ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/3734/20 Номер провадження 22-ц/814/2309/20Головуючий у 1-й інстанції Миронець О.К. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Одринської Т.В., Пікуль В.П., при секретарі судового засідання: Ряднині І.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 15 вересня 2020 року (постановлену суддею Миронець О.К., повний текст ухвали складено 16.09.2020 року) у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Харківський національний університет, Головне управління УМВС України в Полтавській області, Департамент захисту економіки Національної поліції України, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Свою заяву обґрунтовував тим, що 24.09.2019 року його було звільнено з посади старшого оперуповноваженого з особливо важливих справах відділу протидії злочинам у бюджетній, кредитно фінансовій, банківській сферах та зовнішньоекономічній діяльності Управління захисту економіки в Полтавській області Департаменту захисту економіки, у званні майор поліції, з 01.10.2019 року. На даний час у нього виникло бажання продовжувати державну службу, та кар`єру державного службовця, але в трудовій книжці відсутній запис про наявність стажу державного службовця, а це позбавляє його права під час нарахування заробітної плати отримувати відповідну надбавку за стаж роботи державного службовця 22 роки 1 місяць та 18 днів. Вказував, що станом на 01.05.2016 р., коли вступив в силу ЗУ «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII), у нього фактично було 15 повних років служби (14.08.2000 по 01.05.2016) в системі МВС України на посадах, на яких присвоюються спеціальні звання, тобто стажу державного службовця. Окремо зазначив, що встановлення цього факту йому потрібно для належного порядку прийому на державну службу, грошового, соціального забезпечення, як особи, яка проходила державну службу під час дії колишнього ЗУ «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами). В зв`язку з чим, заявник звернуся до суду за захистом своїх порушених прав та просив встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт зайняття ним посади державного службовця станом на 01.05.2016 року та наявність станом на дату подачі позову повних 15 років стажу на посадах віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону України «Про державну службу», а також встановити юридичний факт, а саме обчислення та зарахування до стажу державної служби періоду проходження служби в органах внутрішніх справ України та Національної поліції України за період з 14.08.2000 року по 01.10.2019 року.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 15 вересня 2020 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення - залишено без розгляду. Роз`яснено заявнику про те, що він має право звернутись до суду з позовом на загальних підставах.

З вказаною ухвалою суду не погодився ОСОБА_1 та подав на неї апеляційну скаргу, в якій прохав ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 15 вересня 2020 року скасувати та прийняти нове рішення, яким вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі. Апелянт вважає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою, та такою, що прийнята з невірним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, оскільки судом не повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

Зокрема вказує, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, оскільки не надав оцінку та не прийняв до уваги те, що зацікавлені особи повністю визнають заявлені ним вимоги та визнають наявність у нього стажу державної служби, а тому спір про право - відсутній. Крім того, апелянт вказує, що на даний час він позбавлений можливості прийняти участь у конкурсі на заміщення вакантної посади державної служби категорії «А» та «Б» лише з підстави відсутності у нього стажу державної служби, так як відсутній запис в трудовій книжці. Тому факт перебування ним на державній службі до 01.05.2016 року (коли вступив в силу ЗУ «Про державну службу» №889-VIII) потребує окремого визнання судом.

Від представника заінтересованої особи Управління міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області - Людмили Пуніної надійшло пояснення на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому остання спростовуючи доводи апеляційної скарги та підтримуючи рішення суду першої інстанції прохала апеляційну скаргу залишити без задоволення. Окремо зазначила, що заяви про встановлення фактів стажу державної служби за наявності записів у трудовій книжці та чіткого законодавчого врегулювання не можуть розглядатися у порядку цивільного судочинства. В разі відмови відповідного державного органу у зарахуванні до стажу державної служби періодів служби в правоохоронних органах може бути оскаржена заінтересованою особою до адміністративного суду.

Від голови Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній прохав у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якому останній спростовуючи доводи викладені у відзиві, прохав апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. На момент розгляду справи сторони та інші особи будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання справи у судове засідання не з`явились.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення, ухвала суду першої інстанції - скасуванню, із направленням матеріалів справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи по суті, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно п.п. 3.4. ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що заявнику ОСОБА_1 необхідно встановити факт зайняття ним посади державного службовця станом на 01.05.2016 року та наявність станом на дату подачі позову повних 15 років стажу на посадах віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону України «Про державну службу», а також встановити юридичний факт, а саме обчислення та зарахування до стажу державної служби періоду проходження служби в органах внутрішніх справ України та Національної поліції України за період з 14.08.2000 року по 01.10.2019 року. Спірні періоди та посади роботи заявника повністю підтверджені наданою копією трудової книжки (а.с.15-16).

Встановлення факту заявнику потрібно для отримання гарантій в майбутньому для захисту прав в разі виникнення можливих спірних питань з даного приводу при вступі на державну службу.

Залишаючи без розгляду заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виник спір щодо встановлення юридичного факту необхідного заявнику для належного порядку прийому на державну службу, грошового, соціального забезпечення, отже дана заява не підлягає розгляду в порядку окремого провадження оскільки містить спір про право, тому суд залишив її без розгляду з підстав визначених ч.6 ст. 294 ЦПК України.

Однак, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм цивільно-процесуального законодавства та матеріального права, а тому підлягає скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частин 1-2 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц (провадження № 14-139цс18).

Як роз`яснено в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення. 2) встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах. 3) заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо). 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

У пункті 5 даної постанови Пленуму зазначено, що для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобов`язаний з`ясувати, які фізичні особи і організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, у необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них.

Тобто, критерієм наявності спору про право у справах окремого провадження є сама можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок встановлення певного факту навіть за відсутності заперечень таких осіб.

З точки зору закону, під спором про право у справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви.

Відповідно до частини 6 статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , звертаючись із цією заявою, фактично за відсутності спору із зацікавленим особами, або іншими особами, має на меті підтвердити судовим рішенням факт наявності у нього стажу державної служби, в тому числі у період перебування на службі в органах внутрішніх справ. При цьому, реальний спір з даного приводу на момент звернення відсутній, а його дії спрямовані на отримання гарантій на майбутнє, в разі можливого виникнення спору при вступі на державну службі.

Таким чином, до виникнення реальних спірних питань щодо обрахування стажу державної служби заявника, порядок щодо якого чітко врегульовано чинним законодавством, спір про право між заявником та зацікавленими особами по справі, або іншими особами відсутній, а тому підстави для залишення заяви без розгляду з даних підстав також відсутні.

За таких обставин, доводи апелянта є частково обґрунтованими. Допущення зазначених порушень процесуальних норм призвело до необґрунтованого припинення розгляду заяви у спосіб передбачений законом та винесення законного і обґрунтованого рішення за його результатами.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасування ухвали Київського районного суду м. Полтави від 15 вересня 2020 року та направлення справи до суду першої для продовження розгляду.

Керуючись ст. 374, ст. 379, ст. ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 15 вересня 2020 року - скасувати, матеріали справи повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду справи по суті.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови суду виготовлено 06 листопада 2020 року.

Головуючий: ____________________ Г.Л. Карпушин

Судді : __________________ Т.В. Одринська_______________ В.П Пікуль