка «THOMA BV», тип - «2 Fase Rooter», рік випуску 2000, серійний номер - 00788, у кількості 1 (одна) штука. Ціна договору визначена в розмірі 13000 Євро (тринадцять тисяч євро), що еквівалентно 402 480 гри. 00 коп.

В судовому засіданні 02 грудня 2020 року судом було задоволено клопотання відповідача та за даним клопотанням було здійснено запит начальнику ГУ Держпродспоживслужби в Чернівецькій області, відносно того, чи зареєстрована вищевказана сільськогосподарська техніка, а також щодо надання інформації про власників, документів і підстав реєстрації, вартості, тощо.

17 грудня 2020 року від ГУ Держпродспоживслужби в Чернівецькій області надійшла відповідь на вище зазначений запит, згідно якої в Єдиному реєстрі для ведення автоматизованого обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів по Чернівецькій області відомості відсутні.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка приватний нотаріус ОСОБА_7 пояснила суду, що дійсно 31 березня 2020 року вона посвідчувала вказану заяву, також вона посвідчувала довіреність від імені відповідача на право користування позивачем вказаною технікою, самого тексту договору вона не бачила, також нею було виготовлено проект договору купівлі-продажу вказаної техніки, проте вказаний договір нею не був посвідчений у зв`язку з відсутністю у сторін правовстановлюючих документів на дану техніку і також у зв`язку з відсутністю згоди іншого із подружжя із сторони відповідача на відчуження спільного майна подружжя.

Відповідно до ст. 34 Закону України "Про дорожній рух" (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються відповідними підрозділами Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху. Відомчу реєстрацію та облік транспортних засобів: тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі. Порядок здійснення відомчої реєстрації та ведення обліку транспортних засобів визначається Кабінетом Міністрів України. Для ведення відомчого обліку зареєстрованих транспортних засобів відповідними органами, якими вони зареєстровані, створюються уніфіковані автоматизовані електронно-облікові системи. Відомості відомчого обліку щодо зазначених транспортних засобів є складовою частиною Єдиного державного реєстру. У разі наявності будь-яких обтяжень, реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів здійснюється виключно за умови надання згоди на це обтяжувачем (обтяжувачами).

Згідно Порядку відомчої реєстрації та зняття з обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 694 від 08 липня 2009 року (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) Реєстрація та зняття з обліку машин проводяться

територіальними органами Державної служби України з питань

безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (далі -

територіальні органи Держпродспоживслужби). Власники, крім суб`єктів господарювання, визначених у підпункті 5 пункту 8 цього Порядку, зобов`язані зареєструвати в територіальному органі Держпродспоживслужби машину протягом 10 діб від дня придбання, митного оформлення або виникнення інших обставин, що є підставою для реєстрації. Строк реєстрації може бути продовжений територіальним органом Держпродспоживслужби у разі неможливості власника своєчасно її провести у зв`язку з хворобою, відрядженням чи з інших причин.

Згідно п.4 вказаного Порядку машина реєструється протягом семи днів на підставі зареєстрованої в установленому порядку державним інспектором заяви власника або уповноваженої ним особи у разі, коли документи, що додаються до заяви, подані у повному обсязі.

До заяви додаються:

1) документи, що підтверджують право власності або

правомірність використання машини;

2) документи, що підтверджують сплату передбачених

законодавством податків, а також зборів за послуги, що надаються

територіальним органом Держпродспоживслужби;

Підпункт 3 пункту 4 виключено на підставі Постанови КМ

N 1148 ( 1148-2012-п ) від 05.12.2012

4) копії паспорта та картки фізичної особи - платника

податків про присвоєння ідентифікаційного номера Державного

реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових

платників (для фізичної особи);

5) документ, що посвідчує особу представника власника та його

повноваження (у разі потреби);

6) свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про її зняття

з обліку попереднім власником (якщо машина перебувала в

експлуатації та була зареєстрована в територіальному органі

Держпродспоживслужби чи іншому державному органі);

7) митна декларація ( 450-2012-п ) на паперовому носії або її

копія, засвідчена в установленому порядку, або електронна митна

декларація, або уніфікована митна квитанція МД-1 ( za066-05 ) -

для машин, що ввезені на митну територію України та реєструються

вперше;

