РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 181/865/20

Провадження № 2/181/232/20

"05" листопада 2020 р. смт. Межова

Межівський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Юр`єва О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Чупікової В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

До Межівського районного суду Дніпропетровської області звернулось АТ КБ «Приватбанк» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обгрунтування позовних вимог зазначається, що 04 вересня 2007 року, згідно заяви ОСОБА_1 йому відкрито картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який у подальшому збільшився до 8800,00 гривень. З умовами кредитування та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви відповідач ознайомлений. Підпис ОСОБА_1 свідчить про те, що останній підтвердив згоду на умови надання кредиту, які складають договір. При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, за яким договір приєднання може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, а друга сторона позбавлена можливості запропонувати свої умови договору. Позивач зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши ОСОБА_1 можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Всупереч договірним зобов`язанням, відповідач неналежно виконувала умови договору. Станом на 05 липня 2020 року ОСОБА_1 має перед позивачем заборгованість за кредитним договором в розмірі 155268,96 гривень, з яких: 12058,70 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 12058,70 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 4213,80 гривень - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит та 138996,46 гривень - нарахована пеня.

Позивач на власний розсуд визначив остаточну заборгованість розмір якої становить 134060,95 гривень, з яких: 12058,70 гривень - заборгованість за кредитом, 4213,80 гривень - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит та 117788,45 гривень - заборгованість за пенею за користування кредитом в період з 04 вересня 2007 року по 31 липня 2019 рік.

Позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 зазначену вище заборгованість та судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника за наявними у справі доказами, підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Не заперечують проти заочного рішення суду.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі та відзив на позовну заяву в якому посилається на необґрунтованість вимог позивача, а надані АТ КБ «Приватбанк» розрахунки заборгованості є неналежними доказами по справі. Звертається увага на те, що позовна заява та розрахунки не містять будь-яких формул за якими проводились розрахунки, з виписки до договору вбачається рух коштів за різними карками, а доказів прийняття відповідачем інших карток позивачем не надано. Згідно з підписаною 19 вересня 2007 року ОСОБА_1 заяви останньому видано платіжну картку № НОМЕР_1 строк дії якої встановлений до 09/11 та сплив, а доказів продовження строку дії картки не надано. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та застосувати наслідки пропуску строку позовної давності.

Суд, оцінивши зібрані у справі докази, з`ясувавши обставини справи та надавши їм відповідну оцінку, приходить до наступних висновків.

Судом досліджені та надана оцінка таким доказам:

На підтвердження домовленості між сторонами мається підписана 04 вересня 2007 року ОСОБА_1 заява про ознайомлення та згоду з умовами та правилами надання банківських послуг, а також згоду з тарифами в Приватбанку, які були надані першій для ознайомлення в письмовому вигляді. В зазначеній вище анкеті вказано, яку саме картку виявляє бажання оформити відповідач «Універсальна» 55 днів пільгового періоду з наявною базовою процентною ставкою по кредиту 1,9% в місяць. Встановлена базова щомісячна процентна ставка у розмірі 1,9% підтверджується також довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 55 днів пільгового періоду.

За розрахунком заборгованості за договором б/н від 04 вересня 2007 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 , вбачається, що останній станом на 05 липня 2020 року має перед позивачем заборгованість за кредитним договором в розмірі 155268,96 гривень, з яких: 12058,70 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 12058,70 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 4213,80 гривень - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит та 138996,46 гривень - нарахована пеня. При цьому позивач на власний розсуд визначив остаточну заборгованість розмір якої становить 134060,95 гривень, з яких: 12058,70 гривень - заборгованість за кредитом, 4213,80 гривень - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит та 117788,45 гривень - заборгованість за пенею за користування кредитом в період з 04 вересня 2007 року по 31 липня 2019 рік.

Слід зауважити, що за вказаним розрахунком заборгованості станом на 31 травня 2015 року вбачається, що з 21 вересня 2007 року процентна ставка (поточна) для відповідача складає 22,8%, з 16 січня 2013 року - 30%, з 01 вересня 2014 року - 34,8 %, а з 01 квітня 2015 року процентна ставка встановлена на рівні 43,2%.

Розрахунки заборгованості станом на 30 вересня 2019 року та станом на 05 липня 2020 року свідчать, що в період з 01 червня 2015 року по 27 листопада 2015 рік процентна ставка становила 2,5%, 2,9% та 3,5%, а з 28 листопада 2015 року по 05 липня 2020 рік була зафіксована на рівні 3,5%.

При цьому слід зауважити, що зміна процентної ставки в односторонньому порядку умовами кредитного договору не передбачена, тому в цій частині у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

У заяві 19 вересня 2007 року зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До заяви банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Згідно ч.1 ст.417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Частиною 2 ст.416 ЦПК України визначено, що у постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати.

03 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду у справі №342/180/17 винесена постанова про застосування норм права у подібних правовідносинах, якою суд керується при вирішенні даної справи.

Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Ст.526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві від 19 вересня 2007 року встановлена процентна ставка, яка згодом в односторонньому порядку була змінена, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказала, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

У вищезазначеній Постанові Великої Палати Верховного Суду вказано на те, що з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору про надання банківських послуг з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до ч.4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з ч.1 ст.1 ЦК України, цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

П. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України - одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні даного договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону

№1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Отже, враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення відсотків та нарахованої пені задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про застосування позовної давності, суд виходить з наступного.

Згідно штампу Межівського районного суду Дніпропетровської області вх.№3320 від 07 жовтня 2020 року АТ КБ «Приват Банк» звернулось до суду з позовною заявою про захист свого порушеного права лише 07 жовтня 2020 року, позовна заява датована 28 серпня 2020 року, тобто подана зі спливом трирічного строку, оскільки згідно розрахунку останній платіж відповідачем було зроблено 22 травня 2016 року в сумі 500,00 гривень, після чого заборгованість не погашалась. Крім цього надана позивачу платіжна картка мала строк дії до 09/11, а доказів продовження строку її дії суду не надано. Тобто позивачу було відомо про порушення його прав та законних інтересів.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Таким чином, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приват Банк» про стягнення заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за відсотками на прострочений кредит за ст.625 ЦК України у сумі 4213,80 гривень слід відмовити у зв`язку із пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем (а.с.83).

Судові витрати розподілити відповідно до ст.141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись постановою Великої Палати Верховного Суду у справі №342/180/17 від 03 липня 2019 року, ст.ст.207,526,626,628,638,1048-1050,1054,1056-1 Цивільного кодексу України, ст.ст.2, 4, 81, 82, 96, 128, 141, 142, 259,

263-265, 268, 272, 273, 280,284,289 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" (юридична адреса: вул. Набережна Перемоги, буд.50, м. Дніпро, ) до ОСОБА_1 (місце реєстрації АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості за договором б/н від 04 вересня 2007 року за відсотками нарахованими на прострочений кредит в розмірі 4213 (чотирьох тисяч двохсот тринадцяти) гривень 80 копійок та нарахованої пені в сумі 117788 (ста сімнадцяти тисяч семисот вісімдесяти восьми) гривень 45 копійок відмовити.

У задоволенні позову акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 04 вересня 2007 року заборгованості за кредитом в сумі 12058 (дванадцяти тисяч п`ятдесяти восьми) гривень 70 копійок та заборгованості за відсотками на прострочений кредит у сумі 4213 (чотирьох тисяч двохсот тринадцяти) гривень 80 копійок відмовити в повному обсязі у зв`язку з пропуском строку позовної давності для звернення до суду.

Судові витрати залишити за позивачем.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Межівський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О. Ю. Юр`єв