ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

30 грудня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/853/19

Головуючий у першій інстанції Коваленко А. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1380/20

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бечка Є.М.,

суддів Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 травня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

дата складання повного тексту рішення 03 травня 2019 року, місце його ухвалення м. Прилуки,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року позивач, звертаючись до суду з позовною заявою, просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 12 лютого 2008 року в сумі 127482 грн. 76 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 12 лютого 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено кредитний договір б/н, згідно якого банк надав йому кредит у сумі 3300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки.

Відповідач в порушення умов кредитного договору, ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, зобов`язання за вказаним договором не виконав та не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим, станом на 31.01.2019 року виникла заборгованість по кредиту та відсоткам, з урахуванням пені та комісії, у сумі 201620 грн. 30 коп. Проте, позивач просив стягнути лише заборгованість в сумі 127 482,76 грн, яка складається з наступного: заборгованості за кредитом в сумі 3105,94 грн та заборгованість по процентах, за період з 12.02.2008 року до 30.07.2018 року в сумі 124 376,82 грн.

Заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 травня 2019 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк», заборгованість за кредитним договором № б/н від 12.02.2008 року в сумі 127 482 грн. 76 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати у сумі 1921 грн. 00 коп.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла кредитна заборгованість, яка підлягає до стягнення з останнього.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 124 376,82 грн. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Суд безпідставно не врахував подану ним заяву про застосування строку позовної давності. Зазначає, що після підписання ОСОБА_1 договору ним отримана кредитна картка, яка мала граничний термін дії березень місяць 2010 року. Заява про відкриття рахунку та надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» не містять жодної угоди, або будь-якого іншого повідомлення або умови чи застереження про збільшення позовної давності.

Посилається в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не врахував правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17. Вказує, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна форма кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин та не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними під час укладення кредитного договору. За таких обставин відсутні правові підстави для стягнення з відповідача нарахованих процентів.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України, справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 травня 2019 року, розглядається судом апеляційної інстанції без виклику учасників справи.

Учасники справи повідомлялись про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) сторін, у встановленому законом порядку.

У відзиві на апеляційну скаргу представником АТ КБ «ПриватБанк» зазначено, що в день підписання заяви та отримання кредитної картки, тобто 12.02.2008 року, відповідач власним підписом підтвердив отримання платіжної картки « Кредитка «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», а також погодив розмір процентної ставки за користування кредитними коштами на рівні 3 % в місяць ( 36 % річних). Крім того відповідач також підписав Довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». Підписанням вказаної довідки відповідач підтвердив, що «З фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та прикладами розрахунку суми плати за користування кредитними коштами ознайомлений». Тобто, було погоджено всі істотні умови кредитування, зокрема визначено розмір процентної ставки за користування кредитними коштами 3 % на місяць (36 % річних). Також, представником позивача додається розрахунок заборгованості за договором, з урахування письмово погодженого розміру процентної ставки, а також в межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто по кінцевий строк дії перевипущеної кредитної картки до 31.08.2016 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.263 ЦПК України передбачено, що рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не в повній мірі.

Судом встановлено, що 12 лютого 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н, згідно якого банк надав йому кредит у сумі 3300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки, з використанням платіжної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду».

У вказаній заяві зазначено, що підписанням цієї анкети-заяви ознайомився із Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами АТ КБ «ПриватБанк», які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді. Згоден, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами становлять договір банківського вкладу.

Як вбачається із розрахунку позивача, станом на 31.01.2019 виникла заборгованість в сумі 201620 грн 30 коп, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 3105, 94 грн, загальний залишок заборгованості за відсотками 193714,36 грн., заборгованість за пенею та комісією -4800 грн. Сума до стягнення становить 127482 грн. 76 коп., яка складається з 3105,94 грн. заборгованість за кредитом, 124376 грн. 82 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом з 12.02.2008 року по 30.07.2018 року (а.с.5-7).

З виписки за договором №б/н, поданої до апеляційного суду, станом на 20.11.2020 року по боржнику ОСОБА_1 вбачається, що відповідач користувався банківською карткою, частково погашав заборгованість (а.с.167-176).

