Провадження № 2/161/4108/20
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2020 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Пахолюка А.М.,

при секретарі - Будько І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та на утримання дружини, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та на утримання дружини.

Свій позов обґрунтовує тим, що з 11 березня 2016 року перебуває у шлюбі з відповідачем.

Від даного шлюбу народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказує, що відповідач не дбає про матеріальний стан дитини. Також зазначає, що на даний час не має можливості в повній мірі забезпечити належний рівень проживання для дитини, оскільки, на даний час ніде не працює, знаходиться в пошуках офіційного працевлаштування та є особою з інвалідністю, а тому сама потребує матеріальної допомоги. Добровільно домовитися про сплату аліментів їй не вдалося.

З врахуванням вище викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини, в твердій грошовій сумі, в розмірі 3 000 грн. щомісячно та на її утримання в розмірі 2 000 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ухвалою суду від 16 листопада 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Позивач в судове засідання не з`явилась, в прохальній частині заяви просила розглянути справу без її участі.

Представник відповідача до початку судового засідання не з`явилась, подала суду заяву в якій позов визнає частково, а саме в частині стягнення аліментів на дитину в розмірі 50 відсотків прожитого мінімуму на дитину відповідного віку, оскільки відповідач не має постійного місця роботи та має мінливий дохід, щодо заявлених вимог про стягнення аліментів на утримання дружини заперечує повністю у зв`язку з тим, що позивачем не надано жодного доказу того, що відповідач має можливість надавати позивачу матеріальну допомогу, як це передбачено ст. 75 СК України.

Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності осіб, що не з`явилися по наявним матеріалам справи.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с. 7).

В шлюбі народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

Відповідно до свідоцтва про народження дитини вбачається, що ОСОБА_2 являється батьком дитини (а.с. 8).

Судом встановлено, що відповідач не приймає участі в утриманні та вихованні неповнолітньої дитини, хоча спроможний надавати матеріальну допомогу дитині, яка знаходиться на утриманні та вихованні матері.

Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідачем не надано суду доказів його непрацездатності та наявності на його утриманні інших дітей тощо.

Доводи відповідача наведений у його письмових запереченнях, щодо того, що він офіційно ніде не працює та має непостійні, тимчасові доходи, суд оцінює критично та не бере до уваги, оскільки, ним не подано до суду жодних доказів його непрацездатності у зв`язку з станом здоров`я чи будь яких інших підстав, які б забороняли йому працювати.

Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітньої дитини, те, що сторони не змогли добровільно досягнути згоди про розмір сплачуваних аліментів, а також, що обов`язок утримувати дитину покладається рівною мірою на матір і батька.

При визначенні розміру стягуваних аліментів суд виходить з прожиткового мінімуму, встановленого з 01 січня 2020 року Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривень.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_2 спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 в розмірі 1500 грн. до досягнення дитиною повноліття.

Доводи позивача щодо наявності у неї витрат на утримання дитини в розмірі 3 000 грн. в місяць на дитину, не підтверджені належними і допустимими доказами.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів на малолітню дитину є такими, що підлягають до часткового задоволення.

Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини, то суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 2 ст. 75 Сімейного кодексу України, право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Як вбачається із змісту ч. 4 ст. 75 Сімейного кодексу України один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Судом встановлено, що позивач є інвалідом ІІ групи, яку встановлено по життєво.

Вказана обставина повністю підтверджується дослідженими судом доказами, зокрема, пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 від 17.06.2004 року (а.с. 10).

Згідно довідки про доходи позивачка отримує пенсію, розмір якої з лютого 2020 року по липень 2020 року складає 9 902,00 грн. (а.с. 11).

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

В порушення вказаних вимог, позивачем не надано суду жодних доказів, які б підтверджували перебування у відпустці по догляду за дитиною після досягнення останньою трьох років, відомості про працевлаштування відповідача, його заробіток, тобто доказів того, що позивач потребує утримання від чоловіка, а останній має об`єктивну можливість надавати матеріальну допомогу дружині.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, у вимозі про стягнення з відповідача аліментів на утримання в користь позивача слід відмовити за безпідставністю вимог.

У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому судовий збір в сумі 840,80 грн. слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Згідно п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 27, 77, 81, 200, 263-265, 354 ЦПК України, на підставі ст.ст. 75, 79 Сімейного кодексу України суд-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 22.10.2020 року.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць в розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в дохід держави суму в розмірі 840(вісімсот сорок) грн. 80 коп. судового збору.

В решті вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п.15.5) п. 1 Розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер невідомо, адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено 07 грудня 2020 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.М. Пахолюк