Справа № 127/2394/20
Провадження № 2/127/349/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2020 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Воробйова В.В.,

за участю: секретаря Гаврилюк А.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Харчука В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Лісогосподарський інноваційно-аналітичний центр» про визнання наказу незаконним та його скасування, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Лісогосподарський інноваційно-аналітичний центр» про визнання наказу незаконним та його скасування, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, мотивуючи свій позов тим, що він працював юрисконсультом у Державного підприємства «Інформаційно-координаційний центр аналізу ринку лісо продукції» Держкомлісгоспу України, яке в подальшому було реорганізовано та перейменовано на Державне підприємство «Лісогосподарський інноваційно-аналітичний центр».

З 01.06.2017 року займав посаду начальника управління юридичного, кадрового та організаційного забезпечення ДП «ЛІАЦ».

28.12.2019 року ОСОБА_1 було звільнено у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України. Вказане звільнення, на думку позивача є незаконним, оскільки виконавчим комітетом первинної профспілкової організації було відмовлено у наданні попередньої згоди на розірвання трудового договору з позивачем. Також, в зв`язку з хворобою ОСОБА_1 з кінця жовтня 2019 року, його звільнення відбулось у перший робочий день після хвороби 28.12.2019 року, а не як було попередньо заплановано 31.10.2019 року. Крім того, позивач вважає, що при наданні посад, які були йому запропоновані для переведення, не враховано переважне право на залишення на роботі тривалий безперервний стаж роботи на підприємстві, а також вони не відповідали рівню його кваліфікацій та досвіду роботи. ОСОБА_1 зазначає, що жодної відмови у переведенні його на іншу посаду він не надавав, а лише наголошував на бажанні працювати відповідно до рівня його кваліфікації та досвіду роботи. Реальної зміни в організації виробництва і праці, не відбулося, а скорочення посади та звільнення позивача відбулося виключно з особистих мотивів керівника підприємства, у зв`язку з неприязним ставленням до нього як до посадової особи. При цьому, повноваження позивача, як члена виконавчого комітету первинної профспілкової організації спливали лише у січні 2020 року, тому його звільнення до цієї дати є незаконним.

Враховуючи викладене вище, ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом та просив:

-визнати наказ Державного підприємства «Лісогосподарський інноваційно-аналітичний центр» №35-к від 20.02.2018 року та наказ Державного підприємства «Лісогосподарський інноваційно-аналітичний центр» №273-к від 31.10.2019 року про звільнення з посади незаконними та скасувати;

-зобов`язати Державне підприємство «Лісогосподарський інноваційно-аналітичний центр» поновити його на посаді начальника управління юридичного, кадрового та організаційного забезпечення Державного підприємства «Лісогосподарський інноваційно-аналітичний центр» з дати незаконного звільнення;

-стягнути з Державного підприємства «Лісогосподарський інноваційно-аналітичний центр» на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з дати незаконного звільнення 28.12.2019 року по дату винесення рішення судом.

До початку розгляду справи по суті позивачем було подано заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої в прохальній частині позовної заяви було допущено описку, тому просив змінити вимогу зазначену у п.2 прохальної частини позовної заяви на вимогу:

-визнати наказ Державного підприємства «Лісогосподарський інноваційно-аналітичний центр» №319-к від 28.12.2019 року та наказ Державного підприємства «Лісогосподарський інноваційно-аналітичний центр» №273-к від 31.10.2019 року про звільнення з посади незаконними та скасувати їх.

В подальшому, до початку розгляду справи по суті позивачем було подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої він просить:

-стягнути з відповідача на його користь суму сплаченого судового збору у розмірі 840,80 грн.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги разом із заявами про про зміну предмету позову та збільшення розміру позовних вимог, підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у позові.