Також вбачається, що ОСОБА_1 по заяві б/н від 12.02.2008 року було видано три картки: НОМЕР_1 , відкритої 12.02.2008 року строком дії до 10/09; НОМЕР_2 , відкритої 18.04.2009 року строком дії до 12/13; НОМЕР_3 , відкритої 17.05.2013 року строком дії до 08/16; (а.с.162).

Матеріали справи також містять розрахунок заборгованості ОСОБА_1 станом на 31.08. 2016 року (а.с.163-166), копію скрін-шот з програмного комплексу з фото ОСОБА_1 (а.с.177).

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Враховуючи, що ОСОБА_1 оскаржує зазначене судове рішення лише в частині задоволених позовних вимог про стягнення відсотків та з урахуванням правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №186/1743/15-ц, де визначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується, тому колегія суддів не переглядає судове рішення в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 3105, 94 грн.

Звертаючись із позовом до суду позивачем було надано розрахунок заборгованості за договором №б/н від 12.02.2008 року, станом на 31.01.2019 року, з якого вбачається, що розмір заборгованість складає 127482 грн. 76 коп., яка складається з 3105,94 грн. - заборгованість за кредитом, 124376 грн. 82 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом з 12.02.2008 року по 30.07.2018 року.

Суд апеляційної інстанції вважає, що вказаний розрахунок в частині нарахування процентів за користування кредитом складений із порушенням умов договору.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції від представника АТ КБ «ПриватБанк» надійшов уточнений розрахунок заборгованості за договором №б/н від 12.02.2008 року і станом на 31.08.2016 року, включно.

Апеляційний суд, за вказаних обставин приймає до уваги наданий стороною позивача уточнений розрахунок заборгованості, в якому проведено нарахування відсотків у передбаченому договором розмірі.

Встановлено, що строк дії банківської картки, виданої ОСОБА_1 на підставі договору №б/н від 12.02.2008 року, до серпня 2016 року.

Первинна відсоткова ставка за договором складає 36 відсотків річних і станом за період з 12.02.2008 року по 31.08.2016 року заборгованість за відсотками складає 6845,16 грн.

Таким чином, заборгованість за відсотками за кредитним договором за первинною ставкою та у межах строку дії картки складає 6845,16 грн.

Колегія суддів, з урахуванням вищевказаного розрахунку, вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість за процентами за користування кредитом в сумі 6845,16 грн.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява №17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява №20372/11, §65).

Доводи апеляційної скарги про сплив строку позовної давності у спорі спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку (пеня за несвоєчасне погашення кредиту), то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу.

А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

За вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).

Вищезазначене відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом у постанові Великої Палати від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Як вбачається із матеріалів справи строк дії перевипущеної кредитної № НОМЕР_3 становить до останнього дня 08.2016 року, що підтверджується наявною у справі довідкою АТ КБ "ПриватБанк" (а.с. 162).

Оскільки строк кредитування встановлено у договорі до 08.2016 року, а з позовом про стягнення заборгованості, яка наявна станом на 31.08.2016 року, АТ КБ "ПриватБанк" звернулося 27.02.2019 року, строк позовної давності у спорі не пропущено.

Крім того, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором не розмежував стягнення щодо основної заборгованості по кредиту та заборгованості по процентах за користування кредитом, а тому колегія суддів доходить висновку, що необхідно змінити судове рішення про стягнення основного боргу за договором кредиту та заборгованості по процентам за користування кредитом.

Враховуючи викладене, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за тілом кредиту в сумі 3105,94 грн, заборгованість за відсотками за період з 12.02.2008 року по 31.08.2016 року, виходячи із розміру відсоткової ставки 3 % на місяць, в сумі 6845,16 грн., а разом 9951 грн 10 коп.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги, було заявлено позивачем на суму 127482 грн. 76 коп, а задоволено на суму 9951 грн 10 коп. та зважаючи, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», слід компенсувати АТ КБ "ПриватБанк" судовий збір в сумі 153 грн 68 коп., за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 травня 2019 року змінити, стягнувши з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, МФО 305299, юридична адреса: 01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1 Д) заборгованість за кредитом у сумі 3105,94 грн та заборгованість по процентах за користування кредитом у сумі 6845,16 грн., всього 9951 грн 10 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Компенсувати Акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» (, МФО 305299, юридична адреса: 01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1 Д) 153( сто п`ятдесят три) грн 68 коп. на відшкодування судового збору за подання позовної заяви за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: