Справа № 643/66/16-ц
Провадження № 2/643/37/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2020 р. м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Харченко А.М.

за участю секретарів - Горборукової М.О., Башкевіч Є.О., Сиротенко О.Є., Аніщенко Ю.В.

представника позивача - адвоката Чаричанської І.Ю.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» (правонаступник Акціонерного товариства «Укрсоцбанк») про захист порушеного права споживача, визнання недійсними кредитного договору і договору іпотеки,

в с т а н о в и в:

В січні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», в якому просила визнати порушеним її право, як споживача фінансових послуг при укладенні з АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», договору споживчого кредиту №860/13-27/18/3/7-131 від 30.08.2007 року (далі - Договір); визнати недійсним з моменту укладення вказаного договору та договору про внесення змін №1 від 03.04.2015 року; визнати недійсним з моменту укладення іпотечного договору №860/14-27/18/3/7-166 від 30.08.2007 року; зупинити нарахування пені, відсотків, штрафних санкцій за Договором; застосувати до недійсного правочину вказаного Договору, наслідки реституції, шляхом приведення сторін у попередній стан. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 30 серпня 2007 року між нею, ОСОБА_2 , та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», укладено договір кредиту № 860/13-27/18/3/7-131 (надалі - Договір кредиту) про надання на споживчі цілі кредиту в іноземній валюті в розмірі 77268,00 швейцарських франків зі сплатою 9,50% річних. В той же день для повного і своєчасного виконання позивачем ОСОБА_2 своїх боргових зобов`язань був укладений договір іпотеки (майнових прав) № 860/14-27/18/3/7-166 в АКБ «Укрсоцбанк», предметом якого є майнові права на незакінчену будівництвом двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Згідно з п.1.1. Договору кредиту, кредитор надав позичальникові у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення та строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 77268,00 швейцарських франків зі сплатою 9,50 процентів річних та з порядком погашення суми основної заборгованості згідно графіку погашення, передбаченого п.п.1.1.1.-1.1.165 Договору кредиту з кінцевим терміном погашення 10.05.2021 року (п.1.1.2. Договору кредиту). Як передбачено п.1.2. Договору кредиту, кредит надавався виключно на фінансування будівництва (інвестування) житла 2-кімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до договору №ДН/162-01-06 від 10.01.2006 року, який був укладений позичальником з ТОВ фірма «Т.М.М.». 10 січня 2006 року між ОСОБА_2 та ТОВ фірма «Т.М.М.» було укладено договір про пайову участь в будівництві №ДН/162-01-06 житлового будинку по АДРЕСА_1 , додаткові угоди №1 та №2. Розмір пайового внеску складав 72723 долари США, що на день укладення договору еквівалентно 367251 гривні за курсом НБУ. Як зазначено в п.4.2 ст.4 Договору про пайову участь, внесення пайових внесків здійснюється в національній валюті України, виходячи з курсу НБУ на день оплати, шляхом банківського переказу на поточний рахунок забудовника або внесенням готівкою до 29.08.2007 року - 10908,00 доларів США, що еквівалентно 55085,00 грн., до 31.08.2007 року - 61815 доларів США, що еквівалентно - 312166,00 грн.

Згідно з умовами п.2.1. Договору кредиту надання кредиту здійснюється шляхом видачі позичальнику готівкових коштів в іноземній валюті (долари США) з наступною їх конвертацією через операційну касу кредитора в гривні та прийняттям суми в гривнях для перерахуванням на цілі, визначені п.1.2. цього Договору.

Згідно п.3.1.1. кредитор зобов`язався відкрити позичальнику за умови виконання позичальником п.п. 3.3.1, 3.3.16 цього Договору, в комунальному відділенні АКБ «Укрсоцбанк» позичковий рахунок № НОМЕР_1 і видати позичальникові готівкові кошти в сумі кредиту в порядку, визначеному цим договором в строки: у разі надання позичальником заявки на одержання готівки протягом операційного часу кредитора в день її надання; у разі надання позичальником заявки на одержання готівки після закінчення операційного часу кредитора не пізніше наступного робочого дня.

Пунктом 2.4.1 Договору кредиту передбачено сплату процентів у валюті кредиту на рахунок № НОМЕР_2 в комунальному відділенні ХОФ АКБ «Укрсоцбанк» десятого числа місяця наступного за тим, в якому нараховані проценти. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту. Проценти нараховуються з розрахунку факт/360 (п.2.4. Договору кредиту).

Моментом (днем) надання кредиту вважається день видачі готівкових коштів позичальнику в сумі кредиту (п.2.2. Договору кредиту).

Відповідно до п.п. 3.3.8., 3.3.9. п.3.3. Договору кредиту, Позичальник зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному п.п. 2.4, 2.5 цього Договору; своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п.1.1 цього Договору.

В Договорі кредиту закріплено Диференційні (класичні) платежі при розрахунках з банком. При класичних платежах основний борг виплачується рівними частинами, а відсоток нараховується на залишок заборгованості. Величина основного боргу в цьому випадку зменшується на однакову суму. Зі зменшенням суми боргу зменшуються і процентні виплати, які нараховуються на залишок заборгованості.

В змісті Додатку № 1 до кредитного Договору від 30.08.2007 року, викладено «детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту». Згідно даних графи 7 та 8 наведених в таблиці детального розпису сукупної вартості кредиту, Реальна процентна ставка за цим кредитом становить - 10,19% річних, а абсолютне значення подорожчання кредиту складає - 51495,68 швейцарських франків.

Відповідно до розрахунків позивача, наведених у таблиці, яка долучена до цивільного позову і яку було складено на підставі квитанцій про сплату заборгованості за споживчим кредитом та квитанцій про здійснення валютно-обмінних операцій, за період з 30.08.2007 року по 25.12.2015 року споживачем було сплачено 56062,70 франків.

Як видно з Додатку №1 договору кредиту від 30.08.2007 року, супутні витрати позичальника були складені з: відкриття позичкового рахунку - 0,00 грн.; ведення кредитної справи, разова 0,30% від суми кредиту - 973,58 грн.; за перерахування коштів на користь юридичної особи (% від суми переказу) - 0,00 грн.; щомісячна комісія за ведення справи - 0,00 грн., за інші послуги разова - 10,00 грн.; комісія за дострокове погашення кредиту (% від суми погашення) за 1 рік - 1%, за 2 роки - 1%; витрати на користь третіх осіб складені з: заставна вартість іпотеки - 87335,85 швейцарських франків; послуги нотаріуса разова - 240 грн.; за вчинення нотаріальних дій 0,10% від заставної вартості - 366,81 грн.; послуги експерта оцінювача - 0,00 грн., щорічне страхування 0,00 доларів США.

При цьому на Додаток №1 в Договорі кредиту немає ніякого посилання. Крім того, він не оформлений належним чином згідно п.7.1. Договору кредиту. В договорі Іпотеки в п.1.3.1 є посилання на графік погашення зазначений в п.1.1 Договору кредиту, і про наявність Додатку №1 до основного договору не згадується. Це, на думку позивача, свідчить про те що на момент укладення Договору кредиту и Договору іпотеки Додатка №1 не існувало, а отже з боку відповідача було здійснено порушення вимог Постанови НБУ №168 від 10.05.2007 року, а саме п.3.2. розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Згідно заявки на видачу готівки №1 від 30.08.2007 року, зміст операції по позичковому рахунку НОМЕР_3 містив в собі видачу кредиту ОСОБА_2 згідно договору №860/13-27/18/3/7-131 від 30.08.2007 року, готівкою, сума 77268,00 швейцарських франків за курсом НБУ 4.20 грн. за 1 швейцарський франк - 324915,26 грн., з подальшою конвертацією в національну валюту з банківського рахунка № НОМЕР_4 АКБ «Укрсоцбанк».

Конвертацію у гривню було здійснено на підставі квитанції №36800а від 30.08.2007 року за комерційним курсом 4.04 гривні за 1 швейцарський франк, і конвертовано в касі АКБ «Укрсоцбанк» 77268,00 швейцарських франків у гривню в сумі 312162,72 грн.

Згідно заяви на переказ готівки №30 від 30.08.2007 року на рахунок забудовника ТОВ фірма «Т.М.М.» № НОМЕР_5 ПАТ «Укрсоцбанк» перераховано 312166,00 гривень.

