Справа №464/7351/20
пр № 2/464/1901/20
У Х В А Л А

24 грудня 2020 року року

Суддя Сихівського районного суду м. Львова Сабара Л.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» про захист прав споживачів,

в с т а н о в и в:

На розгляд Сихівського районного суду м.Львова надійшов цивільний позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» про захист прав споживачів.

Вивчивши матеріали позовної заяви, приходжу до переконання, що така подана без додержання вимог, викладених у ст. 175, 177 ЦПК України.

Позивач просить суд визнати договір позики укладений між ним та відповідачем недійсним, покликаючись на те, що такий позов поданий відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» та згідно з ст.22 цього Закону звільняється від сплати судового збору.

Однак, відповідно до ст.1-1 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

При цьому, згідно положень ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 вбачається, що предметом спору є договір позики, відповідно до умов якого позивач отримав грошові кошти у розмірі та на умовах, встановлених у договорі.

Одночасно у ст. 21 вказаного Закону, крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, законодавець для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів закріпив, що права споживача в вважаються порушеними: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Саме обґрунтування позову має загальний не конкретний характер у розрізі спірного договору позики. Так, позивачем не зазначаються важливі обставини, що мають значення для вирішення спору: дата укладення договору, сума позики, сума отриманих фактично коштів, цільове призначення коштів, відсотки за користування позикою, строк і порядок погашення позики, строк дії договору тощо.

Способом захисту порушеного права при укладенні договору позики, який позивач вказує, що не підписував, він зазначає визнання договору недійсним. Виходячи з того, що позивач не підписував договір, а значить відповідно істотних умов цього договору не погоджував, то такий договір є неукладеним (таким, що не відбувся), а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено, не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. (Постанова Великої палати Верховного суду від 16.06.2020 в справі №145/2947/16-ц).

В обгрунтування підстав звільнення від сплати судового збору, позивачем не зазначено жодне із передбачених ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» порушення його прав, з метою застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів, зокрема в частині сплати судового збору.

Відтак, суд вважає, що позивач не довів наявність підстав з приводу застосування до спірних правовідносин положень ЗУ «Про захист прав споживачів» та звільнення останнього від сплати судового збору.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір прожиткового мінімуму у 2020 році становить на одну особу в розрахунку на місяць із 1 січня 2102 грн.

Згідно з ст.4 ЗУ «Про судовий збір» за подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем, судовий збір сплачується в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 01.01.2020 складає 840,80 грн.

Відповідно до ч.4 ст.177 ЦПК України, - до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Однак, позивачем вказаних вимог закону не виконано та не долучено до матеріалів позовної заяви документи про сплату судового збору, чи підтвердження про звільнення від сплати такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Відповідно до ч. 2 ст. 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи вищенаведене, приходжу до переконання, що вищезазначену позовну заяву слід залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання нею копії ухвали.

Керуючись ст.ст.175,177,185,260 ЦПК України, суддя, -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» про захист прав споживачів - залишити без руху, надавши строк, який не може перевищувати десять днів з дня отримання ухвали суду, для усунення вказаних недоліків заяви.

Роз`яснити позивачу, що у випадку невиконання вимог цієї ухвали, позовна заява вважатиметься неподаною та буде їй повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання.

Повний текст ухвали складено та підписано 24.12.2020.

Суддя Сабара Л.В.