Єдиний унікальний номер: 448/1340/19
Провадження № 2/448/72/20
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

04.11.2020 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кічака Ю.В.,

при секретарі судового засідання Мриц Н.І.

з участю відповідача ОСОБА_1

та його представника адвоката Тиндика Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк»- Савіхіна А.М. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 07.04.2017 року відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 39300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Вказує, що при підписанні анкети-заяви відповідач ОСОБА_1 ознайомився та погодився із Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які разом становлять між ними Договір про надання банківських послуг.

Зазначає, що відповідач ОСОБА_1 , уклавши з позивачем Договір та отримавши грошові кошти, не виконує належним чином свої договірні зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості перед позивачем. Станом на 10.07.2019р. відповідач ОСОБА_1 заборгував Банку за вказаним договором кошти в сумі 88 621,44 гривень, з яких 29548,69 грн. заборгованість за тілом кредиту, 21491,35 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 32685, 14 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 200 грн. нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500 грн. штраф (фіксована частина), 4196,26 грн. штраф (процентна складова).

Враховуючи наведене, просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача 88 621, 44 грн. заборгованості за кредитним договором б/н від 07.04.2017р. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1921 грн.

Ухвалою судді від 11.10.2019 року позовну заяву АТ КБ «Приватбанк» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи в судове засідання, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь).

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Тиндик Р.В. подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні даного позову з підстав відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог. Заперечення проти позову обґрунтовує наступними доводами: основними документами, наданими позивачем в обґрунтування позовних вимог є: розрахунок заборгованості, заява позичальника, витяги з Тарифів банку та витяг з Умов та правил надання банківських послуг; натомість підпис відповідача ОСОБА_1 стоїть виключно на «анкеті-заяві про приєднання до умов та правил», яка не містить жодних фінансових зобов`язань та правил; жодних первинних документів, які б свідчили про виконання позивачем умов, викладених в підписаній відповідачем заяві, в матеріалах справи немає; розрахунок заборгованості не являється первинним фінансовим документом в розумінні ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а його форма в частині офіційного підпису не відповідає вимогам закону, встановлених до фінансових документів, а тому не є належним та допустимим доказом.

Представник позивача скерував на адресу суду відповідь на відзив, у якому підтримує заявлені позовні вимоги та покликається на наступні обставини: на підтвердження позовних вимог позивачем надана копія анкети-заяви від 07.04.2017р., де відповідач особисто вказав інформацію про себе та висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчив згоду, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та Банком Договір про надання банківських послуг; до матеріалів справи долучено Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», з якого чітко вбачається. що відповідачу встановлено поточну процентну ставку в розмірі 3,6% (43,20% на рік), вказано розміри комісій та штрафів; сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови; Умови і Правила надання банківських послуг є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку; у наданій виписці з карткового рахунку прослідковується, що відповідачу встановлено кредитний ліміт та такий користувався грошима, отримував кошти через банкомат, а отже й отримав картку «Універсальна», без якої неможливе проведення вказаних операцій; з розрахунку заборгованості та наданої виписки вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором; виписка з банківського рахнку місить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача; банківська виписка має статус первинного документа; виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі; відповідач не спростував розрахунку заборгованості, не надав контррозрахунку; твердження відповідача щодо незнання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Тиндик Р.В. подав заперечення на відповідь на відзив, в якому просить відмовити в задоволенні даного позову. Заперечення обґрунтовує наступними доводами: основними документами, наданими позивачем в обґрунтування позовних вимог є: розрахунок заборгованості, заява позичальника, витяги з Тарифів банку та витяг з Умов та правил надання банківських послуг; натомість підпис відповідача ОСОБА_1 стоїть виключно на «анкеті-заяві про приєднання до умов та правил», яка не містить жодних фінансових зобов`язань та правил; з розрахунку заборгованості, доданого позивачем, неможливо встановити суму заборгованості, яку просить стягнути позивач; вказані документи, отримані відповідачем, не містять жодної ідентифікації працівника банку, який їх сформував (підписав); «анкета-заява про приєднання до умов та правил» не містить відомостей про оформлення відповідачем кредитного договору в розмірі 39300 грн., а також на умовах, зазначених в обґрунтування позову та положень ст.ст.638, 1054, 1055 ЦК України, які встановлюють загальні вимоги до укладення кредитного договору; дана анкета не місить будь-яких даних про суму кредиту чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії, а також жодних даних щодо обрання відповідачем банківських послуг, кірм особистих даних та підпису відповідача; позивачем не надано підписаних відповідачем «Тарифів банку» та витягу з «Умов та Правил надання банківських послуг».