Рахунок № НОМЕР_5 забудовника, на який були перераховані гроші, у п.4.5 договору №ДН/162-01-06 від 10.01.2006р. «Про пайову участь у будівництві» вказано тільки для здійснення безготівкової оплати, а для здійснення готівкової оплати у цьому договорі вказано поточний рахунок № НОМЕР_6 , на який у той же день 30.08.2007 було здійснено внесок у сумі 55085,00 грн. позивачем (Квитанція до прибуткового ордеру №ТММ01/06/12 від 30 серпня 2007р). Всі платежі забудовнику - ТОВ фірмі «Т.М.М» (готівкові - особисті гроші позивача у сумі 55085,00 грн. і безготівкові - гроші банку у сумі 312166,00 грн.) було здійснено протягом одного дня - 30 серпня 2007р.

Отже, на думку позивача, це є підтвердженням того, що для повного розрахунку за договором №ДН/162-01-06 від 10.01.2006р. «Про пайову участь у будівництві» банком не було надано позивачеві готівкових грошей, тим більш в іноземній валюті.

Позивачем при отриманні кредиту були понесені супутні витрати: 974,75 грн. за комісію за ведення кредитної справи ОСОБА_2 згідно Договору кредиту №860/13-27/18/3/7-131 від 30.08.2007 року (заява на переказ готівки №1 від 30.08.2007 року); 936,50 грн. комісійного збору за прийом платежів від населення (квитанція №31 від 30.08.2007 року).

Згідно п.3.6 Постанови №618 банк не мав права стягувати платежі, Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин.

Як передбачено п.1.3.2 Договору кредиту, кредитор протягом 2-х днів після оформлення та реєстрації прав власності на нерухоме майно (квартиру) позичальником, оформлює з позичальником додаткову угоду до іпотечного договору, зазначеного п.1.3.1 цього Договору, в якій сторони змінюють предмет іпотеки з майнових прав на нерухоме майно.

На виконання умов п.1.3.2 Договору кредиту, позивачем 19.03.2010 року згідно Акту приймання-передачі було передано до АКБ «Укрсоцбанк» копію свідоцтва про право власності на нерухоме майно, технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 , витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Зазначений акт було підписано сторонами.

З боку відповідача було здійснено порушення п.1.3.2 Договору кредиту і до теперішнього часу не підготовлено та не підписано додаткову угоду до іпотечного договору № 860/14-27/18/3/7-166 від 30.08.2007 року.

Крім того, 06.11.2012 року, 10.07.2013 року, 07.08.2013 року, 23.12.2013 року, 18.03.2015 року позивач зверталась до ПАТ «Укрсоцбанк» із заявами про реструктуризацію заборгованості за кредитом у зв`язку із значним коливанням курсу швейцарського франку, неможливістю здійснення валютно-обмінних операцій для купівлі швейцарських франків за оптимальним курсом для погашення заборгованості за Договором кредиту, з наявністю девальвації гривні, а також у зв`язку з тим, що заробітну плату споживач отримував у гривні, яка суттєво знецінилася.

Лише 03 квітня 2015 року відповідач пішов на поступки і в цей день між ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір про внесення змін №1 до Договору кредиту №860/13-27/18/3/7-131 від 30.08.2007 року.

Пунктом 2.1 цього договору передбачено, що якщо позичальник протягом строку дії цього договору здійснить одноразовий платіж в сумі від 70 до 739,99 швейцарських франків, то такий платіж направляється виключно на погашення заборгованості за кредитом (тіло кредиту) на підставі Заяви клієнта на сплату заборгованості згідно умов Опції 15, форма якої зазначена у додатку №1 Договору про внесення змін.

В п.2.2 цього договору сторони передбачили, якщо позичальник одноразово здійснить платіж в сумі 740 швейцарських франків і більше на підставі заяви про сплату заборгованості згідно умов Опції 15 з частковим анулюванням, форма якої зазначена в додатку №2 до Договору про внесення змін, позичальник набуває права на анулювання (прощення) залишку заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами у сумі, що дорівнює сумі здійсненого платежу, але не більше фактичного залишку на відповідних рахунках обліку нарахованих процентів на дату здійснення вищезазначеного платежу.

Строк дії Договору про внесення змін до 30.09.2015 року.

За 6 місяців, тобто за час дії Договору про внесення змін №1 від 03.04.2015 року позивачем було сплачено 2870,00 швейцарських франків, що в гривневому еквіваленті складає 64378, 90 гривень, в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту, що підтверджується заявками на сплату заборгованості згідно умов Опції 15 від 03.04.2015 року, 07.05.2015 року, 10.06.2015 року, 10.07.2015 року, 10.08.2015 року, 10.09.2015 року та квитанціями №FJB022 від 03.04.2015 року; FJB045 від 10.06.2015 року; FJB 085 від 07.05.2015 року; FJB093 від 10.09.2015 року; FJB055 від 10.08.2015 року; FJB145 від 10.07.2015 року.

20.10.2014 року на підставі позовної заяви ПАТ «Укрсоцбанк», третейським суддею Ярошовець В.М. було порушено провадження у справі №1726/14.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків (дата винесення рішення позивачеві невідома) стягнуто на користь ПАТ «Укрсоцбанк» з ОСОБА_2 969203,47 гривень заборгованості за договором кредиту, а також 10092,03 гривні третейського збору.

В березні 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про надання виконавчого листа на підставі рішення третейського суду і 26.03.2015 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва по справі №755/1934/15-ц виконавчий лист було видано.

Постановою головного державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби ХМУЮ Саніним І.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №49556382.

Після отримання постанови державного виконавця про стягнення з позивача заборгованості за кредитом в повному обсязі на підставі рішення третейського суду, в грудні 2015 року остання звернулась до адвоката для отримання консультації щодо правомірності укладення Договору кредиту, договору іпотеки та додаткового договору про внесення змін до Договору кредиту в розрізі Закону України «Про захист прав споживачів».

З урахуванням наявності численних порушень діючого законодавства України про захист прав споживачів, та законодавства, яке регулює кредитні правовідносини, позивач вважає, що у неї виникло право на звернення до суду для захисту своїх прав як споживача кредитних послуг.

Банк свідомо не надав позивачеві перед укладанням Кредитного договору та під час його укладання, необхідної інформації, що передбачена нормами ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та «Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджену Постановою правління НБУ №168 від 10.05.2007 року, для того, щоб вплинути на здійснення позивачем вибору щодо отримання кредиту саме у відповідача, так як побачивши реальну процентну ставку, сукупну вартість та дійсний розмір абсолютного подорожчання кредиту, позивач би відмовився від отримання кредиту на таких умовах.

При укладенні кредитного договору позивач був ознайомлений лише з тією інформацією, що була фактично викладеною безпосередньо в змісті самого договору, який був розроблений відповідачем, при цьому позивачеві надали можливість лише його прочитати і зміст пунктів, що містять ціну кредиту, відсотків, винагород, комісій ніхто не роз`яснював. Позивачу не було надано Банком будь-яких інших видів документів зокрема, у вигляді інформаційного листа банку чи пам`ятки позичальника. Все це свідчить про те, що Банк не вчиняв жодних дій щодо ознайомлення позичальника з усіма умовами кредитування перед укладенням кредитного договору. Умови кредитного договору на які погоджувався позичальник, містять значні розбіжності на користь банку, а тому, є всі підстави вважати, що банк, який готував кредитний договір, свідомо вводив позичальника в оману з метою неправомірного отримання завищених сум винагороди.

Згідно рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року, дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Отже, з умов кредитного договору вбачається, що кошти були наданні в споживчих цілях для придбання квартири. Таким чином, оспорюваний кредитний договір являється договором споживчого кредиту.

Так, зміст та умови кредитного договору та додаткова угода (надалі - «Кредитні правочини»), були розроблені безпосередньо відповідальними працівниками Банку. їх фактичне укладення здійснювалось в його приміщенні. За таких обставин, укладений між Сторонами кредитних правовідносин оспорюваний кредитний правочин, за своєю юридично-правовою природою є договором приєднання та водночас, договором споживчого кредиту.

За правилом ст. 634 ЦК України, договором приєднання визнається договір, умовами якого установлені однією із сторін, а інша сторона не має можливості запропонувати свої умови договору.

Відповідно до положення ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банків з клієнтами регулюються діючим законодавством України та угодами, укладеними між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, змістом договору є умови, визначені не тільки на розсуд сторін і погоджені ними, але і умови, які є обов`язковими для даного виду договору відповідно до актів цивільного законодавства.

