22-ц/804/3663/20
263/747/18

Головуючий у 1-ій інстанції Соловйов О.Л.
Суддя - доповідач Ткаченко Т.Б.
30 грудня 2020 року м.Маріуполь
Єдиний унікальний номер 263/747/18
Номер провадження 22-ц/804/3663/20
Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Зайцевої С.А., Попової С.А.,
секретар Галстян Г.Г.,
розглянувши заяву про самовідвід судді Ткаченко Т.Б. від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Інгаз» про стягнення суми боргу за договором позики, третя особа: ОСОБА_2 , та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інгаз» до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики з виконання юридичних послуг від 28 листопада 2007 року, третя особа: ОСОБА_2 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 жовтня 2020 року,
05 лютого 2020 року Товариство із обмеженою відповідальність «Інгаз» (далі - ТОВ «Інгаз») звернулось до суду із зустрічним позовом, в якому просило визнати недійсним договір позики з виконання юридичних послуг від 28 листопада 2007 року, підписаний ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від імені ДП «Інгаз».
Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 жовтня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ДП «Інгаз» про стягнення суми боргу за договором позики з виконання юридичних послуг від 28.11.2007 відмовлено.

Позовні вимоги ТОВ «Інгаз» до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики з виконання юридичних послуг від 28.11.2007 задоволено.

Визнано недійсним договір позики з виконання юридичних послуг укладений 28.11.2007, між замовником ДП «Інгаз», в особі Сушко Т.І., та виконавцем ОСОБА_1 .

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 жовтня 2020 року заяву представника відповідача ТОВ «Інгаз» - адвоката Касьянова М.М. про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до ДП «Інгаз» про стягнення суми боргу за договором позики, та за зустрічним позовом ТОВ «Інгаз» до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики з виконання юридичних послуг від 28 листопада 2007 року, третя особа за обома позовами на стороні позивача за основним позовом, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інгаз» витрати на правничу допомогу у розмірі 15000 грн.

Судові витрати, понесені ТОВ «Інгаз», пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 2102 грн, оплатою проведеної експертизи в розмірі 15444 грн, на загальну суму 175546 грн, компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Згідно з протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями Донецького апеляційного суду від 20 листопада 2020 року дана цивільна справа передана до розгляду визначеній колегії суддів у складі: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Зайцева С.А., Попова С.А.

30 грудня 2020 року суддя Ткаченко Т.Б. подала заяву про самовідвід на підставі пункту 5 частини 1 статті 36, частини 1 статті 39 ЦПК України, оскільки суддя Ткаченко Т.Б. приймала участь у розгляді апеляційної скарги ТОВ «Інгаз» на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 травня 2020 року у справі № 263/18022/19 за позовом ТОВ «Інгаз» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про визнання недійсним доповнення до договору позики, за результатом розгляду якої Донецьким апеляційним судом прийнято постанову від 17 серпня 2020 року (т.2 а.с.101-106), тобто вона приймала участь в іншій справі по спору між тими самими сторонами та з тими самими підставами позову, з аналогічних правовідносин, та робила висновки щодо довіреностей, на підставі яких був укладений спірний договір.

Відповідно до статті 2 Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України», як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (i) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ii) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності. У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя ще має бути видно, що воно здійснюється».

Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення від 26 жовтня 1984 року у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), Series A, № 86).

Тобто, згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини суд має забезпечити достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Згідно зі статтею 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 6 Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Як зазначено у Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності судді, незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Відповідно до п. 2.5. Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 № 2006/23 суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Згідно з вимогами частин 2, 8, 11 статті 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Враховуючи, що оскільки суддя Ткаченко Т.Б. приймала участь в іншій справі по спору між тими самими сторонами та з тими самими підставами позову, з аналогічних правовідносин, та робила висновки щодо довіреностей, на підставі яких був укладений спірний договір, з метою уникнення будь-яких сумнівів суб`єктивного характеру у сторін в об`єктивності, безсторонності та неупередженості судді при розгляді справи, з метою запобігання перешкоджання в реалізації завдань цивільного судочинства щодо неупередженого і своєчасного розгляду даної справи, задля сприяння зміцненню у суспільства довіри до судової влади, тому заява про самовідвід судді Ткаченко Т.Б. підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 36, 37, 39, 40 ЦПК України, апеляційний суд

У х в а л и в:

Заяву судді Донецького апеляційного суду Ткаченко Т.Б. про самовідвід по цивільній справі № 263/747/18 за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Інгаз» про стягнення суми боргу за договором позики, третя особа: ОСОБА_2 , та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інгаз» до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики з виконання юридичних послуг від 28 листопада 2007 року, третя особа: ОСОБА_2 - задовольнити.

Справу передати до канцелярії Донецького апеляційного суду на повторний автоматизований розподіл для визначення складу суду в порядку, встановленому статтею 33 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Б.Ткаченко

С.А.Зайцева

С.А.Попова