Справа № 465/4103/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/811/1084/20 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого: Ванівського О.М.,

суддів: Мельничук О.Я., Цяцяка Р.П.

секретаря: Матяш С.І.

з участю: з участю: апелянта ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 18 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі і гідності, стягнення моральної шкоди та судових витрат, -

в с т а н о в и в:

В липні 2016 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2 про захист честі і гідності, стягнення моральної шкоди та судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог покликалась на те, що відповідач порушила її право честі та гідності за обставин, що мали місце 28.01.2016 року на загальних зборах ЖБК - 126, на яких були присутні 21 член кооперативу. Вона, позивач, пред"явила документи, що підтверджували злочинну діяльність відповідача, натомість остання почала словесно принижувати та ображати її у відповідь, душила її за горло, штовхала в груди та вигнала зі зборів.

Позивач стверджує, що після інциденту, більше місяця лікувалась вдома та на денному стаціонарі та перенесла інфаркт. З приводу даного факту вона звернулась до Франківського відділу поліції, де була проведена відповідна перевірка, а з відповідачкою проведено профілактичну бесіду щодо недопущення протиправної поведінки в майбутньому.

Стверджує, що неодноразово потерпала від протиправної поведінки відповідачки, неодноразово зверталась в поліцію.

Із цих підстав просить стягнути із відповідачки моральну шкоду у розмірі 10 тисяч гривень та судові витрати.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 18 лютого 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі і гідності, стягнення моральної шкоди та судових витрат, відмовлено за безпідставністю таких.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним і необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, та неповним з`ясуванням усіх обставин справи. Зокрема покликається на те, що приниження її честі та гідності тривають по сьогоднішній день, оскільки ОСОБА_2 повідомляє всім, що вона злісний боржник та відмовляє у видачі довідок на підставі рішення правління ЖБК №126 протокол №1 засідання правління ЖБК №126 від 29.03.2016 року. Відмова відповідача у видачі їй довідок та поширення інформації про неї, як «злісного боржника» завдає їй моральної шкоди, оскільки ці довідки необхідні їй для оформлення соціальних виплат, субсидій. Також стверджує, що відповідач як посадова особа неправомірно розголосила її персональні дані всім жителям багатоквартирного житлового будинку, щодо наявності у неї за її адресою заборгованості по оплаті за житлово комунальні послуги.

Враховуючи наведене просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_1 на підтримання вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про захист честі і гідності, стягнення моральної шкоди та судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено самого факту поширення відповідачем інформації, яка може бути визнана судом недостовірною, тобто не доведено існування юридичного складу правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, як це передбачено в п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи».

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду зважаючи на наступне.

Матеріалами справи та судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 проживає у квартирі АДРЕСА_1 . Зазначений будинок знаходиться на балансі ЖБК -26, головою якого є відповідачка ОСОБА_2 .

Між сторонами тривалий час існують суперечності, що є предметом розгляду у судах, у яких постановлено рішення.

Зокрема, цивільна справа № 1326/8754/2012 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ЖБК - 126, виконкому Львівської міської ради про визнання недійсними рішення загальних зборів, зобов"язання скласти із себе повноваження голови ЖБК, де Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 20.10.2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено; цивільна спрпва № 465/35/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та інших про стягнення моральної шкоди, де рішенням суду від 08.12.2015 року у задоволенні позову відмовлено; цивільна справа № 465/5513/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі гідності та ділової репутації, де рішенням суду від 10.10.2013 року у задоволенні позову відмовлено; цивільна справа № 465/464/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі гідності та ділової репутації, де рішенням суду від 16.07.2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Статтею 34 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до частини 1 статті 275 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Відповідно до статей 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної та юридичної особи.

Негативною необхідно вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Однак, відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено поширення щодо неї відповідачем недостовірної інформації, образ, грубої поведінки за заявленими позовними вимогами. Оскільки заявлена позивачкою вимога про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень є похідною від вимог про поширення недостовірної інформації, образ, які не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, то й така вимога, також не підлягала задоволенню.

Суд першої інстанції перевірив чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 18 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 03.11.2020 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Мельничук О.Я.

Цяцяк Р.П.