Таким чином, позичальник, був позбавлений фактичної можливості вносити зміни до змісту кредитного договору, і при його укладенні, мав можливість погодитись лише на ті умови, які були запропоновані йому Банком, щодо істотних умов договору та відсоткової ставки.

А відтак, для укладення оспорюваного виду кредитного договору законодавцем встановлений особливий порядок його укладення, не притаманний для інших видів банківських правочинів, який регулюється відповідними положеннями Цивільного кодексу України, Законами України (надалі - ЗУ) «Про захист прав споживачів», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про іпотеку», «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» та відповідними нормативно - правовими актами Національного Банку України (надалі - НБУ). При цьому законодавець наголошує, що при здійсненні цивільних прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб та повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Постановою НБУ № 168 від 10.05.2007 р. затверджено Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Згідно цих правил, а саме п.п.2.1 банки зобов`язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке: а) найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи та його структурного підрозділу; б) умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов`язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту; г)інші умови, передбачені законодавством.

В п.п.2.4 Постанові НБУ № 168 зазначено: Банки зобов`язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією.

Також згідно п.3 «Вимоги щодо детального розпису сукупної вартості кредиту для споживача під час укладення кредитного договору» Банк був зобов`язаний в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, зазначивши таке: значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку; перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов`язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо; перелік і розмір інших фінансових зобов`язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору (страхові платежі під час страхування предмета застави, життя та працездатності споживача, розмір зборів до Пенсійного фонду України, комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, біржові збори, послуги реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).

За таких умов, договір про надання споживчого кредиту повинен містити детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача, що за змістом є відповідними вимогам закону, а за формою - вимогам Постанови, та являється істотною умовою договору про надання споживчого кредиту.

Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Згідно ч.4 в кредитному договорі повинно зазначатися - сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Згідно п.3.4 розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу щодо умов кредитування та сукупної вартості кредиту, затвердженого Постановою правління НБУ №168 від 10.05.2007 року, Банки зобов`язані в кредитному договорі зазначити: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов`язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб`єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв`язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках.

Однак, всупереч наведеної норми в кредитному договорі та у додатковій угоді таке правило не наведене ані у вигляді математичної формули, ані у вигляді текстового опису впливу можливих факторів.

З п.3.2. розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 року (далі - Правила), вбачається, що кредитний договір має містити графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користуванням кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до Правил. У графіку платежів також має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. Зазначає, що графік платежів, який зазначений п.1.1, п.п.1.1.1 -1.1.165 Договору кредиту не містить в собі нічого окрім незмінної суми погашення тіло кредиту, що притаманно для диференційних платежів.

В додатку №1 до Договору кредиту від 30.08.2007 року, який відповідач назвав детальним розписом сукупної вартості кредиту, який не було узгоджено сторонами до та під час підписання Основного договору, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту, не міститься інформації, яка мала бути доведена банком до позивача, щодо вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до Правил, а також не розписано сукупну вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

До теперішнього часу сторонами не було підписано ніяких інших «Графіків платежів» окрім тих, які містяться у Договорі кредиту та Додатку №1 до нього. При цьому в екземплярі Додатку №1 від 30.08.2007 року, який було видано банком позивачеві, відсутні П.І.П. представника відповідача, його підпис та печатка банку, що свідчить про неузгодженість сторонами істотних умов кредитного договору стосовно сукупної вартості кредиту та абсолютного значення подорожчання кредиту.

Це також підтверджується копіями квитанцій про сплату грошових коштів основного боргу та нарахованих процентів позивачем на користь відповідача починаючи, з першого платежу 04.09.2007 року по 10.09.2013 року та довідкою ПАТ «Укрсоцбанк» №10.1-186/96-15652 від 11.12.2013 року, в яких суми грошових коштів за тіло кредиту та відсотки не збігаються із сумами, які зазначені у Додатку №1 Договору кредиту.

Крім того, у зазначеному вище додатку процентна ставка зазначена банком як реальна - 10,19% відмінна від процентної ставки, зазначеної у п.1.1. Договору кредиту - 9,50%,

Також слід зазначити, що при «наданні» кредиту позичальнику 30.08.2007 року в сумі 77268,00 швейцарських франків за курсом НБУ, на поточний рахунок позичальника мали бути зараховані кошти в сумі 324915,26 гривень або 77268,00 швейцарських франків. Однак це не відповідає дійсності, оскільки всі операції з видачею та конвертацією кредитних коштів відбувалися одночасно і на поточний рахунок позивача № НОМЕР_1 зараховані не були. Це підтверджується наявністю заяви на видачу готівки №1 від 30.08.2007 року, квитанцією №36800а від 30.08.2007 року про купівлю іноземної валюти та заявою про переказ готівки №30 від 30.08.2007 року, в яких зазначено, що всі рухи кредитних коштів здійснювалися з транзитного рахунку банку № НОМЕР_4 , який позивачеві не належав, а належав банку.

Також при здійсненні конвертації швейцарських франків у гривню за заявкою позичальника, банком було здійснено конвертацію за комерційним курсом швейцарського франку по відношенню до гривні, у зв`язку з чим, на рахунок позивача мало бути перераховано 312166,00 гривень, які начебто були видані позивачеві на руки готівкою. Різницю грошових коштів в сумі 12749,26 гривень, яка залишилася після конвертації швейцарських франків у гривню і з урахуванням спекуляції банку на різниці валютних курсів, банком було використано на свою користь.

Також, банком самовільно, без підписання додаткових угод із позивачем, кошти, які сплачувались позивачем як плата за погашення кредиту (тіло кредиту та проценти) час від часу зараховувались не на рахунки позивача, визначені у Договорі кредиту, а на рахунки № НОМЕР_7 та № НОМЕР_8 , які позивачем не відкривалися.

Починаючи з лютого 2010 року банк самовільно став зараховувати кошти споживача за погашення кредиту на рахунки № НОМЕР_7 та № НОМЕР_8 , з березня 2011 року на рахунок № НОМЕР_9 , з квітня 2011 року і по теперішній час на рахунок № НОМЕР_10 а не на рахунки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , які передбачені Договором кредиту.

Також відповідач в одноособовому порядку починаючи з квітня 2008 року по серпень 2009 року, а також протягом 2010 року - 2013 року зараховував сплачені ОСОБА_2 грошові кошти, які вона мала платити на погашення кредиту, лише за відсотки за кредитом, практично залишаючи незмінним борг за тіло кредитом на протязі декількох років, чим поставив споживача в скрутне матеріальне становище, оскільки основна сума кредиту не зменшувалася і тягар заборгованості в іноземній валюті за споживачем залишався, хоча доходи нею отримувались у гривні з урахуванням девальвації.

Крім того, право споживача кредитних послуг на отримання своєчасної (до укладення кредитного договору), повної, необхідної, доступної та достовірної інформації закріплене Законом України "Про захист прав споживачів" (стаття 11) та Законом України "Про банки і банківську діяльність" (статті 55 та 56).

Проте, на думку позивача, відповідач не дотримав та грубо порушив встановлені коментованими Законами імперативні вимоги Міжнародного права, діючого Законодавства України та приписи Національного Банку України, які визначені законом як істотні та є необхідними для даного виду договорів, зокрема: не виконав в повній мірі вимоги Закону про дотримання істотних умов договору, а саме: перед укладенням договору кредиту надання Позичальнику в письмовій формі повної та достовірної інформації про умови кредиту про надання споживчого кредиту забезпеченого іпотекою, які є істотними для такого виду договорів; в умовах кредитного договору, Банк приховав фактичне значення реальної процентної ставки та фактичне та абсолютне значення подорожчання кредиту, які суттєво відрізняються від тієї реальної процентної ставки за кредитом, що була обумовлена між сторонами та, того розміру подорожчання кредиту, узгодженого сторонами кредитного правочину в його умовах; в умовах кредитного договору невизначено валюту в якій було надано кредит (швейцарські франки, долари США або гривня) позивача працівниками банку було введено в оману та нав`язано проти його волі рішення щодо отримання кредиту в швейцарських франках, хоча фактично кредит був наданий в національній валюті - гривні; в умовах договору не складено графіку погашення заборгованості за зразком, встановленим НБУ та не узгоджено його з позивачем і не підписано сторонами; в умовах договору позивач не попереджено про тягар несення валютних ризиків з боку споживача у випадку суттєвого коливання швейцарського франку по відношенню до національної валюти гривні.

