Провадження №2/523/5059/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2020 р. м. Одеса

Суддя Суворовського районного суду м. Одеси Малиновський О.М. розглянувши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Копійка-центр», ОСОБА_2 , Кабінету Міністрів України про захист прав споживачів -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду через підсистему «Електронний суд» із позовною заявою про захист прав споживачів у якій посилаючись на порушення його прав як покупця та споживача товарів з боку відповідачів, просить суд:

1.за дії робітників ТОВ «Копійка-центр», привести до відповідальності ТОВ «Копійка-центр» та його робітників, згідно законодавства, а саме згідно статті 23 Закону України «Про захист прав споживачів»;

2.визнати дії відповідачів протиправними;

3.визнати вимоги Постанови КМУ, і інших підзаконних правових актів, закону 1000- IX, який наразі чинний від 21.11.2020, які намагаються регулювати обов`язки громадян, а також обмежувати їх свободу і права, такими, що не відповідають чинному законодавству, і мають негайно бути скасованими, і такими, що спричинили шкоду суспільству;

4.запровадити розслідування щодо державної зради і перевищення повноважень Прем`єр-міністром України, всіх членів КМУ, Міністра охорони здоров`я, Головного санітарного лікаря України, Міністра юстиції (автор законопроекту №3891), Президента України (для притягнення до відповідальності, коли Президент складе повноваження, оскільки злочини проти людства не мають строку давності), стосовно протиправного примусу виконання волі іноземних корпорацій, осіб, країн тощо, українським народом. Це стосується:

а) «захисту» українського народу проти його волі, стосовно необґрунтованого введення на необмежений період карантину, з одночасним обмеженням прав і свободбез введення відповідного правового режиму, і примусу застосування масок здоровимнаселенням в зоні, де не лікуються хворі люди;

б) втручання в особисте життя і застосування медичного втручання, не те що без

відповідної згоди, а зовсім проти волі людини і його примус через санкції, напр., коли уряд вирішує, що громадянину без маски непотрібно продавати продовольчі товари і залишати його та його дітей без їжі, попри існуючі закони або накладення на здорову людину штрафу, який не отримають невідь по деяким статтям ККУ (за геноцид);

в) втручання в здоров`я громадян, включаючи незаконне тестування на робітниках підприємств, які вимушені мати роль піддослідних мишей;

г) інші тестування здорових на вигляд людей проти їх волі, включаючи зобов`язань робити тест на COVID-19, хвороби не більш небезпечної від звичайного грипу;

д) шантаж через залякування і примус до виконання дій через матеріальні грошові втрати у вигляді штрафу (далі за текстом Вимога 4).

5. зобов`язати ТОВ «Копійка Центр» скласти договір роздрібної купівлі-продажу з ОСОБА_1 , з одночасним виконанням таких вимог: - стягнути з ТОВ «Копійка- Центр» на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), в якості компенсації заподіяної моральної шкоди в розмірі 20 000 грн (ст. 1172 ЦКУ);

- накласти на ТОВ «Копійка- Центр» та її працівників штраф за незадоволення в добровільному порядку вимоги споживача (ч. 12 ст. 23 Закону України "Про захист прав споживачів");

- стягнути з ТОВ «Копійка-центр» на користь ОСОБА_1 (

АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) відшкодування витрат на правничу допомогу (стаття 137 ЦПК України);

- присудити ТОВ «Копійка- Центр» судову неустойку за кожен день невиконання судового акту (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦКУ);

6. зобов`язати державу відшкодувати на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду завдану державою в особі КМУ, Національної поліції України, та органів, які відповідають за додержання законодавства в розмірі 3 740 000 грн (ст. 56 Конституції України, ст.ст. 1173, 1174, 1175 ЦКУ) і присудити судову неустойку за кожен день

невиконання судового акту.

Після надходження та реєстрації зазначеної заяви, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до вимог ст.ст.14, 33 ЦПК України.

Вивчивши позовну заяву та додані до неї документи, суддя дійшов до наступного.

Відповідно до ст.124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті 3 ЦПК України).

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У рішенні від 22 грудня 2009 року у справі «Безимянная проти Росії» (заява № 21851/03) ЄСПЛ наголосив, що «погоджується з тим, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту».

Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 ст.19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Вимоги позивача, щодо визнання вимог Постанови КМУ, і інших підзаконних правових актів, закону 1000- IX, такими, що спричинили шкоду суспільству не можуть бути розглянуті в рамках цивільного судочинства. Оскільки дана вимога пов`язана зі спором що виник із суб`єктом владних повноважень у сфері публічно-правових відносин та розгляд даного питання у відповідність до ст.2 КАС України відноситься до компетенції адміністративних судів, тобто в межах адміністративного судочинства.

Вимоги позивача щодо запровадження розслідування щодо державної зради і перевищення повноважень Прем`єр-міністром України, всіх членів КМУ, Міністра охорони здоров`я, Головного санітарного лікаря України, Міністра юстиції (автор законопроекту №3891), Президента України (для притягнення до відповідальності, коли Президент складе повноваження, оскільки злочини проти людства не мають строку давності), стосовно протиправного примусу виконання волі іноземних корпорацій, осіб, країн тощо, українським народом також не можуть бути розглянуті в рамках цивільного судочинства. Порядок проведення розслідування та притягнення осіб до відповідальності встановлений Кримінального Кодексу України та Кримінально процесуального Кодексу України та відноситься до компетенції органів досудових розслідувань в рамках кримінального провадження. Тому такі вимоги, підлягають розгляду за правилами кримінального судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи та позовних вимог ОСОБА_1 звертаючись до суду посилається на порушення зі сторони відповідачів вимог Закону України «Про захист прав споживачів» (далі за текстом Закон).

Позовні вимоги позивача про накладення на ТОВ «Копійка- Центр» та її працівників штрафу за незадоволення в добровільному порядку вимоги споживача ( ч. 12 ст. 23 Закону України "Про захист прав споживачів") не можуть бути розглянуті судом в рамках цивільного судочинства, оскільки статтею 26 Закону визначено позасудовий порядок розгляду скарг, заяв споживачів та накладення на суб`єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, стягнення, передбачені статтею 23 цього Закону, уповноваженим центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів. При встановленні законодавчого врегулювання питання, щодо порядку накладення штрафних санкцій за порушення прав споживачів, суд не може замінювати відповідний орган державної влади.

Відповідно до ст. 20 ЦПК України, не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п.2 ч.4 ст. 185 ЦПК України, заява повертається у випадках, коли порушено правила об`єднання позовних вимог.

Таким чином, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства (кримінального, цивільного, адміністративного) та правилами позасудового розгляду.

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що позивачем при поданні позову порушено правила об`єднання позовних вимог, які при вирішенні суддею питання про відкриття провадження по справі не можуть бути роз`єднані в порядку ст.188 ЦПК України, суддя повертає позовну заяву ОСОБА_1 відповідно до п.2 ч.4 ст. 185 ЦПК України.

Керуючись ст. 185 ЦПК України,

УХВАЛИВ

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Копійка-центр», ОСОБА_2 , Кабінету Міністрів України про захист прав споживачів - повернути.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що після приведення позовних вимог у відповідність до норм ЦПК України він не позбавлений права на повторне звернення до суду. Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 354 ЦПК України учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повну ухвалу суду складено та підписано 14 грудня 2020 року.

Суддя