МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 490/2853/19
Провадження № 22-ц/812/1818/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 вересня 2020 року, постановлену під головуванням судді Гуденко О.А. в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про розірвання угоди купівлі-продажу, відшкодування збитків та матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь 1416 грн. у якості повернення сплаченої за товар неналежної якості грошової суми, 1000,00 грн. у якості відшкодування завданої моральної шкоди, а також 2572 грн. 20 коп. у якості відшкодування завданих збитків.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 19 лютого 2019 року він придбав у ФОП ОСОБА_2 насос гідро - підсилювача керма в кількості 1пгг. № А15А11-34070 на свій автомобіль марки "Чері Амулет", державний номер НОМЕР_1 , за який сплатив 1416 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією, яка додана до позовної заяви. Після чого зняв старий насос та замінив на новий. Запустив двигун, в ході роботи якого ним було виявлено, що вказаний насос гуде, та чим довше працював тим гучніше був звук від нього.

22.02.2019р. позивач звернувся до станції технічного обслуговування для підтвердження або спростування підозри, щодо належної роботи цього насоса. Обстеженням підтверджено, що цей насос дійсно гуде, від нього йдуть шуми, працювати так не повинен, про що складено акт.

Оскільки дефекти купленого товару були виявлені в період гарантійного строку, він звернувся до відповідача з проханням замінити його на аналогічний товар належної якості. Однак відповідач позитивної відповіді не дав (відмовився взяти (обміняти) товар, пояснюючи що він його не виготовляв, також купував в інших, запропонував звернутись до суду.

07.03.2019 року на ім`я відповідача відправлено лист-вимогу, в якому зазначив про порушення ним його прав як споживача, а саме ст.8 ЗУ "Про захист прав споживачів".

Станом на 24.03.2019 року, окрім дзвінка від сина відповідача про відмову та надання відповіді на лист - вимогу, дій про врегулювання спору так і не було зроблено.

Таким чином, позивач вважає за необхідне відмовитися від угоди купівлі-продажу товару та вимагати від відповідача повернення сплаченої за товар грошової суми, а саме 1416 грн.00 коп.

Крім того, вважає, що неправомірними діями відповідача йому було завдано моральну шкоди, яку він оцінює у розмірі 1000 грн.00 коп.

Також зазначає, що у зв`язку із зверненням до суду, ним були понесені такі витрати: звернення до станції техогляду автомобіля, юридична консультація та правова допомога, поштові витрати, судовий збір у сумі 2572 грн.20 коп.

19 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про уточнення позовних вимог, в якій посилаючись на тривалий розгляд справи та продаж автомобілю разом з гідро підсилювачем керма № А15А11-34070, який є предметом спору, просив визнати неправомірними дії відповідача, а саме порушення його прав як споживача та стягнути на його користь грошову суму 2572 грн. 20 коп. у якості відшкодування завданих збитків, а також 1000 грн. у якості відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про розірвання угоди купівлі-продажу, відшкодування збитків та матеріальної шкоди залишено без розгляду.

Не погодившись із ухвалою суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив скасувати ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 вересня 2020 року як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі зазначає, що 03.04.2019 року ним було подано позовну заяву до Центрального районного суду м. Миколаєва. 05.04.2019 року ухвалою цього ж суду заява була прийнята та у зв`язку з великим навантаженням підготовче судове засідання було призначено на 29.08.2019року. На цю дату позивач з`явився, проте відповідач ні. Розгляд було перенесено на 12.11.2020 року.

12.11.2020 року у зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання, розгляд справи перенесено на 19.02.2020 року.

19.02.2020 року на засіданні суду по справі був як позивач, так і представник відповідача, який у свою чергу звернувся до суду з клопотанням про перенесення розгляду справи для ознайомлення з матеріалами справи. Також вказує, що на цьому засіданні суд отримав від нього заяву про розгляд справи за його відсутністю. Розгляд справи було перенесено на 13.05.2020 року.

13.05.2020р. засідання суду було перенесено у зв`язку з веденням в дію карантину, про дату наступного засідання не був попереджений, так як з 24.05.2020р. знаходився у відрядженні за кордоном, повернувся 02.08.2020р.

Таким чином, апелянт вважає, що він як позивач, був повноцінним учасником процесу, з`являвся на засідання, подавав заяви, заздалегідь клопотав суд про розгляд справи за його відсутності, а потому, на його погляд, ухвалу винесено необґрунтовано.

В судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, надавши пояснення, аналогічні змісту апеляційної скарги.

Відповідач до судового засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд виходив із того, що в квітні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача із наданням в подальшому уточненої заяви, в якому просить визнати неправомірними дії відповідача та стягнути з відповідача на його користь 1000,00 грн. у якості відшкодування завданої моральної шкоди, 2572,20 грн. у якості відшкодування завданих збитків.

В судові засідання 10.06.2020 року та 24.09.2020 року позивач, чи його представник не з`явилися, про час та місце розгляду справи завчасно повідомлялися судом належним чином.

Повістка про слухання справи 24.09.2020 р. була повернута до канцелярії суду 04.08.2020 року з поміткою пошти про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».