У п.3.8 розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 року зазначено, що у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов`язані під час укладення кредитного договору: попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов`язань за кредитним договором несе споживач; надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов`язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов`язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним.

Істотними умовами кредитного договору, що визначені договором, є предмет, сума, строк повернення, розмір процентів та відповідно до ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» це: детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача, дата видачі кредиту, право дострокового повернення кредиту, річна відсоткова ставка за кредитом та інші умови.

Відповідно до правил, встановлених ч. 2 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Такі дії Банку, на думку позивача, прямо суперечать вимогам діючого законодавства України та завдають значної моральної і матеріальної шкоди позивачу, що є неприпустимим з боку вимоги Законності.

Позивач вважає, що в діях відповідача наявні порушення п. 2 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідач не надав позивачу, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, чим було порушено вимоги чинного закону.

Положення договору кредиту відповідно до ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими, оскільки містять дисбаланс зарахування відсотків та тіла кредиту, що також ставить в тяжке, несправедливе становище споживача в договірних зобов`язаннях; графік погашення кредиту за формою встановленою НБУ взагалі не видавався, а той, який було підписано позивачем, не відповідає дійсності, оскільки з нього неможливо зрозуміти які суми і на які рахунки зараховувалися, що також є несправедливим відносно споживача, оскільки дає право банку проводити зарахування на рахунки на погляд банку.

Несправедливими є також положення Договору кредиту, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо сплати за обслуговування кредиту та сплати за дострокове погашення кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до п. З ч. З ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливою є умова встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця.

Дискримінаційними та несправедливими умови банку встановлені в п.п. 2.1, 2.2, 2.3, 2.4.1, 2.6, 3.2.4, 3.3.15, 3.3.16, 3.4.1, 4.2, 4.3, 4.4., 4.5, 6.1, 6.2 Кредитного договору, щодо порядку надання кредиту, розрахунку відсотків та зміни відсоткової ставки, порядку дострокового повернення кредиту на вимогу банку та відповідальності позичальника, сплати комісій, третейського застереження, при повній відсутності відповідальності банку у випадку порушення або невиконання умов кредитного договору однак на позивача, як споживача фінансових послуг, покладено жорсткі умови відповідальності, навіть за незначні порушення.

Згідно п.5 ч. 1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів», права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

Несправедливими є також умови кредитного договору в частині надання кредиту в швейцарських франках, що передбачає згідно умов кредитного договору погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у швейцарських франках, що є способом зловживання правом, коли всі ризики знецінення національної валюти України шляхом порушення вимог закону, відповідач перекладає, як суб`єкт підприємницької (господарської) діяльності виключно на позивача - позичальника за кредитним договором та споживача кредитних послуг, що є грубим порушенням ч. З ст. 13 ЦК України. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов`язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

Саме такий висновок зазначено в Постанові ВСУ від 02.07.2014 р. у справі №6-79цс14.

Відповідно до пункту 1.3 глави 1 «Положення про валютний контроль», затвердженого постановою правління НБУ N 49 від 08.02.2000 р., (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 4 квітня 2000 р. за N 209/4430) - «Використання іноземної валюти як засобу платежу - це розрахунок за продукцію, роботи, послуги, об`єкти права інтелектуальної власності та інші майнові права», та , в відповідно до п.п. «Г» п. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» потребує отримання індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Проте індивідуальної ліцензії на здійснення таких операцій не мав ані Банк ані позичальник.

Таким чином, використання Відповідачем швейцарських франків, як предмету кредитування, є внесенням в кредитний договір пункту, що значно погіршує становище позивача, як споживача порівняно з відповідачем (надавачем фінансових послуг) в разі настання певних подій, що дає право для позивача відповідно до пункту 2 статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів", за своїм вибором вимагати визнання в цілому кредитного договору недійсним.

Умови кредитного договору є несправедливими в цілому, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, що є підставою для визнання такого договору недійсним та, відповідно як наслідок, визнання недійсним договору про внесення змін №1 від 03.04.2015 року та договору іпотеки, оскільки ці договори є похідними від головного.

Відсутність проведення належної переддоговірної роботи у відповідності до вимог п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ч. 2 постанови НБУ № 168 від 10.05.2007 р., що призвело до укладення споживачем кредитного договору на невигідних для нього умовах, та прибутковою для банку класичною схемою. Це є правовою підставою для визнання недійсним кредитного договору.

Крім того, не погоджується з наявною в кредитних договорах третейським застереженням передбаченим п.6.1-6.2 договорів кредиту, оскільки вона суттєво порушує права споживача на справедливий і неупереджений розгляд спору між сторонами в судовому порядку, а також зазначена оговорка суперечить вимогам п.14 ст.6 Закону України «Про третейські суди», в якій зазначено, що третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відповідно до ч. 1, 2, п. 10 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

Як вбачається з правової позиції Конституційного Суду України, яка була викладена у рішенні від 10 листопада 2011 року у справі № 1-26/2011, кредитний договір який має вид формуляру та іншу стандартну форму є договором приєднання (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

Умова Договору, яка містила третейське застереження (п. 6.1, 6.2 Договору кредиту) була обов`язковою для позивача на час укладення Договору, і позивач не мав реальної можливості внести свої пропозиції щодо зміни умов Договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про третейські суди», якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд, регламент третейського суду розглядається як невід`ємна частина третейської угоди.

Як вбачається, з тексту Договору регламент Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків не був невід`ємною частиною Договору та не надавався позивачу разом із Договором, що в свою чергу виключало можливість останнього ознайомитися з його змістом та умовами розгляду справи у третейському суді.

З тексту третейського угоди (застереження) видно, що регламент Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків не розглядався, як невід`ємна частина угоди, також не визначений предмет спору, з якого сторони можуть звернутися з позовом до третейського суду, не вказані сторони та їх місце знаходження, не зазначено дату та місце укладення третейського застереження, або посилання на умови Договору, які містять відповідні відомості.

Крім того, зазначення у типовій формі Договору (договору приєднання) конкретного третейського суду та суддів, також позбавило права позивача на вибір третейського судді та третейського суду, що є порушенням положень статті 14 Закону України «Про третейські суди», якою передбачено, що сторони мають право вільно призначати чи обирати третейський суд та третейських суддів.

За вказаних обставин, а також враховуючи те, що Асоціація українських банків являється засновником постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, членом якої на момент підписання Договору також був ПАТ «Укрсоцбанк», відповідач з самого початку перебував у більш вигідному становищі ніж позивач, що в свою чергу свідчить про порушення принципу рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Третейське застереження, зазначене у Договорі, порушує права позивача, оскільки позбавляє його права на судовий захист, право вибору суду щодо підсудності справи, право на звільнення від сплати державного мита передбаченого ст. 22 Закону України «Про захист прав споживача» тощо.

Такої думки притримується ВСУ в своїй постанові від 09.09.2015 року №6-856цс15.

Верховним судом України було заборонено третейським судам розглядати спори про стягнення заборгованості за споживчими кредитами, навіть при наявності третейського застереження в кредитному договорі.

Таким чином ВСУ став на бік споживачів, оскільки третейські суди тісно співпрацюють з банківськими установами, ухвалюючи при цьому рішення на користь зацікавленої особи (банку).

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 09.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Як роз`яснив Пленум ВССУ у п.16 Постанови №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року, само по собі коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі ст. 652 ЦК України, оскільки зазначене стосується обох сторін договору, і позичальник при належній обачливості міг виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення обігу національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

При цьому, суди повинні з`ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також п.3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, де передбачено обов`язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов`язань за кредитним договором несе споживач.

Ні положення кредитного договору, ні його додатків не містять інформацію про валютні ризики, пов`язані з підвищенням вартості валюти (швейцарських франків), які мають бути покладені на позивача. Тобто банк не попередив споживача про відповідні валютні ризики, чим порушив вимоги ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.3.8 Постанови Правління НБУ №168 від 10.05.2007 року «Про затвердження Правил надання банками України інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Позивач не могла передбачити таких змін курсу національної валюти, оскільки вона не є фахівцем у галузі фінансів. Отже, не надавши необхідну, достовірну та своєчасну інформацію про отриману продукцію, та відповідні валютні ризики позивачки, її було поставлено в нерівні з банком умови, які в подальшому призвели до значного подорожчання продукції за кредитним договором, яку позивачка отримала у банка.

Крім того, 30 серпня 2007 року для повного і своєчасного виконання позивачем ОСОБА_2 своїх боргових зобов`язань за договором кредиту був укладений договір іпотеки (майнових прав).

