Справа № 509/327/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 року. Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Гандзій Д.М.

при секретарі Задеряка Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт Овідіополь заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Чумаченко Святослава Олександровича про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-тя особа: Орган опіки та піклування в особи Овідіопольської РДА про визначення місця проживання дитини та припинення стягнення аліментів на дитину,-

ВСТАНОВИВ :

22 січня 2020року, позивач звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області, із вищевказаною позовною заявою, в якій просив суд визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 разом із батьком ОСОБА_1 , звільнити ОСОБА_1 від сплати аліментів за судовим наказом № 509/3189/17 від 18.08.2017 року.

12 лютого 2020 року представником позивача, було подано заяву про забезпечення позову, в якій він просив суд зупинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 за судовим наказом виданим Овідіопольським районним судом Одеської області від 18.08.2017 року № 509/3189/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути спів мірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до

незворотних наслідків.

Відповідно до п. 5 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» при розгляді справ, предметом яких є оскаржене рішення загальних зборів господарського товариства, судам необхідно враховувати, що заборона проводити такі збори порушує право на участь у них та управлінні товариством тих його учасників, котрі не оскаржили це рішення, і суперечить змісту заходів забезпечення та меті їх застосування, яка полягає в захисті інтересів учасника процесу, а не в позбавленні (порушенні) прав інших осіб. Суд не повинен вживати таких заходів забезпечення позову, які пов`язані із втручанням у внутрішню діяльність господарських товариств (наприклад, забороняти скликати загальні збори товариства, складати список акціонерів, що мають право на участь у них, надавати реєстр акціонерів та приміщення для проведення зборів, підбивати підсумки голосування з питань порядку денного тощо).

Відповідно до п. 6 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Враховуючи, що позивачем та його представник особисто зазначено у позовній заяві, що вказаний судовий наказ до примусового стягнення до органів ДВС все ж таки відповідачкою не подавався, стягнення за вказаним судовим наказом з позивача ОСОБА_1 не здійснюється, у зв`язку з чим,сув вважає, що , невжиття таких заходів забезпечення позову жодним чином не ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду у разі його задоволення, окрім того, cуд вважає, що забезпечення позову в даному випадку частково вирішить спір по суті, адже у другому пункті прохальної частини позовної заяви позивач просить суд звільнити його від сплати аліментів за судовим наказом № 509/3189/17 від 18.08.2017 року - у зв`язку з чим суд вважає, що заява представника позивача про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 149-159, 260, 353, 354 ЦПК України, постановою Пленуму Верховного суду України

№ 9 від 22.12.2006 р., -

УХВАЛИВ :

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Чумаченко Святослава Олександровича про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-тя особа: Орган опіки та піклування в особи Овідіопольської РДА про визначення місця проживання дитини та припинення стягнення аліментів на дитину відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі в 15-денний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги.

Суддя Д.М. Гандзій