ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«11» лютого 2020 року

м. Харків

справа № 643/15227/14-ц

провадження № 22ц/818/1082/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Кіся П.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Колосовської А.Р.

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 , представник заявника ОСОБА_2 ,

заінтересовані особи старший державний виконавець Московського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Родіонов Ю.А., ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2019 року в складі судді Сугачової О.О.

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, заінтересовані особи: старший державний виконавець Московського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Родіонов Ю.А., ОСОБА_3 на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця під час виконання судового рішення.

Скарга мотивована тим, що в провадженні старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Родіонова Ю.А. знаходиться виконавчий лист № 643/427/15 від 02 березня 2015 року, виданий Московським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08 жовтня 2014 року і до повноліття дитини.

Вказав, що за заявою про надання розрахунку заборгованості отримав від державного виконавця перерахунок заборгованості за аліментами станом на 31 липня 2018 року та розрахунок заборгованості за аліментами станом на 01 травня 2019 року, з якими він не погоджується.

Зазначив, що вказані розрахунки за формою та змістом не відповідають вимогам Інструкції з організації примусового виконання рішень, не містять обов`язкових відомостей, зокрема, щодо розміру доходу або середньої заробітної плати працівника для певної місцевості, розміру аліментів, що визначений у виконавчому документі, суми аліментів, яка підлягає стягненню, заборгованості на 30 число поточного місяця.

Вказав, що при складанні зазначених документів не враховано, що розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Зазначив, що оскільки він не працює, розмір аліментів повинен розраховуватись, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, однак після вирахування з такого доходу податків та зборів.

Просив визнати протиправними дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Родіонова Ю.А. щодо складання перерахунку заборгованості за аліментами станом на 31 липня 2018 року та розрахунку заборгованості за аліментами станом на 01 травня 2019 року; скасувати перерахунок заборгованості за аліментами станом на 31 липня 2018 року та розрахунок заборгованості за аліментами станом на 01 травня 2019 року; зобов`язати старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Родіонова Ю.А. скласти розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом №643/427/15 від 02 березня 2015 року, виданим Московським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08 жовтня 2014 року і до повноліття дитини, відповідно до вимог чинного законодавства.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2019 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким задовольнити його скаргу в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, та як доводи апеляційної скарги виклав вимоги скарги на дії державного виконавця. Вказав, що зроблені державним виконавцем розрахунок та перерахунок заборгованості по аліментам не містять обов`язкових реквізитів; що обчислення суми аліментів без попереднього утримання з заробітної плати податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є порушенням чинного законодавства і прав боржника, оскільки він змушений сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж передбачено законом.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

В судове засідання учасники справи не з`явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів, мотивована тим, що державний виконавець проводив розрахунки заборгованості зі сплати аліментів відповідно до закону, тому підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 не вбачається.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на виконанні Московського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області перебуває виконавче провадження № 46812847 з примусового виконання виконавчого листа № 643/427/15 від 02 березня 2015 року, виданого Московським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08 жовтня 2014 року і до повноліття дитини (а. с. 24, 26).

10 березня 2015 року державним виконавцем на підставі заяви стягувача від 05 березня 2015 року прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа (а. с. 25, 27).

В ході здійснення виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанову від 27 березня 2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а. с. 29).

ОСОБА_1 не працює, звільнений за власним бажанням з посади начальника відділу комплексних та інженерних вишукувань Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа Пей Термінал» 17 жовтня 2014 року згідно наказу № 18 (а. с. 31-32).

З відповідей № від 17 лютого 2016 року на запит до Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами про останнє місце роботи, та № від 01 серпня 2018 року до Державної фіскальної служби України про джерела отримання доходів боржників-фізичних осіб вбачається, що інформацію щодо ОСОБА_1 не знайдено (а. с. 36, 46). Пенсію ОСОБА_1 також не отримує, на обліку в Державній податковій службі не перебуває (а. с. 47).