Іпотечний договір суперечить положенням частини другої статті 5 та частини першої статті 18 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на момент укладення спірного договору), що є підставою для визнання його недійсним.

Водночас поняття «іпотека майнових прав» і регулювання відносин при передачі в іпотеку майнових прав у цьому законі були відсутні.

Майнові права на об`єкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», яким були внесені зміни до Закону України «Про іпотеку».

Таким чином 30.08.2007 року під час укладення договору іпотеки були порушені положення статті 5 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору), оскільки майнові права на окремі приміщення в житловому будинку не могли бути предметом іпотеки.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору або у випадку визнання договору іпотеки недійсним (ч. 5 ст. З, абз. 2, 4 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно п.1 ст.230 ЦК України, якщо одна зі сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина 1 ст.229 ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент укладення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, б ст. 203 ЦК України.

Зазначає, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, які пов`язані з його недійсністю (ч.1 ст.216 ЦК України). У разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

При визнанні недійсним кредитного договору, слід також визнати недійсними договір про внесення змін №1 від 03.04.2015 року та договір іпотеки від 30.08.2007 року, оскільки вони є похідними від головного договору.

На підставі вищевикладеного, позивач просить суд у випадку визнання Договору кредиту, Договору про внесення змін №1 та договору іпотеки недійсними, застосувати правові наслідки визнання правочинів недійсними шляхом зупинення нарахування ПАТ «Укрсоцбанк» пені, відсотків, штрафних санкцій за договором надання споживчого кредиту №860/13-27/18/3/7-131 від 30.08.2007 року, укладеного між ПАТ Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 з моменту останньої оплати кредиту за квитанціями та застосування реституції шляхом приведення сторін у попередній стан (т.1 а.с.1-12).

Ухвалою суду від 13.01.2016 р. (головуючий суддя Мамалуй М.В.) відкрито провадження по справі і справа призначена до судового розгляду (т.1 а.с.162).

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» направило суду заперечення на позовну заяву, в яких позовні вимоги вважають безпідставними, надуманими та такими, що спотворюють існуючі правовідносини між Сторонами. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що істотна умова договору (порядок видачі та погашення кредиту) - не відповідає вимогам законодавства України та Інструкції про касові операції в банках України. Дане спростовується наступним: Так, 30 серпня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та Громадянкою України ОСОБА_2 (надалі за текстом відповідно - «Відповідач» та «Позивач», а разом - «Сторони») було укладено Договір кредиту № 860/13-27/18/3/7-131 (надалі за текстом - «Договір кредиту»), згідно умов якого Позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 77268,00 швейцарських франків, зі сплатою 9,50 % річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 10 травня 2021 року, на умовах визначених Договором кредиту (надалі за текстом - «Кредит»). Пунктом 3.1.1. встановлено, що кредитор зобов`язаний протягом одного робочого дня від дати набрання чинності договором, визначеним п.п. 1.3.1-1.3.2 договору умови виконання Позичальником своїх обов`язків, передбачених в п. 3.3.1, 3.3.16. Договору, відкрити позичальнику в Комунальному відділенні АКБ «Укрсоцбанк позичковий рахунок № НОМЕР_1 , видати Позичальнику готівкові гроші в сумі Кредиту.

На дату укладання кредитного договору та видачі позивачу кредитних коштів, готівкові кошти видавались відповідно до положень діючої на той час «Інструкції касові операції в банках України», затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 р № 337, яка регламентує видачу готівки національної: та іноземної валюти клієнтам з їх рахунків за видатковими касовими документами через касу банку або із застосуванням платіжних карток з їх рахунків чи відповідного рахунку банку через його касу або банкомат.

Згідно пункту 6 Інструкції у заявах на видачу готівки, на підставі яких видається клієнтам готівка незалежно від суми, за винятком реалізації ювілейних, пам`ятних та інвестиційних монет, мають зазначатися дані паспорта особи - отримувача або документа що його замінює, найменування документа, серія, номер і дата його видачі, найменування установи, що його видала». В заяві на видачу готівки № 1 від 30 серпня 2007 зазначено П.І.Б. отримувача грошових коштів, а саме - ОСОБА_2 ; зазначена сума коштів, що видається, паспортні дані отримувача, та інші дані відповідно до вимог Інструкції. Заява на видачу готівки № 1 від 30 серпня 2008 року, є касовим документом, що підтверджує отримання ОСОБА_2 кредитних коштів у розмірі 77268 ,00 швейцарських франків.

Ствердження позивача про те, що на момент укладання договору кредиту і договору іпотеки додатка № 1 не існувало абсурдні, оскільки цей додаток є невід`ємною частиною договору кредиту, також у додатку №1 зазначена поточна дата цього додатку: 30.08.2007р. (момент укладання договору кредиту). Вищезазначений додаток оформлений у відповідності до вимог п.7.1 договору кредиту, а саме: в письмовій формі, підписаний належним чином уповноваженими на те представниками сторін, з обов`язковим посиланням на цей договір(додаток № 1 до договору № 860/13-27/18/3/7-131).

Посилання позивача на визнання недійсним правочину відповідно до ст. 203, 215 ЦКУ спростовуються наступним:

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦКУ підставою недійсності правочину є недодержання на момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦКУ загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного: законодавства, а також моральним засадам суспільства. - укладений Кредитний договір відповідає вимогам, що передбачені главою 71 ЦКУ, Законом України «Про банки та банківську діяльність», іншими нормативними документами, що регламентують надання банками кредитів; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. - особа, яка вчинила правочин з боку ПАТ «Укрсоцбанк». наділена повноваженнями на укладення Кредитних договорів згідно довіреності на ім`я начальника Комунального відділення Харківської обласної філії «Укрсоцбанк» ОСОБА_2. Особа, яка вчинила правочин з боку Позичальника - ОСОБА_2 , надала свій паспорт громадянина України. Тобто обидві сторони підтвердили обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі - власноручне підписання Кредитного договору Позичальником - ОСОБА_2 є підтвердженням його вільного волевиявлення та його внутрішньої волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. - Кредитні кошти було надано на фінансування будівництва (інвестування) житла 2 кімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до Договору № ДН/162-01-06 від 10.01.2006 р., тобто настання правових наслідків - наявне. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей - грошові кошти ОСОБА_2 отримано для поліпшення житлових умов, внаслідок чого дана обставина не може яким-небудь чином негативно впливати на права та інтереси малолітніх дітей, якщо такі і є у Позичальника. Таким чином, відсутні підстави, при наявності яких можливе визнання правочину недійсним відповідно до ст.203, 215 ЦК України. Таким чином, укладений оспорюваний кредитний договір між АТ «Укрсоцбанк» та позивачем відповідає вимогам законодавства, внутрішній волі сторін, а тому є чинним і обов`язковим для виконання сторонами. Крім цього, статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За кредитним договором, який підпадає також під режим правового регулювання такого виду зобов`язань як позика, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язаний надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Крім того, режим здійснення валютних операцій на території України визначає загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права та обов`язки суб`єктів валютних відносин встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю". За загальним правилом, визначеним ст.5 Декрету, генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв`язку на здійснення валютних операцій, що не потребує індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.

Перелік операцій, на які банкам видаються індивідуальні ліцензії, передбаченим ч. 4 ст.5 Декрету. Індивідуальна ліцензія видається на разову валютну операцію. В той же час на підставі генеральної ліцензії банки здійснюють окремі валютні операції, що не підпадають під режим індивідуального ліцензування, впродовж строку дії ліцензії.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України, Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Таким чином, позивач в своїй позовній заяві не надав обґрунтованих підстав для визнання Кредитного договору недійсним, відсутні докази щодо порушень його прав чи охоронюваних законом інтересів, а наведені міркування є ніщо інше ніж підмінювання понять в чинному законодавстві та спроби ухилитися від виконання зобов`язань за Кредитним договором.

Щодо порушення на думку позивача Закону України «Про захист прав споживачів»:

Так, на вимогу Закону України «Про захист прав споживачів» ПАТ «Укрсоцбанк» повідомив ОСОБА_2 про програми кредитування та умови і особливості кредитування клієнтів - фізичних осіб. Позивач був ознайомлений з інформацією щодо наявних в установі АКБ «Укрсоцбанк» схем кредитування, їх умов, відмінностей між ними, в тому числі стосовно своїх зобов`язань, їх перевагами та недоліками, а також щодо детального розпису сукупної вартості кредиту, зазначенням реальної процентної ставки та абсолютним значенням подорожчання та отримав всі необхідні роз`яснення. Разом з цим, власним підписом на цьому додатку, Позичальник засвідчив про відсутність у нього будь-яких зауважень чи заперечень стосовно змісту наданої йому Банком інформації, як про особу і місце знаходження Банку, так і про умови отримання, користування та повернення кредиту.