Представник позивача скерував на адресу суду письмові пояснення, у якому підтримує заявлені позовні вимоги та покликається на обставини, зазначені у позовній заяві та у відповіді на відзив. Також покликається на те, що даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів; по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту; даний кредитний договір чинний, а заперечення відповідача розцінює як необґрунтовані; додані документи підтверджують чинність редакції Умов та правил надання банківських послуг, які надано разом з позовною заявою, а також укладення саме кредитного договору та його подальше виконання.

В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, подав до суду клопотання про здійснення розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Тиндик Р.В. в судовому засіданні визнали позов частково. Пояснили, що відповідач перебував в зоні АТО та отримував заробітну плату через Приватбанк. Він (відповідач) підписував анкету-заяву, що міститься в матеріалах справи, однак не був ознайомлений з правилами та тарифами, що містяться на банківському сайті, йому (відповідачу) важко розібратись та зрозуміти такі Умови та правила. Визнає позовні вимоги лише в частині стягнення з нього заборгованості тіла кредиту в розмірі 29 548 грн. 69 коп. В іншій частині позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими та недоведеними, зокрема з тих підстав, що інші умови кредитування не були йому доведені до відома, в підписаній ним анкеті-заяві відсутні будь-які умови кредитування, поняття «прострочене тіло кредиту» йому взагалі незрозуміле, в матеріалах справи відсутнє визначення такого поняття.

Заслухавши пояснення та доводи сторони відповідача, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч.1 ст.4, ч.1 ст.5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи із наведених вище процесуальних норм суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 07.04.2017р. між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір у вигляді анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно з умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 39 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У вказаній вище анкеті-заяві, зазначено, що відповідач згідний з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і користування, розташованими в рекламному буклеті, становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг.

Отже, позивачем доведено, що з моменту оформлення відповідачем ОСОБА_1 анкети-заяви, для оформлення якої ним надано свої анкетні дані, відомості про соціальний статус, копію паспортного документу та контактну інформацію, між ним та банком укладено кредитний договір шляхом приєднання до запропонованого банком договору.

Позивач виконав свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами.

Відповідач ОСОБА_1 свої обов`язки за кредитним договором №б/н від 07.04.2017року належним чином не виконував, що призвело до виникнення заборгованості, а тому Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості, яка за розрахунками банку станом на 10.07.2019 року становить 88 621,44 гривень, з яких 29548,69 грн. заборгованість за тілом кредиту, 21491,35 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 32685,14 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 200 грн. нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500 грн. штраф (фіксована частина), 4196,26 грн. штраф (процентна складова).

Крім копії анкети-заяви позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, на підтвердження своїх вимог до матеріалів позовної заяви позивачем надано витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку; витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» («Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold»), розрахунок заборгованості за договором №б/н від 07.04.2017 року станом на 10 липня 2019 року, копію паспорта відповідача ОСОБА_1 , виписку по рахунку, довідку про отримання відповідачем карток.

У такій письмовій заяві по суті справи як пояснення представник позивача також покликався на наказ про затвердження редакції Умов та правил надання банківських послуг, що додані до позовної заяви, з метою підтвердження надання саме тієї редакції, що була чинна на момент підписання заяви позичальника, однак фактично до матеріалів справи такий додаток (наказ) не додано.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість, яка складається з заборгованості за тілом кредиту, заборгованості за простроченим тілом кредиту, заборгованості за пенею та штрафами за несвоєчасне погашення кредиту.

