ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2020 року

м.Суми

Справа №577/99/20

Номер провадження 22-ц/816/1245/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Левченко Т. А.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач Головне управління Держгеокадастру у Сумській області в інтересах якого діє Конотопська місцева прокуратура,

відповідач ОСОБА_1 ,

третя особа Попівська сільська рада Конотопського району,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 березня 2020 року в складі судді Гетьмана В.В., ухваленого у м. Конотопі,-

в с т а н о в и в :

09 січня 2020 року керівник Конотопської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Сумській областізвернувся з позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди землі № 488 від 15 серпня 2017 року, зобов`язання повернути земельну ділянку площею 30 га, кадастровий № :06:001:0598, яка розташована на території Попівської сільської ради Конотопського району Сумської області та стягнення на користь Попівської сільради Конотопського району Сумської області заборгованості з орендної плати за землю у розмірі 150362,02 грн.

Вимоги позову мотивовано тим, що відповідач умов укладеного з Головним управлінням Держгеокадастру у Сумській області договору оренди землі від 15 серпня 2017 року № 488 щодо щомісячної сплати орендної плати не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 16 грудня 2019 року становить 150362,02 грн. На думку заявника, систематична несплата орендної плати є підставою для розірвання договору, повернення земельної ділянки сільській раді та стягнення боргу.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 березня 2020 року позов керівника Конотопської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області задоволено.

Розірвано договір оренди землі № 488 від 15 серпня 2017 року, укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Сумській області та ОСОБА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_1 повернути земельну ділянку площею 30 га, кадастровий № :06:001:0598, яка розташована на території Попівської сільської ради Конотопського району Сумської області.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Попівської сільської ради Конотопського району Сумської області заборгованість з орендної плати за землю у розмірі 150362,02 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь прокуратури Сумської області 15701,17 грн судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення суду, неповне з`ясування обставини у справі, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

На думку заявника апеляційної скарги, законні підстави для звернення прокурора з позовом до суду відсутні, оскільки управління Держгеокадастру має самостійну процесуальну дієздатність, а доказів, які б свідчили про об`єктивну неможливість звернутися з позовом до суду матеріали справи не містять. Крім того, прокурор не обґрунтував у чому полягає загроза інтересам держави. Звертає увагу суду, що у 2019 році прокурор вже звертався з аналогічним позовом, який ухвалою суду від 04 липня 2019 року було повернуто за відсутності підстав для звернення до суду в інтересах держави.

У відзиві на апеляційну скаргу Конотопська місцева прокуратура просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Пєтухова А.Ю., представника прокуратури Вортоломей І.Г., дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 15 серпня 2017 року між Головним управлінням Держгеокадастру у Сумській області та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі № 488, відповідно до умов якого орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку з призначенням для товарного сільськогосподарського виробництва площею 30 га рілля, кадастровий № :06:001:0598, яка розташована на території Попівської сільської ради Конотопського району Сумської області, строком на 7 років та сплатою орендної плати на користь Попівської сільської ради Конотопського району Сумської області щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця у розмірі 1/12 частини річної орендної плати (22,400018% від щорічної нормативної оцінки земельної ділянки та коефіцієнтів індексації) (а.с. 14-25).

З листування між Конотопською місцевою прокуратурою та Головним управлінням Держгеокадастру в Сумській області за період з квітня по грудень 2019 року вбачається, що прокуратура неодноразово повідомляла управління про несплату ОСОБА_1 орендної плати за землю, а також про необхідність звернення з позовом до суду з вимогами про розірвання договору оренди земельної ділянки, її повернення сільській раді та стягнення боргу по орендній платі. На зазначені вимоги прокуратури управління повідомляло про відсутність законних підстав та відповідних повноважень для вирішення порушених прокуратурою питань (а.с. 26-43).

Заборгованість ОСОБА_1 по сплаті орендної плати станом на 16 грудня 2019 року за період з січня по листопад 2019 року становить 150362,02 грн (а.с. 39).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем систематично не сплачується щомісячна орендна плата (два та більше випадки) на протязі 11 місяців, тому дана обставина є безумовною підставою для розірвання договору оренди землі № 488 від 15 серпня 2017 року. У зв`язку з цим суд також задовольнив вимоги про зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку та стягнув на користь Попівської сільської ради Конотопського району Сумської області заборгованості з орендної плати.