Представник відповідача Державного підприємства «Лісогосподарський інноваційно-аналітичний центр» в судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених у відзиві. Додатково пояснив, що підприємством було дотримано вимоги чинного законодавства під час проведення зміни структури і штатного розпису підприємства у 2019 році. Між підприємством та первинною профспілковою організацією здійснювалась переписка щодо скорочення посад, чим виконувались вимоги КЗпПУ та Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Крім того, у виконкомі ППО відсутній протокол засідання щодо розірвання трудового договору з працівником підприємства. Наказом №29 від 28.08.2019 року про внесення змін до структури та штатного розпису підприємства було виключено зі структури підприємства управління фінансово-економічного забезпечення та управління юридичного, кадрового та організаційного забезпечення, натомість створювалися відділи підприємства за відповідними напрямками роботи, встановлювалося нова система адміністративно-господарського перепідпорядкування новостворених відділів. Представник зазначив, що позивачу тричі пропонувалися вакантні посади, проте він відмовився. Таким чином, у зв`язку з відмовою працівника підприємства ОСОБА_1 продовжити трудові відносини з підприємством на запропонованих вакантних посадах, було видано наказ №273-к про його звільнення, проте через перебування останнього на лікарняному, йому було звільнено лише 28.12.2019 року. Тобто, звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства України, здійснено нарахування всіх належних до виплат сум, проведено остаточний розрахунок, видано трудову книжку та завірену копію наказу про звільнення. Просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Із записів у трудовій книжці позивача вбачається, що він 08.06.2010 року був прийнятий на посаду юрисконсульта сектора юридичної, кадрової роботи та документообігу у Державне підприємство «Інформаційно-координаційний центр аналізу ринку лісопродукції» (яке в подальшому було реорганізовано та перейменовано на Державне підприємство «Лісогосподарський інноваційно-аналітичний центр»). 20.01.2017 року його було переведено на посаду начальника управління юридичного та кадрового забезпечення. 31.10.2019 року звільнений у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, п.1 ст. 40 КЗпП України, на підставі наказу від 21.10.2019 року №273-к (Т. 1 а.с. 10-11).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 18.01.2017 року став членом виконавчого комітету ППО ДП «Укрлісконсалтинг» (Т.1 а.с. 34-38).

Як вбачається з наказу Державного підприємства «Лісогосподарський інноваційно-аналітичний центр»№273-к від 31.10.2019 року,ОСОБА_1 , начальника управління юридичного, кадрового та організаційного забезпечення, 31.10.2019 року у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП Українибуло звільнено. Підстава: наказ ДП «ЛІАЦ» від 28.08.2019 року №29 «Про внесення змін до структури та штатного розпису з 01.11.2019 року; лист ДП «ЛІАЦ» від 28.08.2019 року №07-03-1/404 «Про заплановане вивільнення», листи ДП «ЛІАЦ» від 19.09.2019 року №07-03-1/467, від 28.10.2019 №07-01/635 «Щодо наявних вакантних посад» та відсутність згоди працівника для переведення на іншу посаду (Т.1 а.с. 13).

Зі змісту наказу Державного підприємства «Лісогосподарський інноваційно-аналітичний центр» № 319-к від 28.12.2019 рокувбачається, щобуло внесено зміни до наказу ДП «ЛІАЦ» «Про звільнення ОСОБА_1 » від 31.10.2019 року №273-к, а саме: в пункті 1 слова і цифри «31 жовтня 2019 року» замінено словами та цифрами «28 грудня 2019 року»; в підпункті 2.2. слова і цифри «з 08.06.2019 по 31.10.2019 тривалістю 03 календарні дні» замінено словами та цифрами «з 08.06.2019 по 28.12.2019 тривалістю 08 календарних днів». Вказані зміни було внесені на підставі листів непрацездатності позивача (Т.1 а.с. 12). В зв`язку з внесення змін до наказу, в трудовій книжці позивача також було зроблено відповідний запис, зокрема зазначено:» 28.12.2019 року запис за №10 недійсний. Звільнений у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників п. 1 ст. 40 КЗпП України, на підставі наказу від 28.12.2019 року №319-к» (Т.1 а.с. 14).