Станом на 10 квітня 2015 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів, нарахована згідно даних Головного управління статистики у Харківській області про розмір середньомісячної заробітної плати у м. Харкові складала 4898,18 грн, станом на 21 червня 2016 року 4900,58 грн, на 01 квітня 2018 року 12 811,24 грн, на 01 травня 2018 року 14 506,49 грн, що підтверджується розрахунками, які містяться у матеріалах виконавчого провадження (а. с. 33, 38, 41,42).

З перерахунку заборгованості по аліментам, складеного на підставі заяви боржника від 18 квітня 2018 року вбачається, що станом на 31 липня 2018 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів складала 17 592,24 грн (а. с. 4а).

Відповідна інформація щодо суми заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів міститься також у довідці від 02 серпня 2018 року № 41493/14.5-37 про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців (а. с. 45).

Станом на 01 вересня 2018 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів склала 19 531,99 грн, на 01 жовтня 2018 року 19 343,99 грн, на 01 листопада 2018 року 21 329,49 грн, на 01 грудня 2018 року 20 730,49 грн, на 01 січня 2019 року 21 698,49 грн, на 01 лютого 2019 року 22 666,49 грн (а. с. 48-50, 54-56).

14 листопада 2018 року державним виконавцем Московського відділу ДВС м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Родіоновим Ю.А. зроблено вихід за адресою місця проживання боржника, однак перевірити його майновий стан не виявилось можливим у зв`язку з відсутністю мешканців квартири. Боржнику залишено виклик на прийом на 29 листопада 2018 року о 16:00, про що складено акт (а. с. 51, 52).

У зв`язку з утворенням у ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментів 04 лютого 2019 року державним виконавцем Московського відділу ДВС м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Родіоновим Ю.А. винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, а також складено щодо ОСОБА_1 протокол № 46812847 про адміністративне правопорушення за статтею 183-1 КУпАП (а. с. 57-60, 61-62).

22 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до державного виконавця із заявою, у якій вказав, що щомісячно здійснював оплату аліментів на рахунок відділу виконавчої служби, тому, на його думку, заборгованості зі сплати аліментів він не має, та просив надати розрахунок заборгованості станом на 01 лютого 2019 року. До вказаної заяви ОСОБА_1 надав копії квитанцій про сплату аліментів (а. с. 63-77).

Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментам станом на 01 травня 2019 року заборгованість ОСОБА_1 становила 17 286,49 грн. Заборгованість визначена на підставі частини 2 статті 195 СК України, тобто, виходячи з середньої заробітної плати працівника для даної місцевості (а. с. 4, 78).

З перерахунку заборгованості по аліментам вбачається, що у квітні 2019 року ОСОБА_1 сплачено 18 800,00 грн. Станом на 01 травня 2019 року його заборгованість по аліментам відсутня, переплата склала 13,51 грн (а. с. 79).

24 квітня 2019 року, після погашення ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментів, державним виконавцем Родіоновим Ю.А. прийнято постанови про скасування заходів примусового виконання виключення відомостей про ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників, скасування тимчасового обмеження у праві виїзду з України, скасування тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами, про скасування тимчасового обмеження у праві користування зброєю, про скасування тимчасового обмеження у праві полювання (а. с. 80-84).

Станом на 01 червня 2019 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів склала 2209,24 грн, на 27 червня 2019 року 4209,71 грн, на 01 жовтня 2019 року 5565,46 грн (а. с. 86-88).

23 вересня 2019 року виконавче провадження щодо стягнення аліментів з ОСОБА_1 передано на виконання державному виконавцю ОСОБА_6 (а. с.24).

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконання судового рішення здійснює суд.

За змістом статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

У справі «Півень проти України» ЄСПЛ констатував порушення статті 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може бути виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення пункту1 статті 6 Конвенції.

У рішеннях по справах «Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia) від 07 травня 2002 р., заява № 59498/00, п.40; «Ясіуньєне проти Литви» (Jasiыnienл v. Lithuania) від 06 березня 2003 р., заява № 41510/98, п. 45. Суд звертає увагу на свою практику, де неможливість для заявника домогтися виконання рішення на його чи її користь становить втручання у право на мирне володінням майном, як вказано у першому реченні пункту першого статті 1 Першого протоколу.

