Справа № 456/5413/20
Провадження № 2-з/456/52/2020
УХВАЛА

про забезпечення позову

30 грудня 2020 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Гули Л. В. ,

з участю секретаря Куртої В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

Заявниця ОСОБА_1 звернулась із заявою про забезпечення позову та просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , титульним власником якої є ОСОБА_2 , та заборонити останньому вчиняти дії щодо передачі у користування чи у власність квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви про забезпечення позову покликається на те, що за час шлюбу нею та її чоловіком ОСОБА_1 набута у власність квартира АДРЕСА_1 . 22.12.2020 її чоловік ОСОБА_1 , здійснюючи на неї психологічний тиск та вводячи її в оману, змусив її підписати згоду на відчуження вказаної квартири, яку в подальшому було засвідчено нотаріально. Цього ж дня ОСОБА_1 уклав договір купівлі-продажу квартири від 22.12.2020, посвідчений приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Бораковською О.Я., відповідно до якого незаконно відчужив їхнє спільне набуте майно - квартиру АДРЕСА_1 у користь покупця ОСОБА_2 . У вказаній квартирі, яку вона вважає спільною сумісною власністю подружжя, знаходяться її особисті речі, які можуть бути втрачені. Покупець та власник квартири на даний час може її відчужити, незважаючи на відсутність її добровільної згоди на продаж квартири за договором від 22.12.2020, що, у свою чергу, унеможливить виконання рішення суду в справі про визнання договору купівлі-продажу недійсним. Вважає, що саме такий захід забезпечення позову як накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 є найбільш ефективний та достатній при вирішенні даного спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), а відтак суд вважає за доцільне розглянути справу без повідомлення учасників процесу.

Вивчивши заяву про забезпечення позову, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що в провадженні Стрийського міськрайонного суду Львівської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Стрийського районного нотаріального округу Бораковська О.Я. про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним.

Оглядом матеріалів справи № 456/5413/20, провадження № 2/456/1587/2020 встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 22.12.2020, посвідченого приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Бораковською О.Я., ОСОБА_1 продав та передав ОСОБА_2 , а ОСОБА_2 купив та прийняв від ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно зі ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вказана правова позиція відображена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18.

На підставі відомостей, викладених в позовній заяві та доданих до неї документів, суд дійшов до висновку про наявність реального спору між сторонами. З матеріалів справи вбачається, що позовна заява містить відповідне обґрунтування заявлених позовних вимог, на підтвердження яких надано відповідні докази, а наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги, суд установлює під час ухвалення рішення по суті спору.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

При цьому, обраний позивачкою ОСОБА_1 вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Відповідно до ч. 6 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову в забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Враховуючи вищевикладені обставини в своїй сукупності та співмірність забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд дійшов переконання, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, тому заява про забезпечення позову підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 151, 152, 153 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_2 .

Виконання даної ухвали доручити Стрийському міськрайонному відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Ухвала підлягає до негайного виконання.

Ухвала може бути оскарження до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя Л. В. Гула