В листі відповідача від 17.04.2019 року, адресованого голові первинної профспілкової організації ДП «Український лісогосподарський центр консалтингу та логістики «Укрлісконсалтинг» ОСОБА_2 зазначено, що позивач повідомляє останнього про заплановану зміну структури і штатного розпису ДП «ЛІАЦ» та скорочення чисельності та штату працівників у зв`язку з приведенням їх у відповідність до чинного законодавства. Інформація щодо кількості працівників, які підлягають звільненню, додається, де вказано посаду позивача (Т.1 а.с. 16-17).

З відповіді голови первинної профспілкової організації ОСОБА_2 від 16.05.2019 року №02/5 вбачається, що вказані у листі працівники є членами ППО. Питання скорочення працівників, що є членами профспілки регламентується ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Відповідно до вимог зазначеної статті та з метою максимального захисту прав та інтересів членів профспілки, просили додатково надати інформацію. До уточнення інформації, можливі скорочення будуть порушувати Закон України «Про професійні спілки» та КЗпП України, отже ППО не може погодити подальші можливі скорочення зазначених посад та можливі вивільнення працівників (Т. 1 а.с. 18).

З огляду на зміст вказаного листа, 20.06.2019 року відповідачем було надіслано голові первинної профспілкової організації ОСОБА_2 лист, з якого вбачається, що з метою приведення стану організаційної структури підприємства до вимог чинного законодавства України, з метою забезпечення досягнення підприємством визначених Статутом цілей, через зміну порядку та структури підпорядкування структурних підрозділів, на підприємстві відбувається процес оптимізації внутрішньої структури управління шляхом організації управління фінансово-економічного забезпечення та управління юридичного, кадрового та організаційного забезпечення. Разом з цим, передбачена реорганізація відділу організаційного забезпечення та відділу з управління персоналом шляхом їх об`єднання в один структурний підрозділ. Існуюча організаційно-штатна структура підприємства з існуванням проміжної управлінської ланки «Начальник управління», якому безпосередньо підпорядкований відділ юридичного забезпечення не забезпечує виконання положень Постанови КМУ №1040 від 26.11.2008 року. Крім того, підставою для скорочення чисельності штату працівників є те, що роботодавець має намір матеріально стимулювати працівників за рахунок утвореної економії фонду заробітної плати. Також повідомлено, що станом на 19.06.2019 року на підприємстві наявні 15 вакантних посад та при затвердженні штатного розпису підприємства на 2019 рік було введено 4 штатні посади, які станом на 19.06.2019 року заміщенні двома працівниками (Т. 1 а.с. 19-21).

12.07.2019 року головою первинної профспілкової організації ОСОБА_2 було надіслано відповідачу лист за вих. № 02/6, зі змісту якого вбачається, що можливе скорочення посадових одиниць не призведе до фактичної економії загального місячного фонду заробітної плати, оскільки він залежить від іншого. ДП «ЛІАЦ» не є бюджетною установою чи організацією і не обмежене використанням коштів можливої економії фонду заробітної плати в межах загального фонду заробітної плати для додаткового стимулювання працівників по закінченню звітного періоду. Можливе скорочення посад, зокрема начальника управління юридичного, кадрового та організаційного забезпечення призведе до зміни істотних умов праці для начальника вказаного відділу. До моменту уточнення додаткової інформації, можливі скорочення посад будуть порушувати Закон України «Про професійні спілки» та КЗпП України, отже ППО не може погодити подальші можливі скорочення зазначених посад та можливі вивільнення працівників (Т. 1 а.с. 22-26).