Як зазначалось вище, відповідач в апеляційній скарзі порушує питання про скасування рішення суду у зв`язку з відсутністю у прокурора права на звернення до суду. Висновки суду по суті заявлених позовних вимог заявник апеляційної скарги не оскаржує.

Колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: 1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; 2) розірванні договору в судовому порядку; 3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; 4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; 5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

На вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України (ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі»)

Правильно встановивши факт порушення умов договору оренди землі в частині систематичної несплати орендної плати, чого фактично відповідач не спростував, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо відсутності у прокурора повноважень для пред`явлення позову з таких підстав.

Згідно з частинами 3-5 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст. 185 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Відповідно до ч. 1, абз. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді

законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Прокурор як посадова особа державного правоохоронного органу з метою реалізації встановлених для цього органу конституційних функцій має право звертатися до суду із позовною заявою про захист прав, свобод та інтересів громадянина чи держави (ст. 55 Конституції України), але не на загальних підставах, а тільки тоді, коли для цього були виняткові умови, і на підставі визначеного законом порядку такого звернення.

Конституція України та Закон України «Про прокуратуру» не визначають перелік випадків, за яких прокурор здійснює представництво в суді, однак встановлюють критерії, орієнтири й умови, коли таке представництво є можливим. Наприклад, таке право виникає тоді, коли прокурор діє в інтересах громадян, які за певних очевидних і об`єктивних причин не здатні захистити свої порушені або оспорювані права чи реалізувати процесуальні повноваження. Здійснювати захист інтересів держави в суді прокурор може винятково за умови, коли захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого належать відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Існування інтересу і необхідність його захисту має базуватися на справедливих підставах, які мають бути об`єктивно обґрунтовані (доведені) і переслідувати законну мету. Право на здійснення представництва інтересів держави у суді не є статичним, тобто не має обмежуватися тільки означенням того, у чиїх інтересах діє прокурор, а спонукає і зобов`язує обґрунтовувати існування права на таке представництво або, інакше кажучи, пояснити (показати, аргументувати), чому в інтересах держави звертається саме прокурор, а не органи державної влади, місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, які мають компетенцію на звернення до суду, але не роблять цього, або ж звертається в інтересах громадян, які за віком, станом здоров`я чи соціально-правовим статусом самі не спроможні захистити свої права. Таке обґрунтування повинно основуватися на підставах, за якими можна виявити (простежити) інтерес того, на захист якого відбувається звернення до суду, і водночас ситуацію в динаміці, коли суб`єкт правовідносин, в інтересах якого діє прокурор, неспроможний сам реалізувати своє право на судовий захист.

Для представництва у суді інтересів держави прокурор за законом має визначити й описати не просто передумови спору, який потребує судового вирішення, а виокремити ті ознаки, за якими його можна віднести до виняткового випадку, повинен обґрунтувати, що відбулося порушення або існує загроза порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

Такі правові висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 липня 2020 року у справі № 693/1344/16-ц (провадження № 61-45445св18).

Керівник Конотопської місцевої прокуратури обґрунтував право звернення з позовом до суду в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Сумській області фактичною бездіяльністю управління, що підтверджується відповідними листами за період з квітня по грудень 2019 року.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади, зокрема повноважень органів Держгеокадастру, здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Апеляційний суд бере до уваги, що прокурор обґрунтовував порушення інтересів держави, визначив орган, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, та вказав, у чому полягає бездіяльність зазначеного органу щодо захисту законних інтересів держави, а саме, що Головне управління Держгеокадастру всупереч покладених на нього завдань щодо повернення у державну власність майна (земельної ділянки), яке використовується з відповідним порушенням умов договору оренди землі, не вжив заходи для усунення порушень, вказаних у позовній заяві.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 522/3777/17 (провадження № 14-651цс19).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову. Підстав для скасування даного рішення за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 листопада 2020 року.

Головуючий В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

Т.А. Левченко