Частиною 1 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Розмір заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів державний виконавець повинен визначати, керуючись вимогами Закону України «Про виконавче провадження», відповідними нормами сімейного законодавства, а також постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року №146 (з наступними змінами) "Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб". При цьому, він не може вирішувати питання про повне або часткове звільнення від сплати заборгованості.

Згідно з частиною першою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімально гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

За змістом частин 3-4 статті 71 цього Закону визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; подання заяви стягувачем або боржником; надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; закінчення виконавчого провадження.

Частиною 8 вказаної статті передбачено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи в порядку, встановленому законом.

Пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень передбачено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України.

Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу) визначається, виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу визначається, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 у спірний період часу не працював та про наявність фактично отриманого доходу і джерела його надходження орган примусового виконання не повідомляв.

За таких умов розрахунки заборгованості зі сплати аліментів обґрунтовано здійснено державним виконавцем на підставі встановленого органом статистики розміру середньої заробітної плати у м. Харкові.

Оскаржуючи розрахунок та перерахунок заборгованості зі сплати аліментів, ОСОБА_1 посилався на те, що при визначенні суми щомісячних платежів державним виконавцем не вираховано суму податків та зборів, які підлягають сплаті із визначеного загального доходу платника.

Однак, такі твердження скаржника є помилковими, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Пунктом 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року №146 також передбачено, що утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків.

Разом з тим, наведений порядок визначення розміру аліментів, що сплачуються із доходу після утримання обов`язкових податків і зборів, передбачений у разі отримання платником доходів, однак ОСОБА_1 доходів у спірному періоді не мав, аліменти на утримання сина обчислено, виходячи із розміру середнього заробітку працівника у м. Харкові.

У випадку, коли платник аліментів не працює, розмір щомісячних платежів встановлюється за приписами статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» та частини другої статті 195 СК України, згідно яких не передбачено зменшення суми середньомісячного заробітку у даній місцевості на суму податків, що зазвичай сплачуються із фактично отриманого доходу платника, як це встановлено для платників за приписами частини першої статті 70 цього Закону.

Відповідний правовий висновок викладено в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 659/988/18, провадження № 61-6205ск19.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_7 у спірному періоді не працював та не отримував офіційних доходів, державним виконавцем правомірно здійснено розрахунки заборгованості зі сплати аліментів, виходячи з розміру середнього заробітку працівника у м. Харкові, без вирахування сум податків та зборів.

Посилання ОСОБА_7 на Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, є необґрунтованими, оскільки зазначений нормативно-правовий акт застосовується для обчислення середньої заробітної плати щодо осіб, які працюють чи працювали, тоді як ОСОБА_7 протягом спірного періоду не працював. Вказаний Порядок не поширюється на правовідносини, у яких розраховується середня заробітна плата не щодо конкретної особи, а працівника у певній місцевості.

Доводи ОСОБА_7 , що розрахунок та перерахунок заборгованості зі сплати аліментів за формою та змістом не відповідають вимогам Інструкції з організації примусового виконання рішень, оскільки не містять відомостей щодо розміру доходу або середньої заробітної плати працівника для певної місцевості, розміру аліментів, що визначений у виконавчому документі, суми аліментів, яка підлягає стягненню, заборгованості на 30 число поточного місяця, є безпідставними, оскільки як вбачається з перерахунку заборгованості за аліментами станом на 31 липня 2018 року та розрахунку заборгованості за аліментами станом на 01 травня 2019 року ці документи містять усі необхідні реквізити, складені згідно чинного законодавства та відповідають додатку 15 до Інструкції з організації примусового виконання рішень (пункт 4 розділу ХVІ), яким визначено форму розрахунку заборгованості зі сплати аліментів.

Таким чином, встановлені судом обставини справи свідчать, що дії державного виконавця з нарахування заборгованості зі сплати аліментів узгоджуються із вимогами Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень та СК України, і ОСОБА_1 оскаржувані розрахунок та перерахунок заборгованості не спростовані, отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення його скарги.

Оскільки ухвалу суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для її зміни або скасування не вбачається. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

У зв`язку з тим, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, підстав для перерозподілу судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1. ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді П.В. Кісь

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 14 лютого 2020 року.