Згодом наказом ДП «ЛІАЦ» № 29 від 28.08.2019 року було внесено зміни до структури вказаного підприємства, а саме: виключено зі структури ДП «ЛІАЦ» - управління фінансово-економічного забезпечення, управління юридичного, кадрового та організаційного забезпечення та створення: відділу бухгалтерського обліку та звітності; відділу матеріального забезпечення; відділу економіки; відділу юридичного забезпечення; відділу організаційного забезпечення; відділу з управління персоналом. Внесено зміни до штатного розпису ДП «ЛІАЦ» на 2019 рік, а саме скорочено, зокрема посаду начальника управління юридичного, кадрового та організаційного забезпечення, атакож введено ряд нових посад. Вказаним наказом зобов`язано, зокрема, відділ з управління персоналом управління юридичного, кадрового та організаційного забезпечення попередити працівників про скорочення їх посад та можливе вивільнення і запропонувати всім працівникам, що підпадають під скорочення штату, переведення за їх згодою на інші вакантні посади. У разі відмови від переведення або браку вільних посад підготувати документи для скорочення відповідних працівників та звільнення їх за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вивільнення працівників провести 31.10.2019 року (Т. 1 а.с. 104-105, 106). З вказаним наказом позивач ознайомлений 28.08.2019 року та вказав, що вбачає порушення КЗпП України та Закону України «Про професійні спілки».

Згідно з листом Державного підприємства «Лісогосподарський інноваційно-аналітичний центр» від 28.08.2019 року, позивача, відповідно до ст. 492 КЗпП України, було попереджено про наступне звільнення з посади начальника управління юридичного, кадастрового та організаційного забезпечення на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, яке відбудеться 31.10.2019 року. Одночасно запропоновано переведення на посаду менеджера з персоналу відділу з управління персоналом з посадовим окладом 7668 грн. або на посаду менеджера І категорії відділу організаційного забезпечення з посадовим окладом 6345 грн. З вказаним листом позивач ознайомлений 28.08.2019 року та зазначив, що повідомленя складено та вручено з порушенням КЗпП України, а скорочення посади є порушенням Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» (Т.1 а.с 15).

Слід відзначити, що 19.09.2019 року відповідачем позивачу було надіслано лист, в якому ОСОБА_1 запропоновані для подальшого працевлаштування наявні наступні вакантні посади, а саме:

- провідний юрисконсульт відділу юридичного забезпечення з посадовим окладом 7668 грн. (на час перебування основного працівника у відпустці без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку);

- менеджер І категорії відділу господарського забезпечення управління господарського та автотранспортного забезпечення з посадовим окладом 6345 грн.;

- менеджер І категорії відділу аналізу ринку деревини з посадовим окладом 6345 грн.;

- менеджер І категорії відділу статистики управління інноваційного розвитку з посадовим окладом 6345 грн.;

- менеджер І категорії відділу розробок та інновацій управління інноваційного розвитку з посадовим окладом 6345 грн.

Пропозицію щодо наявних вакансій позивач отримав в цей же день та вказав, що очікує на пропозиції, які відповідають рівню кваліфікації та досвіду роботи (Т. 1 а.с. 30).

27.09.2019 року відповідачем було надіслано голові первинної профспілкової організації ОСОБА_2 подання про розірвання трудового договору з працівником підприємства, членом виконавчого комітету ППО ДП «Укрлісконсалтинг», за змістом якого відповідач просив розглянути зазначене подання та надати попередню згоду на розірвання трудового договору з працівником ОСОБА_1 , на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, яке відбудеться 31.10.2019 року, в разі його відмови продовжити трудові відносини з підприємством на одній із запропонованих вакантних посад. Також вказано про надання відповіді на подання, в межах строків визначених ст. 43 КЗпП України та ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» (Т.1 а.с 27-28).

В зв`язку з отриманням вказаного подання, 10.10.2019 року головою первинної профспілкової організації ОСОБА_2 було надіслано відповідачу лист за вих. №02/7 про те, що звільнення начальника управління юридичного, кадрового та організаційного забезпечення ОСОБА_1 , з пістав зазначених у поданні, суперечить законодавству України та може призвести до небажаних негативних наслідків у діяльності ДП «ЛІАЦ», таких як можливе звернення працівника до суду з позовом, з метою відновлення трудових прав та виплати компенсацій за вимушений прогул. Тому виконавчим комітетом ППО було ухвалено рішення про відмову у наданні попередньої згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 (Т. 1 а.с. 31-33).

