Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2020 року Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Баєвої О.І.

секретаря судового засідання Якимець Ю.М.

за участю представника відповідача Стернюка В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Львівгаз збут» про зобов`язання до вчинення дій, -

у с т а н о в и в :

позивач звернувся до Шевченківського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просить зобов`язати ТОВ «Львівгаз збут» провести перерахунок за спожитий природний газ з 01.05.2016 року по 31.03.2017 року включно згідно з постановою КМУ від 01.10.2015 року №758 по ціні 72,72% від нарахованої (у разі використання за 1 місяць до 200 м/кубічного) стосовно кв. АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог, позивач покликається на те, що ТОВ «Львівгаз збут» з 01.05.2016 року по 31.03.2017 року надавав йому природній газ по ціні 6,879 грн за м/кубічний відповідно до постанови КМУ №315 від 24.04.2016 року «Про внесення змін до постанови КМУ від 01.10.2015 року №758». Рішенням окружного адміністративного суду м.Києва від 04.03.2019 року вказану постанову визнано протиправною. А, відтак, вважає, що відповідно до п.15 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» у визначені ціни за наданий йому природній газ підпадає під ознаку «недолік», та наданий природній газ є продукцією неналежної якості.

У відповідь на його звернення ТОВ «Львівгаз збут» відмовилося проводити перерахунок ціни за наданий природній газ. У зв`язку із чим змушений звернутися до суду.

У відзиві на позовну заяву ТОВ «Львівгаз збут» вважає вимоги позивача безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню у зв`язку із наступним. Зазначає, що позивач ОСОБА_1 є побутовим споживачем природного газу, якому ТОВ «Львівгаз збут» надає послугу з постачання природного газу за адресою об`єкта споживача: АДРЕСА_2 . При цьому, позивач відноситься до категорії споживачів, які використовують природній газ для приготування їжі та/або підігріву води та йому з 01.10.2015 року по 30.04.2016 року плата за спожитий природній газ нараховувалася за ціною 7,188 грн за 1 м/кубічний, а з 01.05.2016 року по 31.03.2017 року за ціною 6,879 грн 1 м/кубічний. Відтак, вважає, що підстави для проведення перерахунку за спожитий природній газ відсутні.

У судові засідання позивач ОСОБА_1 неодноразово не з`являвся, хоча належним чином повідомляється про дату, час та місце розгляду справи. На адресу суду надходять клопотання та заяви від його імені. Відтак, суд вважає за можливе ухвалити рішення без його участі у зв`язку із наступним.

Згідно з ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя. Між тим, як зазначає у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватись належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Верховний Суд постановою від 22.05.2019 у справі № 310/12817/13 роз`яснив, що процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі у зв`язку із його безпідставністю, давши пояснення такі ж, які викладені у відзиві на позов.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку із наступним.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є споживачем природного газу, що надає ТзОВ «Львівгаз збут».

Взаємовідносини між газопостачальником, газорозподільним підприємством, газотранспортним підприємством та споживачами природного газу регулюються Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРМ), затвердженим Постановою національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) №2494 від 30.09.2015 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за №1379/2782, Правилами постачання природного газу (далі - Правила), затвердженими Постановою НКРЕКП №2496 від 30.09.2015 та іншими нормативно-правовими актами України.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІІ Правил постачання природного газу споживачу здійснюється за договором постачання природного газу, який укладається відповідно до вимог цього розділу, за яким постачальник зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для споживача об`ємах, а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Вказаними Правилами визначено, що договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України шляхом заочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Відповідно до статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Згідно з п.17 ч.3 ст.4 Закону України «Про ринок природного газу» Постановою НКРЕКП №2496 від 30 вересня 2015 року затверджено Правила постачання природного газу, якими врегульовано відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи.

Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про ринок природного газу», з 01 жовтня 2015 року КМУ на суб`єктів ринку природного газу покладаються спеціальні обов`язки, у тому числі на НАК «Нафтогаз України», як оптового продавця та на ТОВ «Львівгаз збут», як постачальника природного газу для побутових споживачів Львівської області. В період з 01 жовтня 2015 року до 01 квітня 2017 року діяло Положення про покладання спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період) затверджене Постановою КМУ № 758 від 01 жовтня 2015 року.

27 квітня 2016 року КМУ прийняв Постанову № 315 «Про внесення змін до Постанови КМУ від 01 жовтня 2015 року № 758», якою з 01 травня 2016 року затверджена: гранична роздрібна ціна за природний газ для побутового споживача в розмірі 6,879 грн за 1 метр кубічний та формула її розрахунку; ціна продажу природного газу Національною компанією «Нафтогаз України» постачальникам природнього газу для потреб населення на рівні імпортного паритету в розмірі 4,942 за 1 метр кубічний.

