Справа №760/3693/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 січня 2020 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:
головуючого - судді- Букіної О.М.
за участю секретаря- Кривулько С.В.
позивача- ОСОБА_1
представника позивача- ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , зацікавлена особа: Солом`янський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві про встановлення факту батьківства та стягнення аліментів, суд, -
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просить:
-визнати його батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
-зобов`язати відділ державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції в м. Києві внести зміни до актового запису № 2022 від 19.05.2017, вказати в відомостях про батька його прізвище, ім`я та по-батькові;
-стягнути з відповідача аліменти у розмірі ј частини від усіх видів його заробітку(доходу) , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня пред`явлення позову до суду.
Посилається в позові на те, що протягом жовтня 2015 по вересень 2016 позивач та відповідач проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
Після того, як позивач повідомила відповідача про те, що чекає дитину від відповідача, останній припинив їх спільне проживання, проте вони продовжували спілкуватися по телефону.
ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач народила сина- ОСОБА_4 , про що Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві внесено відповідний актовий запис №2022 та видано свідоцтво про народження Серії НОМЕР_1 .
Оскільки позивач та відповідач проживали у незареєстрованому шлюбі відомості про батька дитини були внесені на підставі ст. 135 СК України, тобто за вказівкою матері.
Як до, так і після народження дитини відповідач уникає спілкування з нею, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, ставить під сумнів та заперечує своє батьківство відносно сина ОСОБА_4 .
Позивач зазначає, що весь тягар щодо утримання дитини несе вона, хоча відповідач працевлаштований, отримує дохід та інших утриманців не має.
Виходячи з цього, просить задовольнити позов.
Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали.
Відповідач протягом тривалого часу в судове засідання жодного разу не з`явився, не дивлячись на направлення йому судових повісток за всіма відомими суду адресами.
Від відповідача надійшло лише одне клопотання про відкладення розгляду справи та призначення у справі судово-генетичної експертизи від 13.03.2018.
У подальшому, після призначення в справі експертизи, відповідач у судове засідання також неодноразово не з`являвся, про час розгляду справи повідомлений.
Згідно інформації з рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення судові повістки були вручені відповідачу за місцем роботи, за місцем проживання повернулися до суду за закінченням терміну зберігання.
Про причини неявки суд до відома не ставив.
Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Виходячи з цього, враховуючи думку позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надіслав до суду клопотання про розгляд справи в його відсутності.
Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 125 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду.
За змістом ч.1 ст.135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачка народила сина ОСОБА_4, про що 19 травня 2017 року Солом`янським районним у м.Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м.Києві був складений актовий запис № 2022.
Реєстрація народження дитини, відповідно до зазначеного актового запису, була проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, тобто із зазначенням відомостей про батька за вказівкою заявника.
Відповідно до ч.1 ст.126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Згідно зі ст.128 СК України визнання батьківства за рішенням суду за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.
Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог закону.
Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю дитини.
Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.
Щодо предмету доказування у даній категорії справі, то СК України будь-яких особливостей не визначає.
Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.
Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.
Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України, можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.
Таких висновків також дійшов Верховний суд у своїй постанові від 16 травня 2018 року в справі № 61-6030св18.
В постанові Верховного Суду зазначено, що для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.
Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.
Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних.
Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.
Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їхприйняття чи відхилення.
У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст. 146 ЦПК може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза).
Якщо відповідач у такій справі ухиляється від участі у проведенні судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, суд вправі постановити ухвалу про його примусовий привід.
Так, ухвалою суду від 23 квітня 2018 року задоволено клопотання відповідача, в справі призначено судово-медичну генетичну експертизу, провадження якої доручено Київському міському клінічному бюро судово-медичної експертизи.
За клопотанням експертної установи відповідач неодноразово був повідомлений про необхідність з`явитися в експертну установу для відбору зразків крові. Проте, відповідач жодних пояснень щодо своєї неявки до експертної установи не надав, до експертної установи не з`явився.
29.08.2018 до суду надійшло повідомлення Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи про неможливість проведення експертизи у зв`язку з неодноразовою неявкою відповідача для відбору зразків крові.
В ході підготовчого судового засідання судом неодноразово направлялися листи відповідачу про явку до суду, в тому числі попереджалося про наслідки ухилення від проведення експертизи, проте останній в жодне судове засідання не з`явився.
Таким чином, судом було вжито заходи для проведення експертизи та забезпечення явки до експертної установи відповідача для відібрання біологічного матеріалу, необхідного для проведення експертизи, проте останній від проведення експертизи ухилилився.
Статтею 109 ЦПК України встановлено, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом
Відповідачем не надано належних і допустимих доказів на спростування походження дитини, народженої позивачем від відповідача.
Відповідач від проведення експертизи ухилився.
Європейський суд з прав людини в рішенні в справі »Калачова проти Російської Федерації» від 07 травня 2009 року зауважив, що на сьогоднішній день ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини, його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердження або спростування факту оспорювання батьківства.
Суд вважає, що відповідач, ухиляючись від участі в експертизі, відповідно до викладеного вище обґрунтування, своїми діями визнав батьківство щодо народженої позивачем дитини.
Крім того, допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ОСОБА_7 підтвердили в суді наявність спільного проживання позивача та відповідача до її вагітності.
З огляду на викладене вище та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивача.
Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, відповідно до ст.ст. 181, 183, 184 СК України аліменти за рішенням суду присуджуються у частці від доходу матері, батька або при нерегулярному, мінливому доході, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, - у твердій грошовій сумі.
Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Як встановлено вище судом, батьком малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є відповідач ОСОБА_3 .
Встановлено, що дитина ОСОБА_4 проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні, при цьому відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини.
Договори про припинення права на аліменти у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно та/ або про сплату аліментів між сторонами не укладалися.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач на даний час не працює, оскільки доглядає дитину.
Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.
Так, згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї.
Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.
Суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя.
Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Враховуючи вимоги чинного законодавства, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь позивача в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.02.2018 і до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Виходячи з цього, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 704,80 грн. судового збору, сплаченої нею при зверненні до суду.
Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704, 80 грн., оскільки при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів позивач звільнена від сплати судового збору.
Керуючись ст.ст.20, 125, 126, 128, 129, 130, 135, 180, 182, 192 СК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273,280-282,430 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання батьківства та стягнення аліментів, задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зобов`язати Солом`янський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві внести зміни до актового запису № 2022 від 19.05.2017 про народження дитини, вказавши в графі «батько»- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України, місце проживання: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН не відомий, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду - 07.02.2018 і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН не відомий, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) 704, 80 грн. судового збору.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь держави 704, 80 грн. судового збору.
Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Букіна