Справа № 466/7950/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2020 року

Шевченківський районний суд м.Львова

у складі:

головуючого судді Баєвої О.І.

секретаря судового засідання Якимець Ю.М.

з участю

представника позивача Козія Т.В.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи Третьої львівської державної нотаріальної контори про визнання заповіту недійсним, -

у с т а н о в и в:

позивач звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати заповіт, складений її батьком - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , недійсним.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько. Після його смерті вона звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, та дізналася, що за життя батько склав заповіт на користь її брата - відповідача по справі.

Вважає, що заповіт слід визнати недійсним, оскільки він посвідчувався з порушенням вимог Закону, а саме він був посвідчений 28.01.2017 року нотаріусом з виїздом на місце проживання заповідача, та в присутності двох свідків, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . При цьому, ОСОБА_5 є зятем відповідача, що грубо порушує ст.1257 ЦК України.

Крім того зазначає, що у неї є сумніви щодо дієздатності заповідача на момент складення заповіту, оскільки в 2014 році він переніс інсульт, внаслідок якого майже втратив зір, потребував постійного стороннього догляду, страждав на часткову втрату пам`яті, та вказані ознаки сильно загострилися в останні місяці його життя.

За наведених обставин вона змушена звернутися до суду.

У відзиві на позов відповідач зазначає, що позовні вимоги заперечує повністю. Зазначає, що ОСОБА_5 дійсно є чоловіком його доньки, однак не є ані його близьким родичем, ані членом його сім`ї. Окрім того, батько не був визнаний недієздатним чи обмежено дієздатним, повністю розумів значення своїх дій. Сторонньої допомоги батько потребував лише в останні дні життя. Просить у задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали. Позивач пояснила, що її батько ОСОБА_4 не міг самостійно підписати заповіт, оскільки був майже сліпий. Після інсульту в 2014 році у нього були порушення пам`яті, він забував слова та людей. Він страждав на нервові розлади. Зазначає, що за татом доглядала хатня робітниця, послуги якої оплачували вона та її сестра. Стверджує, що батько не міг скласти заповіт на користь відповідача, оскільки у них були неприязні відносини. Та оскільки заповіт посвідчено в присутності зятя та друга відповідача, вважає, що він був посвідчений проти волі батька. Просить у задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні відповідач та його представник позовні вимоги заперечили повністю. Відповідач пояснив суду, що до моменту смерті їх батько повністю розумів свої дії. Він дійсно не бачив добре, але самостійно ходив, повністю себе обслуговував, однак не міг читати та писати. Коли батько виявив намір скласти заповіт, вони викликали нотаріуса. За батька заповіт підписала їх мама, оскільки підписати він не міг через зір. Заповіт було зачитано нотаріусом вголос та посвідчено. При цьому було запрошено двох свідків. Це дійсно колега та зять відповідача, нотаріус перевірила їх особи. Заперечень жодних не було. Зять не є близьким родичем та членом його сім`ї. Ніколи за одною адресою вони не проживали. Складення заповіту було волею батька. Просять у задоволення позову відмовити.

Представник Третьої Львівської державної нотаріальної контори в судові засідання не з`являвся, просив суд розглядати справу у його відсутності. Суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, заслухавши пояснення свідків, суд приходить до наступного висновку.

Цивільний кодекс визначає, що Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Статтею 1247 ЦК України передбачено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 . Позивач та відповідач по справі є його дітьми.

За життя, 28 січня 2017 року, ОСОБА_4 склав заповіт, яким все своє майно після своєї смерті заповів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гусак Р.Т. У зв`язку з тим, що ОСОБА_4 , сам не міг підписати заповіт, згідно ст. 1253 ЦК України заповіт посвідчено в присутності двох свідків: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Свідки читали заповіт вголос та поставили на ньому свої підписи. Заповіт від імені ОСОБА_4 підписала його дружина ОСОБА_7 .

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, позивач зазначає, що складений ОСОБА_4 заповіт слід визнати недійсним, оскільки при його укладенні було допущено ряд порушень, а саме один із свідків посвідчення заповіту, ОСОБА_5 є близьким родичем спадкоємця, а саме його зятем та в силу п. 3 ч. 4 ст. 1253 ЦК України ОСОБА_5 не міг бути свідком при посвідченні заповіту. Відтак, заповіт складено з порушеннями.