8) акт про присвоєння ідентифікаційного номера (у разі

реєстрації машини, якій ідентифікаційний номер присвоєно

відповідно до пункту 14 цього Порядку);

8-1) висновок спеціаліста;

8-2) для машин, які реєструються вперше:

декларація про відповідність, оформлена виробником або його

уповноваженим представником, - для машин, на які поширюється дія

Технічного регламенту безпеки машин, затвердженого постановою

Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 р. N 62 ( 62-2013-п )

(Офіційний вісник України, 2013 р., N 9, ст. 344);

сертифікат відповідності затвердженому типу, оформлений

виробником або його уповноваженим представником на підставі

сертифіката затвердження типу, - для машин, на які поширюється дія

Технічного регламенту затвердження типу сільськогосподарських та

лісогосподарських тракторів, їх причепів і змінних причіпних

машин, систем, складових частин та окремих технічних вузлів

( 1367-2011-п ), затвердженого постановою Кабінету Міністрів

України від 28 грудня 2011 р. N 1367 (Офіційний вісник України,

2012 р., N 1, ст. 22), або сертифікат затвердження типу, виданий

на одиничні зразки машин органом з оцінки відповідності,

призначеним в установленому порядку на провадження діяльності щодо

затвердження типу; Абзац четвертий підпункту 8-2 пункту 4 виключено на підставі Постанови КМ N 1168 ( 1168-2019-п ) від 04.12.2019 року.

9) інші документи у випадках, визначених цим Порядком.

Пунктом 17 зазначено Порядку передбачено, що з обліку машина знімається у зв`язку з її відчуженням чи вибракуванням протягом семи днів на підставі заяви власника або уповноваженої ним особи, до якої додаються зазначені в Порядку документи.

Експлуатація машини, не зареєстрованої в територіальному

органі Держпродспоживслужби, або без номерного знака "Транзит"

забороняється. (п.27 Порядку).

Тобто, процедура реєстрації та зняття з обліку сільськогосподарської техніки, урегульована вказаним вище Порядком відомчої реєстрації та зняття з обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо -будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 липня 2009 року № 694.

Право власності на транспортні засоби підлягає реєстрації і підтверджується реєстраційними документами (свідоцтвом про реєстрацію).

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Отже, судом в судовому засіданні встановлено, що сільськогосподарська техніка підлягає обов`язковій реєстрації, після чого у осіб виникає право власності на вказану техніку, проте спірна сільськогосподарська техніка не була зареєстрована у встановленому законодавством порядку, тому у сторін не виникло право власності на неї.

Тобто, всупереч вимогам вказаних нормативно-правових актів позивач не довів належними і допустимими доказами виникнення у нього права власності на вказану сільськогосподарську техніку, той факт, що на час укладення спірного договору у відповідача існувало право власності на вказану сільськогосподарську техніку (сторони посилаються в своїх поясненнях, що вказана техніка була придбана за кордоном і розмитнена на ім`я відповідача в Україні, проте жодних доказів таких обставин і фактів суду не було надано), а також в матеріалах справи відсутні докази про відмову сторонам у реєстрації транспортних засобів. Ухилення від реєстрації транспортних засобів перед відчуженням сторонами, вказаного договору, можуть свідчити про неправомірність угоди та про намір ухилення від сплати обов`язкових податкових платежів.

Відповідно до частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства.

Згідно ч.2 ст. 215 ЦПК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За таких обставин, суд вважає, що договір купівлі-продажу від 31 березня 2020 року між сторонами є нікчемним правочином, тому не може бути розірваним судом, а також внаслідок неможливості розірвання даного договору неможливо стягнути грошові кошти у зв`язку із його невиконанням.

Із позовними вимогами про повернення безпідставно отриманого майна, а саме коштів позивач не звертався.

Як вбачається з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.2 ст.264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

За таких обставин, суд не вправі вийти за межі позовних вимог.

Більш того, судом встановлено, що зміст вказаного договору та зміст нотаріально посвідченої заяви відповідача від 31 березня 2020 року місять суперечності та взаємовиключні обставини. Так, згідно п. 2.2. договору отримання грошових коштів підтверджується заявою, посвідченою приватним нотаріусом Чернівецького нотаріального округу Соловйової Є.А. № 554 від 31.03.2020 року, а згідно заяви, посвідченої приватним нотаріусом Чернівецького нотаріального округу Соловйовою Є.А. № 554 від 31.03.2020 року вбачається, що на час її посвідчення існував вже вказаний договір.