Крім цього, ПАТ «Укрсоцбанк» при укладенні кредитного договору з ОСОБА_2 дотримався вимог цивільного законодавства, законодавства про захист прав споживачів, валютного та банківського законодавства, а також загальних засад цивільного законодавства, ст. 3 ЦК України.

Принцип добросовісності за кредитним договором у сторін проявляється у належному ставленні до виконання умов кредитного договору. ПАТ «Укрсоцбанк» добросовісно поставився до виконання умов кредитного договору та надав обумовлену п.1.1. суму кредиту, Позичальник отримав ці кошти та витратив для задоволення власних потреб. Добросовісність Позичальника повинна проявлятись у поверненні отриманої суми кредиту та сплаті нарахованих процентів в терміни, що обумовлені п.1.1 кредитного договору.

Принцип справедливості полягає за кредитним договором в тому, що його умови не порушують моральні засади суспільства. Дії сторін спрямовані на реальне настання правових наслідків за кредитним договором.

Пунктом 3.3.5 Договору кредиту встановлено, що Позичальник зобов`язався суворо дотримуватися положень цього договору.

Принцип розумності за кредитним договором полягає в тому, що Сторони на момент його укладання розуміли про обов`язковість виконання умов кредитного договору, настання правових наслідків у разі порушення умов кредитного договору, а також розуміли специфіку об`єкта цивільно-правових правовідносин за кредитним договором.

Стосовно укладання договору іпотеки, де предметом договору є майнові права на незакінчену будівництвом двокімнатну квартиру № 162 заг. площею 76,55 кв.м., яка знаходиться на 9 поверсі житлового будинку, який будується за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 1.1.1 Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на підставі Договору про пайову участь у будівництві № ДН/162-01-06 від 10.01.2006р., дод. Угоди №1 від 10.01.2006р. та дод. угоди № 2 від 10.01.2006 р. до нього, укладених з Фірмою «Т.М.М.» - товариство з обмеженою відповідальністю, а також документа, який підтверджує фінансування Іпотекодавцем будівництва за рахунок власних коштів(квитанція від 30.08.2007р.

Відповідно до ст. 5 Закону «Про іпотеку», предметом іпотеки також може бути об`єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору.

ОСОБА_2 підтвердив перед ПАТ «Укрсоцбанк» своє право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому - надані відповідні договори, а саме: Договір про пайову участь у будівництві від 10.01.2006р. та Додатки до нього.

Відповідно до п. 2.2 Договору про пайову участь у будівництві від 10.01.2006р. після виконання сторонами всіх зобов`язань за даним договором, Підприємство передає у власність Пайовику приміщення в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Обтяження об`єкта незавершеного будівництва іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку.

Після завершення будівництва будівля (споруда), житловий будинок або житлова квартира залишається предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору.

Тобто в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк» було передано саме нерухоме майно, право власності іпотекодавця на яке виникне в майбутньому.

У відповідності до вимог ст.5 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» (в редакції, яка діяла на момент укладання договорів) іпотека встановлюється відповідно до цього Закону щодо нерухомого майна, об`єктів незавершеного будівництва, прав на нерухомість та користування нею, майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено.

Крім того, п.2.1.9 іпотечного договору Іпотекодавець зобов`язаний протягом З робочих днів після оформлення та реєстрації права власності Іпотекодавця на нерухоме майно укласти з Іпотекодержателем додаткову угоду, визначеною в п.1.9 цього Договору. Цей обов' язок закріплений у договорі іпотеки за Іпотекодавцем. Як вбачається з доданих до позову документів, ОСОБА_2 отримала правовстановлюючі документи ще 16.01.2009р. Однак, свої зобов`язання щодо укладання з Банком додаткової угоди не виконала, за що п.3.2 іпотечного договору передбачений штраф у розмірі 25% від вартості Предмета іпотеки, визначеної в п. 1.2 цього договору.

Відповідно до ст.. 17 ЗУ «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. П. 6.3 Договору іпотеки встановлено, що договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до припинення Основного зобов`язання. П. 7.3 Кредитного договору встановлено, що договір набирає чинності з дати його укладання та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань. Зважаючи на умови Кредитного договору та вимоги чинного законодавства вважають, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, позивач просить визнати недійсним договір кредиту та іпотечний договір з дати їх укладання - 30.08.2007 р. Відповідно до ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Стаття 257 ЦК України передбачає загальний строк позовної давності - три роки. Договір кредиту був укладений 30.08.2007 року. Таким чином, позов подано через дев`ять років після спливу строку позовної давності. Позивач не надав суду доказів, які б підтверджували поважність причин пропуску і строку позовної давності, а тому у суду є законні підстави застосувати наслідки позовної давності до заявленого позову. На підставі вищевикладеного, вважають, що позовна заява є надуманою, нічим не підтвердженою, а позивач здійснив підміну понять, якими сторони керувались при укладанні договору кредиту (т.1 а.с. 212-214, т. 3).

30.11.2016. позивач ОСОБА_2 звернулася до ПАТ «Укрсоцбанк» з заявою про уточнення позовних вимог, в якій просила визнати порушеним право ОСОБА_2 , як споживача фінансових послуг при укладенні з АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», договору споживчого кредиту №860/13-27/18/3/7-131 від 30.08.2007 року, визнати недійсним з моменту укладення кредитний договір №860/13-27/18/3/7-131 та договір про внесення змін №1 від 03.04.2015 року, укладені між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 : визнати недійсним з моменту укладення іпотечний договір №860/14-27/18/3/7-166 від 30.08.2007 року, укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 ; виключити з реєстру обтяжень та заборон відчуження запис про обтяження та заборону відчуження нерухомого майна за іпотечним договором №860/14-27/18/3/7-166 від 30.08.2007, а саме на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , зареєстроване в реєстрі за №4437, реєстраційний номер обтяження 5573177; зупинити ПАТ «Укрсоцбанк» нарахування пені, відсотків, штрафних санкцій за договором про надання споживчого кредиту №860/13-27/18/3/7-131 від 30.08.2007 року; застосувати до недійсного правочину договору кредиту №860/13-27/18/3/7-131 від 30.08.2007 року наслідки реституції шляхом зобов`язання ПАТ «Укрсоцбанк» повернути незаконно отримані 46870,35 швейцарських франків (т.4 а.с. 38-39).

Ухвалою суду від 21.04.2017 року по справі призначена судова економічна експертиза документів фінансово-кредитних операцій (т.4 а.с. 83-85).

Згідно з розпорядженням від 19.06.17 №01-08/173 Щодо призначення повторного автоматичного розподілу судових справ, в зв`язку з закінченням п`ятирічного строку призначення вперше судді Мамалуй М.В., справа передано на розгляд судді Харченко А.М.

Ухвалою суду від 20.02.2018 року справа прийнята до провадження.

22.11.2018. позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про уточнення позовних вимог до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», посилаючись на висновки судової економічної експертизи № 12486 від 21.12.2017 року, просила визнати порушеним право ОСОБА_2 , як споживача фінансових послуг при укладенні з АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», договору споживчого кредиту №860/13-27/18/3/7-131 від 30.08.2007 року; визнати недійсним з моменту укладення кредитний договір №860/13-27/18/3/7-131 від 30.08.2007 року та договір про внесення змін №1 від 03.04.2015 року, укладені між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 ; визнати недійсним з моменту укладення іпотечний договір №860/14-27/18/3/7-166 від 30.08.2007 року, укладений між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 ; виключити з реєстру обтяжень та заборон відчуження запис про обтяження та заборону відчуження нерухомого майна за іпотечним договором №860/14-27/18/3/7-166 від 30.08.2007, а саме на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , зареєстроване в реєстрі за №4437, реєстраційний номер обтяження 5573177; зупинити ПАТ «Укрсоцбанк» нарахування пені, відсотків, штрафних санкцій за договором про надання споживчого кредиту №860/13-27/18/3/7-131 від 30.08.2007 року; застосувати до недійсного правочину договору кредиту №860/13-27/18/3/7-131 від 30.08.2007 року наслідки реституції шляхом зобов`язання АТ «Укрсоцбанк» повернути ОСОБА_2 незаконно отримані 48554,60 швейцарських франків. Судові витрати покласти на відповідача (т.4 а.с. 159-164).