Розглядаючи цю позовну вимогу суд керується наступним.

Стаття 1253 ЦК України регулює посвідчення заповіту при свідках. Зокрема, зазначено, що на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках

У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою.

Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю.

Свідками не можуть бути: члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом.

Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.

У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.

Системний аналіз законодавства дає можливість зробити наступний висновок. Сімейним кодексом України не врегульоване поняття «близький родич». Цивільним кодексом України передбачено, що близькими родичами є батьки, діти, брати, сестри (ст. 68), Кримінальним процесуальним кодексом передбачено, що близькі родичі та члени сім`ї - це чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі. Лише в 2019 році, тобто після складення заповіту, і лише у Законі України «Про запобігання корупції» до близьких родичів віднесено зятя.

Тобто на момент складення заповіту у 2017 року зять спадкоємця ОСОБА_5 не вважався законодавством його близьким родичем, не був він і членом його сім`ї, оскільки з ним разом за однією адресою не проживав, спільного господарства не вів (дана обставина підтверджується довідками ЛПК «Янів-405» та ОСББ «Золоте джерело», оглянутими в суді).

Відтак, ОСОБА_5 міг бути свідком при посвідченні заповіту та нотаріус правомірно допустив його як свідка.

За таких обставин суд вважає, що дана, зазначена позивачем обставина, не є підставою для задоволення позову.

Другою підставою позовних вимог позивач зазначає те, що у неї є сумніви щодо дієздатності заповідача та час підписання заповіту, оскільки, як вона зазначає в позові та ствердила в судовому засіданні він останній час перед смертю страждав сильними розладами пам`яті, був агресивний, поводився неадекватно.

Аналізуючи дану підставу позову суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Для визначення наявності стану, в якому громадянин не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та ін.) на момент укладення угоди, суд призначає судово-психіатричну експертизу. Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент укладення угоди особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Призначення експертизи у разі заявлення клопотання про її призначення хоча б однією зі сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи згідно з вимогами п. 2 ч. 1 статті 145 ЦПК України є обов`язковим.

Допитані в суді свідки сторони позивача ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ствердили, що за життя ОСОБА_10 мало що пам`ятав та майже нічого не розумів. Поводив себе агресивно, постійно безпричинно кричав, міг вийти на вулицю без одягу. Не усвідомлював своєї поведінки. Забував навіть те, що відбувалося зараз. Стверджують, що в силу свого фізичного та психічного стану він не міг усвідомлювати, що підписує заповіт.

Допитані в суді свідки сторони відповідача ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ствердили, що до останніх днів життя померлого вони спілкувалися з ним. ОСОБА_10 дійсно після інсульту мав проблеми із зором та важко пересувався. Однак зазначили, що він добре розумів все, що відбувається, був абсолютно адекватним. Повністю усвідомлював свою поведінку. Нічого не забував.

Судом оглянуто медичну карту стаціонарного хворого КМКЛШМД ОСОБА_10 , згідно якої жодних відомостей про порушення психічного стану заповідача не зазначено, з довідки КЗ ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» №39/01.4.18 від 06.03.2018 року вбачається, що ОСОБА_4 на стаціонарному лікуванні та консультативній поліклініці з 1972р. по 14.04.2017р. не числився.

Висновком судово-психіатричного експерта №01/К від 15.01.2020 року встановлено, що встановити, чи міг ОСОБА_4 на момент підписання заповіту 28.01.2017 року усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними не виявляється можливим.

З наведеного вище вбачається, що і ця вимога позивача не знайшла свого підтвердження при розгляді справи судом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 є безпідставними, а обставини, наведені нею під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження, відтак, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 81, 259, 263, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст. 1248, 1253, 225 ЦК України, суд

у х в а л и в:

у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи Третьої львівської державної нотаріальної контори про ви знання заповіту недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Третя особа: Третя львівська державна нотаріальна контора, , юридична адреса: м. Львів, пр.. В.Чорновола, 39.

Повний текст рішення складено 31 грудня 2020 року.

Суддя О. І. Баєва