До прийняття Постанови № 315 з 01 жовтня 2015 року діяли граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів, диференційовані залежно від виду та обсягів використання природнього газу, а саме: 1) для приготування їжі та/або підігріву води -7,188 грн за 1 метр кубічний;2) для індивідуального опалення або комплексного використання (індивідуальне опалення, приготування їжі та/або підігріву води) -7,188 грн за 1 метр кубічний, крім обсягів до 1200 метрів кубічних, що використані за період з 01 жовтня 2015 року по 31 жовтня 2016 року (включно) за ціною 3,60 грн за 1 метр кубічний.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 березня 2019 року № 826/9665/16, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2019 року, визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 315 від 27 квітня 2016 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 року № 758» з моменту її прийняття, а саме з 27.04.2016 року.

Постанова № 315 діяла виключно в період з 30 квітня 2016 року до 01 листопада 2018 року та вносила зміни в пункти 13 та 13-1 Постанови № 768 від 01 жовтня 2015 року.

Ухвалення судового рішення про визнання нечинною з моменту прийняття Постанови № 315 означає, що до правовідносин, які діяли в період з 30 квітня 2016 року до 01 листопада 2018 року слід застосовувати пункти 13 та 13-1 Постанови № 758 в редакції, що діяла до 30 квітня 2016 року, які передбачають наступне: з 1 жовтня 2015 року діють граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів, диференційовані залежно від виду та обсягу використання природного газу. В розмірі визначеному постановою НКРЕКП від 03 березня 2015 року № 583, а саме: 1) для приготування їжі та/або підігріву води - 7,188 грн за 1 метр кубічний; 2) для індивідуального опалення або комплексного використання (індивідуальне опалення, приготування їжі, та/або підігріву води) -7,188 грн за 1 метр кубічний, крім обсягів до 1200 м. кубічних, що використані за період з 01 жовтня 2015 року по 31 березня 2016 року ( включно), за ціною 3,60 грн за 1 метр кубічний.

Граничні роздрібні ціни за природний газ для побутових споживачів у період з 1 травня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) встановлюється окремим рішенням КМУ.

Як встановлено судом, станом на момент розгляду даної цивільної справи окреме рішення Уряду, яким би визначались ціна природного газу протягом спірного періоду відсутнє.

Після скасування Постанови КМУ № 315від 27.04.2016року для розрахунку вартості газу необхідно застосовувати ціну в редакції Постанови КМУ № 234 від 30.03.2016 року, якою вносились зміни до постанови КМУ № 768, а саме 7,1888 за 1 м. куб., оскільки постанова КМУ№ 234від 30.03.2016р не має обмежень щодо її застосування у часі та діяла до втрати чинності Постановою КМУ № 758.

Отже, суд приходить до висновку, щодо неможливості відповідачем ТОВ «Львівгаз Збут» провести перерахунок вартості спожитого та оплаченого природного газу, оскільки повноваження на визначення ціни природного газу з 01.05.2016 року по 31.03.2017 року покладено на Кабінет Міністрів України, яким не прийнято рішення про встановлення ціни на природний газ в спірний період, а тому порушення його права передбачені ст.ст. 11, 21 ЗУ «Про захист прав споживачів» - не доведено.

Рішенням Окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року була визнана протиправною та нечинною лише Постанова КМУ від 27.04.2016 р № 315, якою вносились зміни до постанови КМУ від 01 жовтня 2015 року № 758.

З 01 жовтня 2017 року Постанова КМУ від 01 жовтня 2015 року №758 втратила чинність на підставі Постанови № 187 від 22.03.2017 р. «Про затвердження Положення про покладання спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу». Тобто визнана протиправною та нечинною Постанова КМУ№ 315від 27.04.2016року поширювала свою дію у часі не пізніше ніж до 01 квітня 2017 року.

Враховуючи зазначене, позивачем в розумінні ст. 12, 81 ЦПК України не надано беззаперечних доказів того, що відповідач безпідставно отримав кошти за спожитий газ у відповідності до розрахунків позивача, оскільки останні не відповідають тарифам, які діяли у спірному періоді.

Також, суд звертає увагу, що частиною першою статті 1212 і пунктом 1 частини першої статті 1214 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. Із цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Крім того, постановою Верховного Суду від 25.06.2020 року по справі №826/9665/16 рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 04.03.2019 року та постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2019 року скасовані та справу направлено на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Щодо покликання ОСОБА_1 на те, що він немає цілодобового доступу до газу, оскільки мешканці квартир АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , АДРЕСА_10 , №103 мають спільний доступ до кухні, в якій встановлено дві газові плити по 4 пальники кожна, суд не бере їх до уваги, оскільки твердження про те, що позивач має доступ до газу лише впродовж 72,72% часу не знайшло свого підтвердження, та суду не надано доказів того, що позивач саме у такому співвідношенні користується газом.

А тому позивач не довів, що відповідачем безпідставно було отримані кошти, в заявленому розмірі, за споживання природного газу, без достатньої правової підстави на це та наявність правових підстав для застосування до даних правовідносин приписів ст. 1212 ЦК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У зв`язку із вищевикладеним, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Львівгаз збут» про зобов`язання до вчинення дій слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81, 247, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Львівгаз збут» про зобов`язання до вчинення дій відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_11 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут», , місцезнаходження: 79039, м.Львів, вул.Золота, 42.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньої до Львівського апеляційного суду.

Суддя О. І. Баєва