05.12.2018. відповідач - Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» надало відзив на уточнену позовну заяву, в якому в позові просили відмовити у повному обсязі за відсутністю обгрунтованих підстав для визнання кредитного договору недійсним, відсутністю доказів щодо порушень його прав чи охоронюваних законом інтересів, а наведені міркування є ніщо інше ніж підмінювання понять в чинному законодавстві та спробі ухилитися від виконання зобов`язань за Кредитним договором (т.4 а.с.183-186, т.5 а.с.23-24).

Ухвалою суду від 12 червня 2019 року визначено розглядати справи за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання.

05.08.2019. представник позивача - адвокат Чаричанська І.Ю. надала відповідь на відлив (т.5 а.с. 52-60).

20.09.2019 відповідач - Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» направив суду заперечення на відповідь на відзив на уточнену позовну заяву (т.5 а.с. 71-72).

Ухвалою суду від 24 квітня 2020 року залучено в якості правонаступника відповідача Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - Акціонерне Товариство «Альфа-Банк» у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про захист порушеного права споживача, визнання недійсними кредитного договору і договору іпотеки.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Чаричанська І.Ю. підтримала уточнені позовні вимоги позивача в повному обсязі, посилаючись на вищенаведене, та просила позов задовольнити. Крім того зазначила, що позивач отримала кредит у гривні, сплачувала кредит у гривні в еквіваленті до швейцарського франку і вважає, що погасила кредит у повному обсязі. Влітку 2009 року позивач отримала свідоцтво про право власності на квартиру. Однак на цей час квартира перереєстрована на АТ «Укрсоцбанк». Спір про скасування перереєстрації розглядається окремо.

Відповідач - Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» (правонаступник Акціонерного товариства «Укрсоцбанк»), як зазначено вище, надав відзиви на позовну заяву та уточнену позовну заяву, заперечення на відповідь на відзив на уточнену позовну заяву та заяву про розгляд справи без участі представника відповідача.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, судового експерта Закорко І.П., дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази в їх сукупності, прийшов до наступного.

Судовим розглядом встановлено, що 30 серпня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та Громадянкою України ОСОБА_2 було укладено Договір кредиту № 860/13-27/18/3/7-131 (надалі за текстом - «Договір кредиту»), згідно з умовами якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 77268 ,00 швейцарських франків, зі сплатою 9,50 % річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 10 травня 2021 року, на умовах визначених Договором кредиту.

Пунктом 3.1.1. Договору кредиту встановлено, що кредитор зобов`язаний протягом одного робочого дня від дати набрання чинності договором, визначеним п.п. 1.3.1-1.3.2 договору і за умови виконання Позичальником своїх обов`язків, передбачених в п. 3.3.1, 3.3.16. Договору, відкрити позичальнику в Комунальному відділенні АКБ «Укрсоцбанк» позичковий рахунок № НОМЕР_1 , видати Позичальнику готівкові гроші в сумі Кредиту.

На підставі відкритого позичкового рахунку Банк веде облік заборгованості тіла кредиту на позичковому рахунку НОМЕР_11 ).

Пунктом 2.1. Договору кредиту встановлено те, що надання кредиту здійснюється шляхом видачі Позичальнику готівкових грошей в іноземній валюті з наступною їх конвертацією через операційну касу Кредитора в гривні та прийняттям суми в гривнях для перерахування на цілі, визначені п.1.2. цього Договору.

Таким чином, відповідно до вищеперелічених умов договору кредиту, Кредитором в день надання кредиту проведено конвертацію суми кредиту в гривню.

Пунктом 1.2. Договору кредиту встановлено, що кредит надається Позичальнику на наступні цілі: фінансування будівництва (інвестування) житла 2-кімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до Договору про пайову участь в будівництві № ДН/162-01-06 від 10.01.2006 року, що укладений між Позичальником та ТОФ фірма «Т.М.М.» (далі - Договір пайової участі).

Відповідно до п.4.1. Договору пайової участі встановлено те, що розмір пайового внеску на момент укладання даного Договору, за умови Пайового внеску у розмірі 100% складає 72723 дол.США, що на день укладання цього договору еквівалентно 367251,00 грн. по курсу НБУ. При зміні курсу долара гривнева сума договору підлягає коректуванню.

Згідно з п.4.2. Договору пайової участі, внесення пайового внеску проводиться Пайовиком в національній валюті України, виходячи з курсу НБУ на день оплати, шляхом банківського переказу на поточний рахунок підприємства або внесення готівкою в строк:

До 29.08.2007 року - 15% загальної суми платежу, передбаченого п.4.1. Договору пайової участі в розмірі 10908,00 дол. США, що на день укладення цього договору еквівалентно 55085,00 грн. по курсу НБУ.

До 31.08.2007 року - 85% загальної суми платежу, передбаченого п.4.1. Договору пайової участі в розмірі 61815,00 дол.США, що на день укладення цього договору еквівалентно 312166,00 грн. по курсу НБУ.

Відповідно до п.4.4. Договору пайової участі з урахуванням Додаткової угоди № 2 від 12.01.2006 року оплата здійснюється Пайовиком за рахунок власних коштів і за рахунок кредиту Банку, який надається Пайовику на підставі договору про надання кредиту, укладеного між Банком і Пайовиком. Розмір власних коштів і розмір кредиту в процентному і грошовому співвідношенні узгоджується Пайовиком з Підприємством (ТОВ фірма «Т.М.М.») і Банком.

Таким чином, ОСОБА_2 свідомо погодилась на умови проведення конвертації суми кредиту в гривню, оскільки зазначена вимога передбачена умовами Договору про пайову участь.

Документом, який підтверджує видачу кредиту є Заява на видачу готівки № 1 від 30 серпня 2007 року, в якій окрім П.І.Б. отримувача грошових коштів, а саме - ОСОБА_2 , суми коштів, що видаються, паспортних даних отримувача, зазначений зміст операції, а саме: видача кредиту фізичній особі ОСОБА_2 згідно договору 860/13-27/18/3/7-131 від 30.08.2007 року готівкою, сума 77268,00 швейцарських франків, з подальшою конвертацією в національну валюту. Заява на видачу готівки № 1 від 30 серпня 2007 року, є касовим документом, що підтверджує отримання ОСОБА_2 кредитних коштів у розмірі 77268,00 швейцарських франків.

Згідно з п.1.1. Кредитного договору, Банк зобов`язується надати Позичальнику грошові кошти в сумі 77268,00 швейцарських франків, а Позичальник зобов`язується прийняти, використати за цільовим призначенням та повернути ці кошти. Тобто при укладанні Кредитного договору сторони передбачали, що кредит надаватиметься саме у швейцарських франках, кожна сторінка Договору підписана, в т.ч. Позичальником, що підтверджує його згоду з умовами договору. Умови Кредитного договору передбачають сплату кредиту фіксованими платежами у валюті кредиту згідно з графіком погашення, на що також погодився Позичальник.

Остання сплата заборгованості по кредиту була здійснена 10.09.2015 року, тобто позивач виконувала умови Кредитного договору і сплачувала платежі у гривні еквівалентно швейцарському франку згідно з графіком, чим також підтверджувала власну згоду з умовами Кредитного договору.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Додаток № 1 до Кредитного договору є невід`ємною частиною договору, також у додатку №1 зазначена поточна дата цього додатку: 30.08.2007р. (момент укладання договору кредиту). Вищезазначений додаток оформлений відповідно до вимог п.7.1 договору кредиту, а саме: в письмовій формі, підписаний належним чином уповноваженими на те представниками сторін, з обов`язковим посиланням на цей договір (додаток № 1 до договору № 860/13-27/18/3/7-131).

На вимогу Закону України «Про захист прав споживачів» АТ «Укрсоцбанк повідомив ОСОБА_2 про програми кредитування та умови і особливості кредитування клієнтів - фізичних осіб. Позивач була ознайомлена з інформацією щодо наявних в установі АКБ «Укрсоцбанк» схем кредитування, їх умов, відмінностей між ними, в тому числі стосовно своїх зобов`язань, їх перевагами та недоліками, а також щодо детального розпису сукупної вартості кредиту, зазначенням реальної процентної ставки та абсолютним значенням подорожчання та отримала всі необхідні роз`яснення. Зазначене підтверджується запитом на отримання кредиту від 22.08.2007 р., попередньою інформацією про умови кредитування фізичних осіб на придбання нерухомості на первинному ринку від 22.08.2007 р. та детальним розписом сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту.