Разом з тим, 10.10.2019 року відповідачем було надіслано лист до ППО ДП «Укрлісконсалтинг», відповідно до якого враховуючи положення ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» просить надати належним чином завірену копію протоколу засідання виконавчого комітету первинної профспілкової організації ДП «Укрлісконсалтинг», на якому розглядалися подання про розірвання трудового договору з працівником підприємства, членами виконавчого комітету ППО ДП«Укрлісконсалтинг» ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (Т. 1 а.с. 113).

Відповідно до матеріалів справи 28.10.2019 року відповідач повторно повідомив позивача щодо наявних вакантних посад (Т. 1 а.с. 109). Проте ОСОБА_1 зазначив, що очікує на пропозиціі, які відповідають рівню кваліфікації та досвіду роботи на зазначеному підприємстві, наприклад за ст. генерального директора з аналітичних питань.

Зі змісту відповіді Голови ППО ДП«Укрлісконсалтинг» ОСОБА_5 від 14.07.2020 року, адресованої відповідачу, встановлено, що відповідно до Статуту свої повноваження ППО ДП УКРЛІСКОНСАЛТИНГ здійснює через Виконавчий комітет ППО, до компетенції якого віднесено розглядати та приймати рішення від іменті первинної профспілкової організації. Виконавчий комітет ППО проводить свою робту у формі засідань. За наслідками розгляду питань ВК приймається рішення, що вноситься до протоколу засідання, з яким ознайомлюються всі присутні члени виконкому. Відповідно до п. 4.8 Статуту до повноважень Голови ППО не належить одноосібний розгляд та вирішення питань, що віднесено Статутом до виконавчого комітету ППО. Голова ППО не наділений одноосібним правом приймати рішення від імені ППО або виконавчого комітету ППО. Розгляд питань і подань ДП «ЛІАЦ» щодо надання згоди на внесення змін в організаційну структуру та штатну чисельність працівників підприємства у 2019 році було віднесено виключно до компетенції Виконавчого комітету ППО. Розгляд питань і подань із надання згоди на розірвання трудового договору з працівником підприємства у 2019 році, що є членом ППО, віднесено, виключно до компетенції Виконавчого комітету ППО. У 2019 році жодного засідання виконкомом ППО не проводилось, відтак протоколи засідань виконкому не створювались, а відповідно такі протоколи у ППО - відсутні. Відповідно до наявних відомостей у 2019 році на адресу ППО ДП УКРЛІСКОНСАЛТИНГ надходили для розгляду подання та листи ДП «ЛІАЦ» щодо запланованого скорочення штатної чисельності та пов`язаного із тим подальшого скорочення штату працівників підприємства, надходили документи щодо запланованого звільнення у тому числі працівника підприємства ОСОБА_1 у 2019 році. ППО ДП УКРЛІСКОНСАЛТИНГ невідомо на підставі яких рішень і чи дійсно Голова ППО ДП УКРЛІСКОНСАЛТИНГ ОСОБА_6 підписував лист №02/5 від 16.05.2019 року адресований ДП «ЛІАЦ» щодо непогодження скорочення штату підприємства. В журналі вихідної кореспонденції ППО відсутні відомості щодо реєстрації листа Голови ППО вих.№02/5 від 16.05.2019 року, адресованого ДП «ЛІАЦ», примірник листа відсутній. ППО не володіє документами, що підтверджують проведення виконкомом ППО розгляду та вирішення цього питання виконавчим комітетом. ППО ДП УКРЛІСКОНСАЛТИНГ невідомо на підставі яких рішень і чи дійсно Голова ППО ДП УКРЛІСКОНСАЛТИНГ ОСОБА_6 підписував лист №02/6 від 12.07.2019 року адресований ДП «ЛІАЦ» щодо непогодження скорочення штату підприємства. В журналі вихідної кореспонденції ППО відсутні відомості щодо реєстрації листа Голови ППО вих.№02/6 від 12.07.2019 року, примірник листа відсутній. Такаж ситуація із листом №02/7 від 10.10.2019 року. Також вказано, що вивчивши наявні у ППО документи щодо запланованої зміни структури та скорочення штатної чисельності ДП «ЛІАЦ» у 2019 році, вивчивши обставини звільнення працівника підприємства, члена ППО ОСОБА_1 з ДП «ЛІАЦ» ППО ДП УКРЛІСКОНСАЛТИНГ повідомляє, що відповідно до наявних відомостей первинна профспілкова оргнізація ДП УКРЛІСКОНСАЛТИНГ фактично не заперечувала у 2019 році і не заперечує проти внесення змін до своєї штатної структури та чисельності адміністративних посад працівників ДП «ЛІАЦ». При цьому, відповідно до положень ЦК України та ГК України вирішення питання щодо власної організації та штатної структури віднесено виключно до повноважень власника підприємства та уповноваженого ним органу. Скорочення посади начальника управління юридичного, кадрового та організаційного забезпечення підприємства та подальше звільнення працівника підприємства ОСОБА_1 відбулось з дотриманням всіх трудових прав працівника, вивільнення працівника відбулося внаслідок відмови працівника продовжити роботу на запропонованих йому вакантних посадах, звільнення відбулось у порядку встановленому трудовим законодавством України (Т.2 а.с. 15-18, 19-22, 24-28).