При цьому суд звертає увагу на те, що у анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні будь-які дані щодо обрання відповідачем банківських послуг, про суму кредитного ліміту, відсутні умови договору про встановлення процентної ставки за користування кредитними коштами, відсутні і умови щодо відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, тобто відсутні відомості про оформлення відповідачем ОСОБА_1 кредитного договору на умовах, обумовлених у позові.

У постанові від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, позивач посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», тоді як у вказаному витягу міститься чотири різних видів тарифів, що встановлені для різних видів карт ((«Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold»)), а також на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг. При цьому, ані Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», ані Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містять власноручного підпису позичальника ОСОБА_1 , а тому не можуть вважатися доказами на підтвердження умов кредитування.

Відтак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов відповідач розумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за порушення виконання зобов`язання саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Тобто, надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Розрахунок заборгованості за договором № б/н від 07.04.2017 року відносно відповідача станом на 10.07.2019р. підписаний від імені представника банку без зазначення прізвища, імені та по батькові останнього та його посади.

Розрахунок заборгованості за договором №б/н від 07.04.2017 року не є доказом наявності або відсутності договірних зобов`язань між сторонами, а є доповненням до позовної заяви із зазначенням обрахунку позивачем позовних вимог майнового характеру та має інформаційний характер у контексті ціни позову.

Наявна в матеріалах справи виписка по рахунку ОСОБА_1 за договором б/н від 07.04.2017р. містить покликання на основну карту НОМЕР_1 , а згідно довідки від 25.09.2020р., що додана представником позивача до матеріалів справи, ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н від 07.04.2017р. отримав картки № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , будь-яка інформація про отримання відповідачем картки НОМЕР_1 у наданій довідці відсутня.

Довідки про умови кредитування чи тарифи обслуговування кредитних карт, які б містили підпис відповідача ОСОБА_1 про ознайомлення з ними, - в матеріалах справи відсутні. Будь-які інші докази, які б підтверджували те, що відповідач ОСОБА_1 розумів умови отримання кредиту в матеріалах справи також відсутні.

Позивачем в порушення ст.81 ЦПК України, не надано доказів того, що на момент отримання відповідачем кредитних коштів він розумів умови отримання кредиту, в тому числі щодо нарахування та сплати відсотків, пені і штрафів за порушення виконання зобов`язання саме у тих розмірах і порядках нарахування, що зазначені в документах, що додані банком до позовної заяви.

Ненадання позивачем доказів на підтвердження умов кредитування позбавляє суд можливості перевірити розмір визначених позивачем сум заборгованості по нарахованій пені та штрафах.

При цьому суд вважає, що позивачем свідомо було подано наявні у матеріалах справи докази, які останній вважав достатніми для підтвердження своїх позовних вимог.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати неустойки за порушення боржником зобов`язання.

Таким чином, вимоги та доводи позивача АТ КБ «Приватбанк» щодо необхідності та підставності стягнення з відповідача неустойки (пені, штрафів) не знайшли свого підтвердження.

Більше того, з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17 зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно із частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 позивач АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» в частині повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

В свою чергу, Велика Палата Верховного Суду у вказаній вище постанові зауважила, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Цим самим касаційний суд прийшов висновку про укладеність кредитного договору в силу вимог закону, та, як наслідок, врахувавши, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, відтак Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Зокрема, згідно наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості розмір фактично отриманих коштів, які не були повернуті позивачу відповідачем ОСОБА_1 , становить 29548,69 грн. - заборгованості за тілом кредиту, що є коштами, які були надані позивачем у розпорядження відповідача та ним використані без їх повернення.

Відтак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, суд вважає, що у даному випадку наявні підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту, що згідно розрахунку позивача становить 29548,69 грн.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача 21 491,35 грн. простроченого тіла кредиту суд вважає за необхідне зазначити наступне.