Так, власним підписом на запиті на отримання кредиту від 22.08.2007 р. Позичальник засвідчив про відсутність у нього будь-яких зауважень чи заперечень стосовно змісту наданої йому Банком інформації як про особу і місце знаходження Банку, так і про умови отримання, користування та повернення кредиту. Крім цього, позивач засвідчила той факт, що Банк надав їй повну, достовірну та вичерпну інформацію про особу та місцезнаходження Банку та про всі умови отримання, користування та повернення кредиту, щодо якого цей запит на отримання кредиту підписаний Позичальником та поданий на розгляд у Банк.

У попередній інформації про умови кредитування фізичних осіб на придбання нерухомості на первинному ринку від 22.08.2007 р. позивач підтверджувала, що вона ознайомлена з інформацією щодо наявних в установі Банку схем кредитування, їх умов, відмінностей між ними, в тому числі стосовно її зобов`язань, їх перевагами та недоліками, а також щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту за кожною з них, та отримала всі необхідні роз`яснення. Разом з цим, власним підписом на цьому додатку, Позичальник засвідчила про відсутність у неї будь-яких зауважень чи заперечень стосовно змісту наданої їй Банком інформації, як про особу і місце знаходження Банку, так і про умови отримання, користування та повернення кредиту (т.1 а.с.216-219).

Частиною першою ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання на момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України, загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного: законодавства, а також моральним засадам суспільства. - укладений Кредитний договір відповідає вимогам, що передбачені главою 71 ЦК України, Законом України «Про банки та банківську діяльність», іншими нормативними документам, що регламентують надання банками кредитів; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності - особа, яка вчинила правочин з боку ПАТ «Укрсоцбанк», наділена повноваженнями на укладення Кредитних договорів згідно довіреності на ім`я начальника Комунального відділення Харківської обласної філії «Укрсоцбанк» ОСОБА_2. Особа, яка вчинила правочин з боку Позичальника - ОСОБА_2 , надала свій паспорт громадянина України. Тобто обидві сторони підтвердили обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. - власноручне підписання Кредитного договору Позичальником - ОСОБА_2 є підтвердженням його вільного волевиявлення та його внутрішньої волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, - кредитні кошти було надано на фінансування будівництва (інвестування) житла 2 кімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до Договору № ДН/162-01-06 від 10.01.2006 р., тобто настання правових наслідків - наявне. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей - грошові кошти ОСОБА_2 отримано для поліпшення житлових умов, внаслідок чого дана обставина не може яким-небудь чином негативно впливати на права та інтереси малолітніх дітей, якщо такі і є у Позичальника. Таким чином, відсутні підстави, при наявності яких можливе визнання правочину недійсним відповідно до ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Таким чином, укладений оспорюваний кредитний договір між АТ «Укрсоцбанк» та позивачем відповідає вимогам законодавства, внутрішній волі сторін, а тому є чинним і обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За кредитним договором, який підпадає також під режим правового регулювання такого виду зобов`язань як позика, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язаний надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Режим здійснення валютних операцій на території України визначає загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права та обов`язки суб`єктів валютних відносин встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю". За загальним правилом, визначеним ст.5 Декрету, генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв`язку на здійснення валютних операцій, що не потребує індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.

Перелік операцій, на які банкам видаються індивідуальні ліцензії, передбаченим ч. 4 ст.5 Декрету. Індивідуальна ліцензія видається на разову валютну операцію. В той же час на підставі генеральної ліцензії банки здійснюють окремі валютні операції, що не підпадають під режим індивідуального ліцензування, впродовж строку дії ліцензії.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Принцип добросовісності за кредитним договором у сторін проявляється у належному ставленні до виконання умов кредитного договору. ПАТ «Укрсоцбанк» добросовісно поставився до виконання умов кредитного договору та надав обумовлену п.1.1. суму кредиту. Позичальник отримав ці кошти та витратив для задоволення власних потреб. Добросовісність Позичальника повинна проявлятись у поверненні отриманої суми кредиту та сплаті нарахованих процентів в терміни, що обумовлені п.1.1 кредитного договору.

Принцип справедливості полягає за кредитним договором в тому, що його умови не порушують моральні засади суспільства. Дії сторін спрямовані на реальне настання правових наслідків за кредитним договором.

Пунктом 3.3.5 Договору кредиту встановлено, що Позичальник зобов`язався суворо дотримуватися положень цього договору.

Принцип розумності за кредитним договором полягає в тому, що Сторони на момент його укладання розуміли про обов`язковість виконання умов кредитного договору, настання правових наслідків у разі порушення умов кредитного договору, а також розуміли специфіку об`єкта цивільно-правових правовідносин за кредитним договором.

Стосовно укладання договору іпотеки, де предметом договору є майнові права на незакінчену будівництвом двокімнатну квартиру № 162 заг. площею 76,55 кв.м., яка знаходиться на 9 поверсі житлового будинку, який будується за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 1.1.1 Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на підставі Договору про пайову участь у будівництві № ДН/162-01-06 від 10.01.2006 р., додаткової Угоди №1 від 10.01.2006р. та додаткової угоди № 2 від 10.01.2006 р. до нього, укладених з Фірмою «Т.М.М.» - товариство з обмеженою відповідальністю, а також документа, який підтверджує фінансування Іпотекодавцем будівництва за рахунок власних коштів (квитанція від 30.08.2007р.).

Відповідно до ст. 5 Закону «Про іпотеку», предметом іпотеки також може бути об`єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору.

Позивач ОСОБА_2 підтвердила перед ПАТ «Укрсоцбанк» своє право на набуття нею у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому - надані відповідні договори, а саме: Договір про пайову участь у будівництві від 10.01.2006р. та Додатки до нього.

Відповідно до п. 2.2 Договору про пайову участь у будівництві від 10.01.2006р. після виконання сторонами всіх зобов`язань за даним договором, Підприємство передає у власність Пайовику приміщення в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Обтяження об`єкта незавершеного будівництва іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку.

Після завершення будівництва будівля (споруда), житловий будинок або житлова квартира залишається предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору.

Тобто, в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк» було передано саме нерухоме майно, право власності іпотекодавця на яке виникне в майбутньому.

Відповідно до вимог ст.5 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» (в редакції, яка діяла на момент укладання договорів) іпотека встановлюється відповідно до цього Закону щодо нерухомого майна, об`єктів незавершеного будівництва, прав на нерухомість та користування нею, майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено.

Крім того, п.2.1.9 іпотечного договору передбачено, що Іпотекодавець зобов`язаний протягом З робочих днів після оформлення та реєстрації права власності Іпотекодавця на нерухоме майно укласти з Іпотекодержателем додаткову угоду, визначеною в п.1.9 цього Договору. Цей обов' язок закріплений у договорі іпотеки за Іпотекодавцем. Як вбачається з доданих до позову документів, ОСОБА_2 отримала правовстановлюючі документи ще 16.01.2009р. Однак, додаткова угода з Банком не укладалася.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Пунктом 6.3 Договору іпотеки встановлено, що договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до припинення Основного зобов`язання. П. 7.3 Кредитного договору встановлено, що договір набирає чинності з дати його укладання та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань.

Допитана в судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_6 підтримала висновок судової економічної експертизи № 12486 від 21.12.2017 (т.4 а.с. 100-119). При цьому зазначила, що в матеріалах справи міститься копія заяви на видачу готівки № 1 віл 30.08.2007 р. та на підставі наявних матеріалів зроблений висновок експертизи. Яким чином висновки експертизи відобразилися на позивачі експерт не змогла сказати.

Враховуючи вищенаведене, у суду відсутні підстави для задоволення позовної заяви ОСОБА_2 та в задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» (правонаступник Акціонерного товариства «Укрсоцбанк») про захист порушеного права споживача, визнання недійсними кредитного договору і договору іпотеки суд відмовляє у повному обсязі за його безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 264-265, 268, п. 3 розділу ХІІ Прикінцеві положення ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» (правонаступник Акціонерного товариства «Укрсоцбанк») про захист порушеного права споживача, визнання недійсними кредитного договору і договору іпотеки - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення буде складене протягом десяти днів.

Суддя Харченко А.М.