При таких обставинах, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача за первісним позовом не знайшли своє обґрунтування в судовому засіданні.

Вирішуючи зустрічні позовні вимог, суд приходить до наступних висновків.

Оскільки судом встановлено, що спірний договір купівлі-продажу між сторонами є нікчемним правочином, тому визнання його недійсним чинним законодавством не передбачено.

Також згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з вимогами статей 202-204 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Правочин, вчинений під впливом насильства, може визнаватися недійсним внаслідок відсутності волі самої особи на вчинення правочину, а волевиявлення, яке має місце, відображає волю не самого учасника правочину, а волю будь-якої іншої особи, яка здійснює вплив на учасника правочину.

Як на підставу визнання договору купівлі-продажу недійсним, відповідач посилався на те, що такий правочин вчинено всупереч волі ОСОБА_2 , внаслідок психологічного тиску.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

При вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства, необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов`язково злочинних діях.

Під насильством розуміється фізичний або психічний тиск на особу з метою примушення її до вчинення правочину. Насильство може мати будь-які прояви: фізичне насильство (катування, биття, заподіяння болі); психічне насильство (залякування, загроза вбивством, заподіянням тілесних ушкоджень самій особі або її близьким); насильство дією (викрадення дитини, пошкодження майна особи).

Для визнання правочину недійсним підлягають доведенню наступні обставини: 1) факт застосування до потерпілої сторони правочину фізичного чи психологічного тиску з боку іншої сторони чи з боку третьої особи; 2) вчинення правочину проти справжньої волі; 3) наявність причинного зв`язку між фізичним або психологічним тиском і вчиненням правочину, який оспорюється.

Така правова позиція зазначена в постанові ВС від 23.09.2020 року у справі №127/7945/18 провадження №61-21103св19.

Окрім того положеннями статей 77, 80, 81 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи відповідача щодо вчинення на нього психологічного тиску з метою примушення його до вчинення правочину є недоведеними, оскільки відповідач не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач чи інші особи вживали будь-які дії, спрямовані вчинення насильства щодо нього, що він не мав можливості не укладати оспорюваний правочин, не був ознайомлений з його змістом до підписання, або звертався за будь-якою допомогою через те, що до нього застосовується фізичний чи психічний тиск одразу після вчинення дій.

Відповідачем також не надано належних та допустимих доказів на підтвердження фізичного чи психічного впливу на нього саме при укладенні оспорюваного правочину та безпосереднього причинного зв`язку між психічним тиском та волевиявленням сторони правочину щодо його підписання.

Судом було відмовлено у задоволенні клопотань представника відповідача про витребування доказів (роздруківок з інформацією про з`єднання абонентів мобільного зв`язку) та про призначення судової психологічної експертизи у зв`язку із порушенням вимог ст.ст. 83, 84 ЦПК України. Також дані клопотання були розцінені судом як такі, що спрямовані на затягування розгляду справи.

Встановивши, що ОСОБА_2 не доведено наявність підстав, передбачених статтями 203, 215, 231 ЦК України, з якими закон пов`язує недійсність правочину, вчиненого під впливом насильства, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні також і зустрічного позову.

Вирішуючи клопотання представника третьої особи ОСОБА_5 щодо визнання недійсним п.2.2 спірного договору, суд, окрім підстав, які зазначені вище, вважає, що воно не підлягає задоволенню також тому, що за змістом дане клопотання є позовною вимогою, а третя особа ОСОБА_5 з позовними вимогами до сторін чи будь-яких інших осіб не зверталася.

Згідно ч.9 та ч.10 ст.158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку відмовити у задоволенні як первісних так і зустрічних позовних вимог, то заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.

На підставі викладеного, ст.ст. 203, 215 ЦК України керуючись ст. ст. 4-13,19,76-81,89,206,259,263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_5 про розірвання договору та повернення сплачених коштів відмовити повністю.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним відмовити повністю.

Скасувати заходи забезпечення позову у виді заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження нерухомого майна, а саме: житлового будинку, загальною площею 211,1 кв.м., який розташований за адресою АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 210, що встановлені Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 02 липня 2020 року.

Повний текст судового рішення виготовлено 30 грудня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається через суд першої інстанції.

Суддя: