ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/341/20 Номер провадження 22-ц/814/1796/20Головуючий у 1-й інстанції Попов М. С. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Пікуль В.П., Прядкіної О.В., при секретарі судового засідання: Ряднині І.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 12 червня 2020 року (ухвалене суддею Поповим М.С., відомості щодо дати складення повного тексту судового рішення відсутні) у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовомдо ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного договору без номера від 12.09.2018 року, відповідач отримала кредит у розмірі 7000,00 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту, зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 20.12.2019 року має заборгованість 20499,18 грн., що складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту 12840,43 грн., заборгованості за нарахованими відсотками 0,00 грн. та простроченими відсотками 952,35 грн., заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст.625 5254,06 грн., нарахованої комісії 0,00 грн., пені 0,00 грн., штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штрафу (процентна складова) 952,34 грн. В зв`язку з чим, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 12 червня 2020 року у задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

З даним рішенням суду не погодився АТ КБ «Приватбанк» та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохає скасувати рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 12 червня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задовольнити у повному обсязі.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що між Банком та клієнтом був укладений договір в порядку ч.1 ст.634 ЦК України, шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору. Тому, відсутність підпису Позичальника на Умовах та Правилах не свідчить про те, що він не був з ними ознайомлений, а також не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Вказував, що крім анкети-заяви, відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту, в якому відповідача повідомлено про основні умови кредитування з використанням кредитної картки, а отже сторонами погоджено всі істотні умови договору. Тобто, відповідач при укладенні Кредитного договору був належним чином повідомлений про умови кредитування, у тому числі щодо сплати відсотків та штрафу. Вказував, що банк на підставі анкети заяви відкрив картковий рахунок та видав відповідачу кредитну картку «Універсальна» № НОМЕР_1 , на яку встановлений кредитний ліміт 7000,00 грн. Відповідач після отримання картки здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Крім цього, відповідач частково погашав наявну заборгованість та продовжував користуватися кредитними коштами у вигляді кредитного ліміту на платіжній картці. Однак, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, чим звільнив відповідача від відповідальності за укладеним договором з одних лише формальних міркувань. Вказує, що заборгованість відповідача за фактично використаними кредитними коштами підтверджується належними та допустимими доказами по справі.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 12.09.2018 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку. У заяві зазначено, що підписанням цієї анкети-заяви відповідач відповідно до ст. 634 ЦК України у повному обсязі приєднується до Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщенні на офіційному сайті банку за адресою privatbank.ua, та які разом із Пам`яткою клієнта і Тарифами становить між нею та банком Договір банківського обслуговування. Інформація щодо виду кредитної картки у зазначеній заяві відсутня (а.с. 9).

На підставі анкети заяви позивач відкрив картковий рахунок та видав відповідачу кредитну картку «Універсальна» № НОМЕР_1 , на яку встановлений кредитний ліміт 7000,00 грн.

Також, 12 вересня 2018 року ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту, в якому відповідач особистим підписом підтвердила ознайомлення та погодження основних умов кредитування з використанням кредитної картки (а.с.10-11).

До позовної заяви банк також додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку», які розміщені в мережі Інтернет на сайті https://privatbank/ua/terms/ (а.с 12).

Як зазначає позивач, він свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а відповідач всупереч договірним зобов`язанням, в установлені терміни не повернув належні грошові суми, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка підтверджується розрахунками (а.с.7-8).

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем станом на 20.12.2019 року складає 20499,18 грн., що складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту 12840,43 грн., заборгованості за нарахованими відсотками 0,00 грн. та простроченими відсотками 952,35 грн., заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст.625 5254,06 грн., нарахованої комісії 0,00 грн., пені 0,00 грн., штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штрафу (процентна складова) 952,34 грн.

Відмовляючи АТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що банком не надано копії «Умов та правил надання банківських послуг», які є складовою частиною укладеного 12.09.2018 договору. Розрахунок заборгованості за договором б/н від 12.09.2018, не може слугувати підтвердженням наявності заборгованості у відповідача перед позивачем, оскільки не є первинним документом, так як не відповідає вимогам, що висуваються чинним законодавством до первинних документів, не відповідає вимогам встановлених ЦПК для письмових доказів. Тож, розрахунок заборгованості за договором, анкета-заява, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна GOLD» не являються належними і допустимими доказами, оскільки не відповідають вимогам встановлених ЦПК України для письмових доказів, а інформація про умови кредитування має посилання на послуги, про отримання яких не йдеться у Анкеті-заяві.

Проте, з таким висновком суду колегія суддів не може погодитися виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як вбачається з матеріалів справи, що на підставі анкети заяви позивач відкрив картковий рахунок та видав відповідачу кредитну картку «Універсальна» № НОМЕР_1 , на яку встановлений кредитний ліміт 7000,00 грн.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.5, 2.1.1.2.6 Договору, на підставі яких Відповідач при укладенні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Відповідач після отримання картки здійснила дії щодо проведення її активації, користувалася карткою, а також отримувала кредитні кошти з власної ініціативи.

З виписки наданої позивачем чітко вбачається, що Відповідач користувалася кредитними коштами, знімала кошти в банкоматах, розраховувалась за товари та послуги, здійснювала грошові перекази, користувалася послугами «Оплата частинами» та «Миттєва розстрочка» та ін. Крім цього, Відповідач частково погашала наявну заборгованість та продовжувала користуватися кредитними коштами у вигляді кредитного ліміту на платіжній картці.

Отже, з викладеного слідує, що відповідач не лише отримала кредитну картку, а й визнала укладення кредитного договору та погодилася з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на його виконання, зокрема на погашення заборгованості.

Згідно ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх використання, і ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів.

Оскільки банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, тому суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні фактично отриманих коштів, тобто заборгованості за тілом кредиту (поточним та простроченим).

Колегією суддів, при оцінці розміру тіла кредиту, яке позивач прохає стягнути з відповідача, взято до уваги, що відповідач будучи ознайомленою з вимогами позивача та наданими ним доказами, будь-яких заперечень чи спростувань щодо доводів заявлених позивачем та змісту заявлених вимог не надала, як до суду першої інстанції, так і при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

За умовами Договору обов`язок відповідача включає повернення тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами. У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення строкових платежів сума кредиту вважається простроченою. Прострочений кредит це кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернені у строк, передбачений договором.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку відмовивши позивачу у стягненні з відповідача простроченого тіла кредиту у розмірі 12840,43 грн., чим фактично безпідставно звільнив відповідача від виконання взятих на себе зобов`язань.

Крім того, в підписаному Відповідачем паспорті споживчого кредиту чітко вказано: процентну ставку за користування кредитом 43,2% річних; процентну ставку, та відповідальність при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту у вигляді сплати штрафу: «… Штраф за прострочення більше ніж на 30 днів за обов`язковими платежами за карткою 500,00 грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісії».

Тобто, з викладеного вбачається, що сторони при укладенні Кредитного договору належним чином узгодили умови кредитування, у тому числі щодо сплати відсотків та неустойки.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню заборгованість у розмірі 13792,78 грн., що складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту 12840,43 грн., заборгованості за нарахованими та простроченими відсотками 952,35 грн..

Щодо вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст.625 ЦК України у сумі 5254,06 грн., на думку колегії суддів, вона не піддягає задоволенню виходячи з наступного.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зі змісту наведених вище норм закону вбачається, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зі змісту умов кредитування узгоджених сторонами вбачається, що строк кредитування становить 240 місяців, тобто на момент звернення позивача до суду, зважаючи на те, що срок кредитування ще не сплив, підстави для нарахування останніми процентів передбачених ст. 625 ЦК України відсутні, а вимоги в цій частині є безпідставними.

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).

Оскільки умовами кредитного договору передбачено обов`язок відповідача сплати штрафу за порушення зобов`язання з повернення кредиту щомісячними платежами, вимога про стягнення штрафу в цілому є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Однак зважаючи на те, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, то і розмір процентної складової штрафу підлягає зміні у бік зменшення, до 689.64 грн., а загальний розмір штрафу до 1189.64 грн (689.64+500).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 12 червня 2020 року, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк».

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України).

При подачі позову Банком було сплачено 2102,00 грн. судового збору, а при подачі апеляційної скарги 3153.00 грн. Оскільки даною постановою позов задоволено повністю, то вимоги банку задоволено на 74%. Відтак, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму понесених ним судових витрат у розмірі частки задоволених позовних вимог, що становить 3888.70 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 12 червня 2020 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» 14982,42 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят дві гривні 42 копійки) грн заборгованості за кредитним договором б/н від 12 вересня 2018 року.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» 3888.70 (три тисячі вісімсот вісімдесят вісім гривень 70 копійок) грн судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 03 листопада 2020 року.

Головуючий суддя : __________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _______________ В.П. Пікуль_______________ О.В. Прядкіна