ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4833/20 Справа № 191/2023/18 Суддя у 1-й інстанції - Кухар Д. О. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Петешенкової М.Ю., Городничої В.С.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк,

на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2020 року

по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2018 року до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов позов Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2020 року у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство Комерційний банк ПриватБанк просить скасувати рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2020 року у справі № 191/2023/18 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ ПриватБанк у повному обсязі.

У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанкна рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2020 року просить відмовити у задоволенні усіх вимог, викладених в апеляційній скарзі на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.02.2020 року у цивільній справі за №191/2023/18 за позовом АТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, а рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.02.2020 року у цивільній справі за №191/2023/18 за позовом АТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Відзивів на апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2020 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що в позовній заяві банк вказує,що 31.07.2012 року ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернулася до ПАТ КБ ПриватБанк та підписавши відповідну анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПАТ ПриватБанк, отримала кредитну карту із встановленим кредитним лімітом на платіжну карту на суму 1800,00 грн.

Згідно розрахунку заборгованості, відповідач станом на 30.04.2018 року має перед ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 104 038 грн., 70 коп. яка складається з : тіло кредиту 1 799 грн., 73 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 91 508 грн. 12 коп., пеня 5 300 грн. 44 коп., а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина); 4 930 грн. 41 коп. штраф (процентна складова).

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Існування договірних зобов`язань між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 підтверджується Анкетою-Заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 31.07.2012 року.

Згідно п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

За користування кредитом та Овердрафтом банк нараховує відсотки в розміру, встановленому Тарифами банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік ( п.2.1.1.12.6 Умов та Правил).

Пунктом 2.1.1.12.6.1 «Умов та правил надання банківських послуг» передбачено, що у випадку виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100 грн., в тому числі прострочені зобов`язання, передбачені пп. 2.1.1.12.6.2., 2.1.1.12.8.1. Умов та Правил, Клієнт сплачує Банку пеню, яка розраховується як : пеня = базова процента ставка по договору / 30 ( нараховується за кожен день прострочки кредиту ) + 50 грн. ( одноразово ). Пеня нараховується в день нарахування відсотків по кредиту.

Відповідно до п.2.1.1.12.11 Умов та Правил надання банківських послуг банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у встановленої Банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим договором.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредиту з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій.

Згідно розрахунку заборгованості, відповідач станом на 30.04.2018 року має перед ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 104 038 грн., 70 коп. яка складається з : тіло кредиту 1 799 грн., 73 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 91 508 грн. 12 коп., пеня 5 300 грн. 44 коп., а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина); 4 930 грн. 41 коп. штраф (процентна складова).

Згідно ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема : припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання договірних зобов`язань або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач порушила умови договору № б/н від 31.07.2012 року, укладеного між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк», розмір заборгованості підтверджений документально та до теперішнього часу позичальником не погашений, у зв`язку з чим зобов`язання за договором не виконані в повному обсязі.

Але, ОСОБА_1 позовних вимог не визнала та заявила про застосування строків позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(ч.1 ст. 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Згідно Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» погашення кредиту повинно здійснюватися щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення заборгованості кожного місяця, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Судом встановлено, що відповідач жодного платежу на виконання умов кредитного договору не здійснював. Позивачем був наданий розрахунок заборгованості за кредитним договором, між Приватбанком та ОСОБА_1 за період з 31.07.2012 року до 30.04.2018 року та виписка по рахунку, з якого вбачається, що Банком автоматично списуються кошти на погашення простроченої заборгованості за наданим кредитом. З копії розрахунку заборгованості та виписки вбачається, що останній платіж на погашення кредиту відповідачем був здійснений 02.07.2013 року.

Згідно ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку, суд першої інстанції прийшов до правильного та обґрунтованого висновку, що відповідач не здійснював погашення заборгованості з 02.07.2013 року, а автоматичне списання суми з картки не є волевиявленням самої особи, й суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про сплив позовної давності звернення позивача до суду з даним позовом, оскільки останній звернувся до суду 31.05.2018 року, тобто після спливу позовної давності, що в силу вимог ст. 267 ЦК України є правовою підставою для відмови у задоволенні позову АТ КБ ПриватБанк.

Доводи апеляційної скарги, про те, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки початок перебігу позовної давності визначається ст.261 ЦК України, й за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу.

Аналогічні висновки викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та відповідають висновкам Верховного Суду України, зокрема, викладеним у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.

Тож, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України, як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк - залишити без задоволення.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді М.Ю.Петешенкова

В.С.Городнича