28.04.2020 Суддя Черняк В. Г..
Справа № 644/3040/20
Провадження № 2-з/644/38/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2020 року м. Харків

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

судді - Черняка В.Г.,

розглянувши заяву представника заявника ОСОБА_1 адвоката Карапетян Акопа Рубеновича про забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В:

Представник заявника ОСОБА_1 адвокат Карапетян А.Р. звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в порядку п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України, тобто до пред`явлення позову.

Представник заявника просить суд вжити заходи забезпечення позову, до подання позову до суду, а саме:

- накласти арешт на нежитлові приміщення підвалу №1-16 в літ. «А-5», загальною площею 265,2 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 01);

- заборонити будь-яким суб`єктам державної реєстрації вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нежитлових приміщень підвалу №1-16 в літ. «А-5», загальною площею 265,2 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 01).

В обґрунтування заяви про забезпечення позову, представник заявника посилається на те, що на підставі договору дарування від 13.08.2015 року заявник ОСОБА_1 є власником об`єкта нерухомості, а саме нежитлових приміщень підвалу №1-16 в літ. «А-5», загальною площею 265,2 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 01). ОСОБА_1 виявив, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, на вказані нежитлові приміщення, що йому належить, з`явились три записи, а саме записи про іпотеку.

Підставою внесення записів був договір про внесення змін та доповнень №1, реєстраційний номер 3285, виданий 10.10.2012 року приватним нотаріусом ХМНО Слоневськоб Д.В. Заявник стверджує, що в жодні іпотечні стосунки особисто він не вступав, що це за договір йому не відомо, отже це є фіктивні іпотечні правовідносини.

Зазначені записи, на думку заявника, є незаконними та були внесені до Реєстру після набуття ОСОБА_1 права власності не об`єкти нерухомості, без його відома та безпідставно із підробленням даних державних реєстраторів та з метою позбавлення його права власності на його майно.

У зв`язку з викладеними обставинами ОСОБА_1 має намір пред`являти позов до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Самощенко О.І., приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Антипової І.В., АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в собі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Міхно С.С., ТОВ «Фінансова компанія «ЕСАЙМЕНТ» про скасування вищезазначених записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Отже заявник вважає, що існує реальна загроза втрати об`єкта нерухомості до набрання судовим рішенням законної сили, що призведе до неможливості виконання судового рішення в разі задоволення позову, оскільки відповідачі можуть задіяти інструменти, передбачені ст.36-38 Закону України «Про іпотеку» та переоформити право власності на об`єкт нерухомості за собою.

Посилаючись на наявність, на думку заявника, ризиків, щодо втрати, зменшення майна, власником якого в реєстрі він зазначений, останній просив суд проводити розгляд заяви без виклику сторін.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Згідно ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається до суду, після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Згідно ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім цього, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заява про забезпечення позову повинна містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову (ч. 1 ст. 151 ЦПК України).

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим вимогам (ч. 3 ст. 151 ЦПК України), а також мають бути безпосередньо пов`язані з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Судом встановлено, що згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 23.04.2020 року ОСОБА_1 є власником нежитлових приміщень підвалу №1-16 в літ. «А-5», загальною площею 265,2 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 01).

Право власності на вказаний об`єкт нерухомості зареєстровано за ОСОБА_1 13.08.2015 року на підставі договору дарування серії та номер 1024, який виданий 13.08.2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самощенко О.І.

Разом з цим, згідно з інформацією Державного реєстру Іпотек, за вказаними нежитловими приміщеннями рахується запис про іпотеку від 07.06.2007 року (№ запису 10795726), підставою виникнення іпотеки є Договір про внесення змін та доповнень №1, виданий 10.10.2012 року, видавником якого є Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Слоневська Д.В., іпотекодержателем значиться ТОВ Банк «Фінанси та Кредит».

Крім того, спеціальний розділ Державного реєстру Іпотек містить в собі ще один запис про іпотеку (№ запису 34049111) від 07.06.2007 року, згідно якого вказані нежитлові приміщення, передані в іпотеку на підставі того ж Договору про внесення змін та доповнень №1, виданого 10.10.2012 року, видавником якого є Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Слоневська Д.В., іпотекодержателем значиться ТОВ «Фіннсовакомпанія «ЕСАЙМЕНТ».

Таким чином, ОСОБА_1 на підставі права приватної власності є власником нежитлових приміщень підвалу №1-16 в літ. «А-5», загальною площею 265,2 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 01). До Державного реєстру Іпотек внесено відомості про наявність іпотек на вказані нежитлові приміщення. При цьому представник заявника стверджує, що іпотечних взаємовідносин з вказаними іпотекодержателями (ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕСАЙМЕНТ») ОСОБА_1 не має, та, що на думку заявника вказані відомості внесені до реєстру після набуття ним права власності на нежитлові приміщення підвалу №1-16 в літ. «А-5», загальною площею 265,2 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 01), і що він планує звертатись до суду із відповідним позовом про скасування записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Суд дослідивши надані представником заявника відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна приходить до висновку, що доводи представника заявника щодо внесення відомостей про обтяження спірного майна вже після набуття заявником права власності на підставі договору дарування не знайшли свого підтвердження, а є тільки його припущенням. Так, згідно відомостей з Реєстру ОСОБА_1 набув право власності на нежитлові приміщення - 13.08.2015 року, при цьому спірні записи про іпотеку внесені до Реєстру іпотек 07.06.2007 року, тобто до набуття ОСОБА_1 права власності на нежитлові приміщення. Підставою виникнення іпотеки в Реєстрі зазначено договір, який датований 10.10.2012 року, тобто також до набуття ОСОБА_1 права власності на нежитлові приміщення.

За загальним правилом, заявник зобов`язаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази на підтвердження своїх вимог.

Однак, представником заявника не надано жодних доказів на підтвердження того, що на момент набуття права власності ОСОБА_1 спірних записів в Реєстрі не було, доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 було не відомо про існування іпотечних зобов`язань перед іпотекодержателями у попереднього власника нежитлових приміщень, яким за відомостями з записів в реєстрі про іпотеку була ОСОБА_2 .

Крім того, представником заявника не доведено, що між ним та сторонами зазначеними ним в заяві про забезпечення майбутнього позову, дійсно виник спір саме з приводу внесення недостовірних відомостей до Реєстру стосовно майна.

Таким чином, у зв`язку з тим, що заявник не навів достатніх підстав для необхідності застосування заходів забезпечення позову, з яким він має намір звернутись до суду, суд вважає вимогу про забезпечення позову безпідставною та необґрунтованою, тому приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 149, 150, 151, 152, 153, 157, 260 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) адвоката Карапетян Акопа ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса для листування: АДРЕСА_3 ) про забезпечення позову відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а учасником справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 354 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

У зв`язку з встановленням на усій території України карантину, на підставі положень Закону України № 540-ІХ від 30.03.2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID19)», якщо право на вчинення процесуальної дії в учасника справи виникло під час дії карантину, перебіг процесуального строку починається у день, наступний після закінчення дії карантину, і в повному обсязі, встановленому законом (або судом).

Суддя: В.Г. Черняк