За час розгляду даної справи заява про розгляд справи у відсутність позивача чи його представника до суду не надходила.

Відомості про розгляд справ (відкриття провадження та дати призначення справи до розгляду) публікуються на офіційному веб-сайті Центрального районного суду м. Миколаєва у відповідності до Рішення ради суддів загальних судів № 12 від 28 лютого 2013 року «Про організацію роботи з інформаційного наповнення і функціонування офіційних веб-сайтів загальних судів на офіційному веб-порталі судової влади України».

Добросовісність учасників судового процесу, зокрема, полягає у тому щоб при обізнаності з судовими процедурами, правами та обов`язками, правилами поведінки, виконувати усі правила та приймати заходи до обізнаності про хід судового процесу при дотриманні судовими органами обов`язку проінформувати про такі процедури та процедурні рішення.

Згідно вимог ч. 3 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Частиною 1 ст. 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Отже, систематична неявка позивача чи його представника в судові засідання без повідомлення причин, і без надання доказів поважності причини неявки (копія відрядження, довідка, тощо), на думку суду, свідчать про зловживання стороною позивача своїми процесуальними правами, що призводить до порушення строків розгляду справи і порушення права відповідача на справедливий судовий розгляд впродовж розумного строку.

Враховуючи викладене, та посилаючись на ч.5 ст. 223, п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов висновку про залишення позову ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про розірвання угоди купівлі продажу, відшкодування збитків та матеріальної шкоди без розгляду.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України також передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Тобто для застосування даної норми права необхідно наявність декількох умов, а саме: позивач повинен бути повідомленим належним чином про час і місце розгляду справи; повторно не з`явитися до суду; не повідомити про причини неявки, не надіслати заяву про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення має перешкоджати розгляду справи.

Відповідно до частин третьої, четвертої, п`ятої статті 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик , а судові повідомлення - судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Крім того, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку (ч.6 ст. 128 ЦПК України).

Згідно із ч.8 ст. 128 ЦПК України , днем вручення судової повістки є:

1) день вручення судової повістки під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Європейський суд з прав людини також зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Аналіз матеріалів справи свідчить, що суд неодноразово призначав справу до розгляду, а позивач з`являвся в судові засідання, зокрема, 04 лютого та 19 лютого 2020р., про що свідчать протоколи судового засідання (а. с. 30,36).

В судовому засіданні 19 лютого 2020 року розгляд справи було відкладено на 13 травня 2020р., про що сторони були повідомлені (а. с. 37).

12 травня 2020р. від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з введенням на території України карантину через спалах у світі пандемії коронавірусу.

Проте, як свідчить довідка від 13 травня 2020р. (а. с. 47), розгляд справи у цей день було відкладено на 10 червня 2020р. саме через перебування судді у щорічній відпустці. При цьому у довідці не зазначено, чи з`являлися сторони до суду.

Матеріали справи не містять даних про вручення учасникам процесу судових повісток на 10 червня 2020р. безпосередньо в суді чи розписки про повідомлення їх про дату, час і місце наступного засідання у відповідності до вимог ч.6 ст. 128 ЦПК України.

В матеріалах справи наявні повістки про виклик сторін на 10.06.2020р., підписані секретарем судового засідання. Проте дані про вручення даних повісток сторонам засобами поштового зв`язку в матеріалах справи відсутні.

В судове засідання 10 червня 2020р. згідно довідки від 10.06.2020р. (а. с. 50) сторони не з`явилися, тому справа була відкладена на 24.09.2020р.

Повістки про виклик сторін на 24.09.2020р. повернулися до суду з відміткою про не вручення через відсутність адресатів за вказаними адресами.

За такого висновок суду про те, що позивач систематично не з`являвся до судових засідань без повідомлення причин та без надання доказів наявності поважних причин неявки, а також про те, що він, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, повторно не з`явився в судове засідання 29 вересня 2020р. не відповідає обставинам справи.

При цьому колегія суддів враховує, що в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення позивача, чи його представника про час і місце розгляду справи на 10 червня 2020р.

В той же час колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що позивач подавав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, так як така заява відсутня в матеріалах справи.

Посилання суду на те, що відомості про розгляд справ (відкриття провадження та дати призначення справи до розгляду) публікуються на офіційному веб-сайті Центрального районного суду м. Миколаєва у відповідності до Рішення ради суддів загальних судів № 12 від 28 лютого 2013 року «Про організацію роботи з інформаційного наповнення і функціонування офіційних веб-сайтів загальних судів на офіційному веб-порталі судової влади України», не замінюють обов`язку суду повідомити учасників справи про час і місце розгляду вправи у передбачений ЦПК України спосіб.

За таких обставин суд першої інстанції невірно застосував норми п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України та дійшов до неправильного висновку про те, що позивач повторно без поважних причин не з`явився до судового засідання, що саме його неявка перешкоджає розгляду справи, що є підставою для залишення його позовної заяви без розгляду.

Згідно п. 4 ст. 379 ЦПК України порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, не врахувавши положень вищезазначених процесуальних норм, залишив без розгляду позовну заяву без достатніх на те правових підстав, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 379, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 вересня 2020 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 05 листопада 2020 року