Згідно із ч. 1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти особі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується.

Відповідно до ч. 6 ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно із ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадк у змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями ч. 2 ст. 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Матеріалами справи підтверджено наявність та законність змін в організації підприємства шляхом зміни структури і штатного розпису підприємства у 2019 році.

З огляду на це, суд не приймає до уваги твердження позивача відносно того, що реальної зміни в організації виробництва і праці, не відбулося, а скорочення посади та звільнення позивача відбулося виключно з особистих мотивів керівника підприємства, у зв`язку з неприязним ставленням до нього як до посадової особи.

Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.

Позивачем у справі відповідно до ч. 4 ст. 83 ЦПК України, не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Таким чином, позивачем не доведено обставин щодо відсутності зміни в організації виробництва і праці на підприємстві та наявність особистих мотивів керівника підприємства, - неприязне ставленням до нього як до посадової особи, під час звільнення.

Слід відзначити, що законність проведення змін структури і штатного розпису не є предметом спору в цій справі та в іншому судовому провадження ніким не оспорюється.

З матеріалів справи вбачається, що позивача було попереджено про звільнення та декілька раз запропоновано різні посади, проте ОСОБА_1 не погодився, оскільки бажав займати конкретну, визначену ним, посаду.

Статтею 43 КЗпП України визначено порядок розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Та, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з`явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

У разі якщо виборний орган первинної профспілкової організації не утворюється, згоду на розірвання трудового договору надає профспілковий представник, уповноважений на представництво інтересів членів професійної спілки згідно із статутом.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач був членом профспілкової організації, відповідач неодноразово звертався до профспілкової організації з листами та поданням з приводу розірвання трудового договору з працівником ОСОБА_1 .

За змістом ч. 5 ст. 43 КЗпП України виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, осільки профспілкова організація в строк, визначений законодавством, не повідомила власника про прийняте рішення, тому вважає, що вона надала згоду на розірвання трудового договору.

