УХВАЛА

11 листопада 2020 року м. Одеса Справа № 522/19839/20

Провадження №2-з/522/659/20

Суддя Приморського районного суду міста Одеси Кузнецова В.В., дослідивши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

10.11.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позову, відповідно до якої просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відчуження частки у статутному капіталі ТОВ «Велк» (ЕДРПОУ 39123907), що належить ОСОБА_2 у розмірі 10% із 20% спільної сумісної власності.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 вказує, що між ним та ОСОБА_2 21.10.1999 року було укладено шлюб, який заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси по справі №522/11925/17 від 18.09.2017 року розірвано.

Відповідно до нотаріально посвідченого Договору про поділ спільного майна подружжя від 04.07.2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 майже повністю вирішили поділ спільного майна подружжя, проте під час шлюбу ОСОБА_2 стала засновником ТОВ «ВЕЛК» з розміром внеску до статутного капіталу у розмірі 20% , що складає у гривневому еквіваленті 100 000 грн. На підставі Статут ТОВ «ВЕЛК» директором і засновником (80%) є ОСОБА_3 . Виплата дивідендів не відбулось.

Відповідно до нотаріально посвідченої заяви від 22.09.2020 року ОСОБА_2 має намір вийти з ТОВ «ВЕЛК» і вимагає сплатити вартість своєї частки. Згідно з її обґрунтованим розрахунком його вартість складає 38 950 176 грн., і у зв`язку з тим фактом що участь у складі ТОВ «ВЕЛК» відповідач здійснила під час подружніх відносин, виплата дивідендів не проводилась, на підставі спільного рішення співзасновників ТОВ «ВЕЛК» дивіденди витрачались на розвиток ТОВ «ВЕЛК».

Таким чином, у заявника є обґрунтовані підстави побоюватися відчуження частки Статутного капіталу ТОВ «ВЕЛК» у розмірі 20% які є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь третіх осіб.

Для попередження умисного створення відсутності майна у відповідача вважає за необхідне вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на зазначене вище майно відповідача.

Суддя, ознайомившись та дослідивши матеріали заяви, вважає, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Подана заявником заява про застосування заходів забезпечення позову відповідає приписам та вимогам встановленим ст. 151 ЦПК України, та таким чином підлягає невідкладному розгляду.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим.

Враховуючи, що ст. 150 ЦПК України є дискреційною, суд, відмовляючи у застосуванні заходів забезпечення позову, приймає до уваги наявність обставин, які виключають можливість їх застосування.

Пленум Верховного Суду України « Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим вимогам, а також мають бути безпосередньо пов`язанні з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків: від вжиття заходів для забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття таких заходів, враховуючи відповідність права чи законного інтересу, про захист яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачеві здійснювати певні дії.

Таким чином, заявляючи про необхідність застосування судом заходів забезпечення у разі подання позову майнового характеру, заявнику потрібно вказати на наявність обставин, які можуть свідчити про вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову; подати докази, що засвідчують наміри відповідача розпорядитися коштами (майном), наміри ухилитися від виконання рішення суду; довести суду розумність, співмірність та адекватність заходу забезпечення; переконати суд, що такі заходи не перешкоджатимуть господарській діяльності відповідача; пред`явити пропозиції щодо зустрічного забезпечення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, його метою є хоча і негайні, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Заявник в обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначає, що у нього є обґрунтовані підстави побоюватися відчуження частки Статутного капіталу ТОВ «ВЕЛК» у розмірі 20% які є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь третіх осіб, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких заявник має намір звернутися з позовом до суду.

Жодного належного доказу на підтвердження обставин, викладених заявником в заяві про забезпечення позову, які б свідчили про вчинення відповідачем дій, які б могли ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його задоволення, заявником до суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заявник у вище зазначеній заяві про забезпечення позову не довів існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду. В заяві відсутнє достатнє обґрунтування застосування забезпечення позову, відсутні докази на підтвердження обставин викладених в заяві, відсутні дані, які б підтверджували наявність ризиків, які призведуть до невиконання або ускладнення виконання рішення суду, оскільки згідно поданої заяви ці дані ґрунтуються на особистому припущенні заявника.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову, так як вважає доводи такої недостатніми та не доведеними належними засобами доказування, а тому в задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 149-153, 260, 261, 353 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м.Одеси протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Суддя В.В. Кузнецова