З наданих банком Умов та Правил надання банківських послуг не вбачається такого правового поняття як «прострочене тіло кредиту» і підстав, за яких останнє підлягає нарахуванню та стягненню з позичальника.

Пункт 1.1.1. доданих до позовної заяви Умов та правил надання банківських послуг визначає терміни і поняття, при цьому поняття тіло кредиту та прострочене тіло кредиту в ньому відсутні.

Відповідно до п.п. 1.1.1.60 мінімальний обов`язковий платіж - це розмір боргових зобов`язань клієнта, які щомісячно має сплачувати клієнт протягом терміну дії карти. Цей платіж розраховується, як сума овердрафта і суми щомісячного платежу, що складається з нарахованих до сплати відсотків і частини заборгованості за кредитом.

Прострочений кредит - кредитні кошти, які були надані клієнту і не були повернуті Банку в термін, передбачений договором (п. п. 1.1.1.88).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду поняття "якість закону" означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на права осіб (рішення у справах «Олександр Волков проти України», «C.G. та інші проти Болгарії» та ін.).

Суд враховує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК) та, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81ЦПК).

Банком не надано доказів, що саме в тих Умовах та Правилах, редакція яких діяла на час підписання кредитного договору в 2017 р. існувало таке поняття як «прострочене тіло кредиту» та були визначені підстави для відповідальності у вигляді нарахування та стягнення простроченого тіла кредиту, а також доказів того, що кредитор і боржник обумовили у письмовому вигляді таку істотну умову договору - визначення простроченого тілу кредиту.

Тобто, у даному випадку не наведено чітких, однозначних та зрозумілих норм закону, на підставі яких ним було пред`явлено вимогу про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, та які б слугували достатньою правовою підставою для її задоволення.

За вказаних обставин, суд позбавлений можливості визначити відмінності між термінами і поняттями «тіло кредиту» та «прострочене тіло кредиту», що, з урахуванням принципу юридичної визначеності, виключає підстави для покладення на споживача банківських послуг обов`язку по його поверненню.

На думку суду, у спосіб стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, позивач намагається стягнути проценти за користування кредитними коштами, погашення яких частково відбувалось за рахунок наданого відповідачу кредиту, що підтверджується розрахунком, яку позивач долучив до письмових доказів.

Враховуючи, що стягненню з відповідача підлягає виключно сума безпосередньо отриманих коштів, а також те, що в підписаних відповідачем документах відсутня регламентація складових частин поняття «прострочене тіло кредиту», суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що прострочене тіло кредиту є складовою частиною саме фактично отриманих відповідачем кредитних коштів, а не завуальованими відсотками за користування кредитними коштами. Відтак, суд приходить до висновку, що заборгованість за простроченим тілом кредиту до стягнення не підлягає.

Підсумовуючи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають до задоволення лише в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у розмірі 29 548,69 грн.

В іншій частині вимоги позивача, зокрема щодо необхідності та підставності стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту та неустойки (пені, штрафів) не знайшли свого підтвердження, що свідчить про їх необґрунтованість та безпідставність.

Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно платіжного доручення від 23.07.2019р. позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1921 грн.

З огляду на те, що заявлені позовні вимоги задоволено частково (на 33,34%(29548,69 грн./88621,44грн.х100), то на підставі ст.ст.133, 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 640,46 грн. (1921 грн.*33,34%).

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 133, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 07.04.2017 року, яка утворилась станом на 10.07.2019 року в сумі 29 548 (двадцять дев`ять тисяч п`ятсот сорок вісім) грн. 69 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 640 (шістсот сорок) грн. 46 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк», місцезнаходження: 01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д (адреса для листування: 49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 50); , МФО 305299, рах.№ НОМЕР_4 (для погашення заборгованості та судових витрат).

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Кисельовськ Кемеровської області РФ, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Суддя Ю.В. Кічак