Суд звертає увагу на відповідь Голови ППО ДП«Укрлісконсалтинг» ОСОБА_5 від 14.07.2020 року, в якому вказано, що ППО ДП УКРЛІСКОНСАЛТИНГ невідомо на підставі яких рішень і чи дійсно Голова ППО ДП УКРЛІСКОНСАЛТИНГ ОСОБА_6 підписував лист №02/5 від 16.05.2019 року адресований ДП «ЛІАЦ» щодо непогодження скорочення штату підприємства. В журналі вихідної кореспонденції ППО відсутні відомості щодо реєстрації листа Голови ППО вих.№02/5 від 16.05.2019 року, адресованого ДП «ЛІАЦ», примірник листа відсутній. ППО не володіє документами, що підтверджують проведення виконкомом ППО розгляду та вирішення цього питання виконавчим комітетом. ППО ДП УКРЛІСКОНСАЛТИНГ невідомо на підставі яких рішень і чи дійсно Голова ППО ДП УКРЛІСКОНСАЛТИНГ ОСОБА_6 підписував лист №02/6 від 12.07.2019 року адресований ДП «ЛІАЦ» щодо непогодження скорочення штату підприємства. В журналі вихідної кореспонденції ППО відсутні відомості щодо реєстрації листа Голови ППО вих.№02/6 від 12.07.2019 року, примірник листа відсутній. Такаж ситуація із листом №02/7 від 10.10.2019 року. Також вказано, що вивчивши наявні у ППО документи щодо запланованої зміни структури та скорочення штатної чисельності ДП «ЛІАЦ» у 2019 році, вивчивши обставини звільнення працівника підприємства, члена ППО ОСОБА_1 з ДП «ЛІАЦ» ППО ДП УКРЛІСКОНСАЛТИНГ повідомляє, що відповідно до наявних відомостей первинна профспілкова оргнізація ДП УКРЛІСКОНСАЛТИНГ фактично не заперечувала у 2019 році і не заперечує проти внесення змін до своєї штатної структури та чисельності адміністративних посад працівників ДП «ЛІАЦ». При цьому, відповідно до положень ЦК України та ГК України вирішення питання щодо власної організації та штатної структури віднесено виключно до повноважень власника підприємства та уповноваженого ним органу. Скорочення посади начальника управління юридичного, кадрового та організаційного забезпечення підприємства та подальше звільнення працівника підприємства ОСОБА_1 відбулось з дотриманням всіх трудових прав працівника, вивільнення працівника відбулося внаслідок відмови працівника продовжити роботу на запропонованих йому вакантних посадах, звільнення відбулось у порядку встановленому трудовим законодавством України (Т.2 а.с. 15-18, 19-22, 24-28).

Щодо вимоги про поновлення позивача на роботі в ДП «ЛІАЦ» на посаду начальника управління юридичного, кадрового та організаційного забезпечення, то слід зазначити наступне.

Враховуючи положення ЦПК України, суд звертає увагу, що він виходити за межі позовних вимог не вправі.

Так, ч.1 ст. 235 КЗпП України визначено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Виходячи з положень вказаної статті, суд вправі поновити працівника на попередній роботі. Проте ОСОБА_1 не був переведений в штат ДП «ЛІАЦ» на 2019 рік, при цьому, посада начальника управління юридичного, кадрового та організаційного забезпечення була скорочена та в новому штатному розписі на 2019 рок не введена.

Отже, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що про наступне звільнення ОСОБА_1 було попереджено у визначені законом строки, а також при звільненні позивача 28.12.2019 року роботодавець виконав усі передбачені законом вимоги. З огляду на це, накази Державного підприємства «Лісогосподарський інноваційно-аналітичний центр» №319-к від 28.12.2019 року та №273-к від 31.10.2019 року про звільнення з посади є законними та не підлягають скасуванню, а тому, відповідно, і позовні вимоги позивача про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не підлягають задоволенню.

Крім того, необхідно звернути увагу на те, що Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 09.10.1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13.05.1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30.05.2013 року в справі Наталія Михайленко проти України (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Отже, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про відмову в позові, виходячи з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати сплачені позивачем за пред`явлені вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід залишити за позивачем.

Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору, згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід компенсувати за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. 43 Конституції України, ст. 40, 43, 49-2 КЗпП України, п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», ст.ст. 10 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Лісогосподарський інноваційно-аналітичний центр» про визнання наказу незаконним та його скасування, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Судовий збір сплачений позивачем за пред`явлені вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишити за позивачем.

В іншій частині судовий збір - компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 28.12.2020 року.

Суддя: