Справа № 464/3962/17 Головуючий у 1 інстанції: Горбань О.Ю.
Провадження № 22-ц/811/1891/20 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 29 квітня 2020 року в складі судді Горбань О.Ю. у справі за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання про судові витрати,-

встановила:

У червні 2017 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулося до Сихівського районного суду м. Львова із заявою про видачу судового наказу, яким стягнути з боржника на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 8938,79 грн. та послуги з централізованого постачання гарячої води 1465,20 грн. за період з 01.12.2016 року по 30.04.2017 року, а також інфляційні нарахування 221,85 грн., 3% річних в сумі 44,86 грн., що разом становить 10 670,70 грн.

12 червня 2017 року Сихівський районний суд м. Львова видав судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 10 670,70 грн. загальної заборгованості та 800 грн. судових витрат по сплаті судового збору.

25 жовтня 2019 року ОСОБА_1 подала заяву про скасування судового наказу.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 28 жовтня 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Судовий наказ Сихівського районного суду м. Львова від 12 червня 2017 про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 10670,70 грн., судовий збір у розмірі 800, 00 грн. - скасовано.

Роз`яснено Львівському міському комунальному підприємству «Львівтеплоенерго» право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

06 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Сихівського районного суду м. Львова із заявою про ухвалення додаткового рішення, оскільки при постановлені ухвали від 28 жовтня 2019 року судом не вирішено питання про стягнення з ЛМКП «Львівтеплоенерго» 99.05 грн. судових витрат, сплачених нею при поданні заяви про скасування судового наказу, з яких, 96.05 грн. судовий збір, сплачений за подання заяви про скасування судового наказу та 3.00 грн. комісії за здійснення банківської операції.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 15 листопада 2019 року у задоволенні заяви відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 15 квітня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалу Сихівського районного суду м .Львова від 15 листопада 2019 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення щодо вирішення питання про судові витрати.

Оскаржуваною ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 29 квітня 2020 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються із сплаченого судового збору в розмірі 96,05 грн. та комісії в розмірі 3 грн.

Ухвалу суду оскаржило ЛМКП «Львівтеплоенерго», вважає ухвалу необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням чинного законодавства.

Зазначає, що 3 грн. комісії, які стягнуті судом, не є судовим збором, а сплачені за послуги банку, у зв`язку з прямим волевиявленням особи, яка сплачує ті чи інші послуги через банк.

Вважає, що суд не взяв до уваги, що аналогію Закону можна застосувати виключно у разі подібності спірних неврегульованих правовідносин.

Просить скасувати ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 29 квітня 2020 року у стягненні судових витрат відмовити.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З врахуванням положень статей 167, 171, 369, в тому числі в контексті ціни позову, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що скаргу необхідно задовольнити частково виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до приписів частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на розгляд своєї справи у суді, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального а бо спрощеного), окремого провадження (ч. 2 ст. 19 ЦПК України).

За частиною 3 статті 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, крім іншого, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості (п. 3 ч. 1 цієї статті).

Згідно із ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» судовий наказ є виконавчим документом.

Відповідно до ч. ч. 1. 2 ст. 170 ЦПК боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав. Заява про скасування судового наказу подається в суд у письмовій формі.

З матеріалів справи встановлено, що 28.10.2019 Сихівський районний суд м. Львова постановив ухвалу, якою задовольнив заяву ОСОБА_1 від 25.10.2019 про скасування судового наказу та скасував судовий наказ Сихівського районного суду м. Львова від 12.06.2017 № 464/3962/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення у розмірі 10670,70 грн. (з врахуванням інфляційних нарахувань та 3% річних) та 800 грн. судового збору.

При подачі заяви про скасування судового наказу ОСОБА_1 сплачено судовий збір в сумі 96 грн. 05 коп.

06.11.2019 ОСОБА_1 подала Сихівському районному суду м. Львова заяву про ухвалення додаткового рішення у даній справі в частині питання судових витрат, оскільки при постановленні ухвали від 28.10.2019 про скасування судового наказу таке питання не вирішувалося.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки вимоги боржника ОСОБА_1 про скасування судового наказу задоволені, відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, які складаються із сплаченого судового збору та комісії і сплачені нею при поданні заяви, необхідно покласти на стягувача ЛМКП «Львівтеплоенерго».

Таким чином, суд стягнув на користь боржника сплачений судовий збір в розмірі 96,05 грн. та комісію в розмірі 3 грн., згідно квитанції № 48573.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитися з такими висновками місцевого суду.

Спеціальним законом, який визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору є ЗУ «Про судовий збір».

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 статтю 4 Закону України «Про судовий збір» доповнено п.п. 4-2 та визначено, що за подання до суду заяви про скасування судового наказу сплачується судовий збір у розмірі 0,05 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що з січня 2019 року становило 96,05 грн.

Таким чином, подаючи 25.10.2019 заяву про скасування судового наказу боржник ОСОБА_1 відповідно до ЗУ «Про судовий збір» (в редакції закону від 03.10.2017) сплатила судовий збір у розмірі 96,05 грн. (а.с. 18-21).

Перевіряючи оскаржувану ухвалу, колегія суддів виходить з того, що відповідно до розділу ІІ ЦПК України наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є собливою формою судового рішення.

Суть наказного провадження полягає у безспірності заявлених вимог та спрощеній процедурі судового провадження, спрямованої на ефективність судового розгляду.

В межах наказного провадження боржнику надано право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу (за вимогами про стягнення аліментів), у відповідності до статті 170 ЦПК України.

Повноваження суду за наслідками розгляду заяви про скасування судового наказу вичерпно визначені статтею 171 ЦПК України, за змістом якої у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження з додержанням загальних правил щодо пред`явлення позову.

У разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплачена за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви (частина друга статті 164 ЦПК України).

Таким чином, можливість не повертати сплачений судовий збір у наказному проваджені визначена лише у випадку сплати такого стягувачем за заяву про видачу судового наказу, оскільки така зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви, у разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження.

В свою чергу, у спірних правовідносинах вирішується питання про повернення боржнику сплаченого нею судового збору за подання заяви про скасування судового наказу.

В цьому контексті, колегія суддів враховує те, що скасування судового наказу за заявою боржника, не виключає виникнення між сторонами спору про право, який вирішується в позовному провадженні, однак таке, слідуючи принципу диспозитивності, залежить від волі стягувача, при цьому наказне провадження у справі є фактично завершене.

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема чи пов`язані ці витрати з розглядом справи (п. 1 ч. 3 ст. 141 ЦПК України).

Враховуючи вищенаведене та беручи до уваги те, що судом задоволено заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу та судовий наказ скасовано, судовий збір, сплачений за подання такої заяви мав бути стягнутий з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 .

Як зазначалось вище, ставка судового збору за подання заяви про скасування судового наказу, на момент подання такої становила 96,05 грн., таким чином висновок місцевого суду про задоволення заяви ОСОБА_1 та стягнення на її користь сплачений нею судовий збір в розмірі 96,05 грн. є обґрунтованим та відповідає вимогам закону.

В свою чергу, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 цієї статті).

Враховуючи наведене, стягнення банківської комісії не входить до переліку судових витрат.

Таким чином, стягуючи з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 комісію в розмірі 3 грн суд першої інстанції зазначених вимог закону не врахував, відтак дійшов помилкового висновку, що свідчить про часткову підставність доводів апеляційної скарги та необхідність скасування оскаржуваної ухвали в цій частині, оскільки 3 грн. згідно квитанції про сплату №48573 від 23.10.2019 є комісією АТ «Ощадбанк», тобто платою, яку фінансова установа отримує за проведення відповідних операцій, відтак не може стягуватися в порядку розподілу судових витрат.

Враховуючи наведене, оскаржувану ухвалу в частині стягнення з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» комісії в розмірі 3 грн. необхідно скасувати, в іншій частині ухвалу необхідно залишити без змін.

Підстави для перерозподілу судових витрат за наслідками розгляду даного апеляційного провадження, відсутні.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» задовольнити частково.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 29 квітня 2020 року в частині стягнення з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 комісії в розмірі 3 (три) грн скасувати.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 03 листопада 2020 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Р.П. Цяцяк

Н.О. Шеремета