ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 621/1052/20 Головуючий суддя І інстанції Овдієнко В. В.
Провадження № 22-ц/818/4109/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про стягнення аліментів
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

головуючого - Яцини В.Б., (суддя-доповідач),

суддів - Бурлака І.В., Кругової С.С.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справиапеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 18 червня 2020 року, ухвалене в складі головуючого судді Овдієнко В.В., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

встановив :

22 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що з 17.10.2014 він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Рішенням Зміївського районного суду від 02.10.2018 у справі № 621/1765/18 було розірвано шлюб між ними. Сторони мають спільну неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судовим наказом Зміївського районного суду Харківської області від 22.01.2020 у справі № 621/25/20 з нього були стягнуті аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 09.01.2020 і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Станом на день стягнення аліментів він перебував у розлученні з ОСОБА_2 та не перебував у будь-якому іншому зареєстрованому шлюбі. Також на день стягнення аліментів він був працевлаштований в ТОВ "Завод енергостіл", а на даний час, в зв`язку з незадовільним станом здоров`я та ситуацією, що склалася у Харківській області (в зв`язку з досягненням 58 років вірогідність захворювання на COVID-19 є високою, він знаходиться у та званій "групі ризику"), - звільнився.

20.03.2020 було укладено шлюб між ним та ОСОБА_4 .

Вказав, що з моменту ухвалення судового наказу про стягнення аліментів, його сімейний та матеріальний стан змінився. На день стягнення з нього аліментів відповідачу було достеменно відомо про те, що він є особою, яка постраждала від Чорнобильської катастрофи, йому безстроково присвоєно 2-гу групу інвалідності, має складнощі зі здоров`ям, має двох батьків-пенсіонерів, але вже так сталося і так вирішила відповідач, що зараз йому виконавчою службою рахуються аліменти виходячи 1/4 частини з усіх видів його заробітку та доходу. Не повідомлення відповідачем вказаних обставин є зловживання нею своїми правами та введення в оману суду.

Зазначив, що розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідачів, перевищує встановлену законом частину, отже він вважає за необхідне змінити його, враховуючи мінливість життєвих обставин та його доходи на час подачі позову.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 просив суд зменшити розмір аліментів, що визначений судовим наказом судді Зміївського районного суду Харківської області від 22.01.2020 у справі № 621/25/20 та стягнути з нього аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/16 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 18 червня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, що розмір аліментів, які стягуються з нього, перевищує встановлену законом частину; що він не має можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі через відсутність роботи; він є особою, яка постраждала від Чорнобильської катастрофи, йому безстроково присвоєно 2-гу групу інвалідності, має складнощі зі здоров`ям, має двох батьків-пенсіонерів.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що підстави для зменшення розміру аліментів відсутні, оскільки позивач не надав доказів зміни свого матеріального чи сімейного стану, а наведені ним в обґрунтування позову обставини щодо мінливості життєвих обставин та його доходу самі по собі не є істотними та достатніми для зменшення розміру аліментів, який не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами Сімейного кодексу України.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають спільну неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З 17.10.2014 він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Зміївського районного суду від 02.10.2018 у справі № 621/1765/18.

На підставі судового наказу Зміївського районного суду Харківської області від 22.01.2020 на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 09.01.2020 і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 18, 34-36).

Згідно свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 , свідоцтва про одруження Серія НОМЕР_2 , посвідчень № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 , виданими управлінням праці та соціального захисту населення Зміївської РДА, батьками позивача ОСОБА_1 є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які є пенсіонерами та мають статус "Діти війни"; ОСОБА_6 перебувала на стаціонарному лікування в Зміївській ЦРБ з 01.02..2015 по 14.02.2015 (а. с. 13, 20-24).

Позивач ОСОБА_1 має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії; перебуває на обліку в управлінні з 05.06.1992 та отримує пенсію відповідно до ст. 49, 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як інвалід ІІ групи (14-16).

З довідки Зміївського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління в Харківській області Пенсійного фонду України № 1248/02-9-20 від 10.02.2020 вбачається, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку та отримав пенсію за період з серпня 2019 року по січень 2020 року в розмірі 71 251 грн 34 коп. (а. с. 19).

Згідно трудової книжки НОМЕР_5 позивач ОСОБА_1 22.04.2020 був звільнений за згодою сторін з ТОВ "Завод енергостіл" (а. с. 37-38).

З виписок із медичних карток амбулаторного хворого, лікарняного вбачається, що позивач ОСОБА_1 в періоди з 20.05.2019 по 27.05.2019 та з 15.01.2020 по 22.01.2020 перебував на лікуванні в Зміївській ЦРБ з діагнозом - гострий бронхіт та з 20.02.2020 по 25.02.2020 з діагнозом - гіпертонічна хвороба ІІ ст. 2 ст. (а. с. 25-27).

На підтвердження витрат позивача на оплату комунальних послуг та придбання медикаментів надано копії квитанцій та витягу з рахунку позивача № НОМЕР_6 (а. с. 28, 29, 31)

З довідок Геніївської сільської ради Зміївського району Харківської області № 364 від 07.04.2020 та № 197 від 10.02.2020 вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , дійсно має склад сім`ї з 07.04.2020: дружину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мати - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батька - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . За час проживання на території Генівської сільської ради скарг від населення та сусідів на його ім`я не надходило, іншими будь-якими матеріалами у відношенні ОСОБА_1 сільська рада не володіє (а. с. 30, 32).

Згідно копії свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_7 вбачається, що позивач ОСОБА_1 перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 20.03.2020 (а. с. 33).

Свідок ОСОБА_4 підтвердила факт реєстрації шлюбу з позивачем, позитивно його охарактеризувала.

З довідки Генівської сільської ради Зміївського району Харківської області № 02-18/243 від 29.04.2020 відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 44, 47).

Згідно медичної картки ОСОБА_3 , вбачається, що дитина хворіє на гострі респіраторні захворювання (а. с. 57-59).

Із акту обстеження, складеного депутатом Геніївської сільської ради Зміївського району Харківської області Лещенко Н. І., в присутності свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , від 27.05.2020 вбачається, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрована і проживає в буд. АДРЕСА_2 , разом з нею зареєстровані і проживають діти: син - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батько - ОСОБА_10 , 1952 року народження, мати - ОСОБА_11 , 1949 року народження (а. с. 60).

З акту обстеження, складеного депутатом Геніївської сільської ради Зміївського району харківської області Швачкою А. М., в присутності свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , від 27.05.2020 вбачається, що ОСОБА_1 проживає зі своєю дружиною в буд. АДРЕСА_1 , за даною адресою також зареєстровані батько ОСОБА_5 , 1936 року народження, мати ОСОБА_6 , 1938 року народження, але фактично батьки за цією адресою не проживають, вони мешкають зі своєю онукою за адресою: АДРЕСА_3 (а. с. 61).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано докази зміни його майнового та сімейного стану після видачі судового наказу про стягнення з нього аліментів на користь відповідача, а саме, звільнення з місця роботи та реєстрація нового шлюбу.

Проте такі зміни у майновому та сімейному стані не дають підстав для зменшення розміру частки від доходів позивача, що стягуються в якості аліментів на утримання дитини.

Так, припинення трудових правовідносин позивача автоматично вплинуло на розмір аліментів, оскільки має наслідком фактичне зменшення грошової суми, що утримується з нього в якості аліментів.

Укладення нового шлюбу не потягло за собою виникнення у позивача обов`язку щодо утримання будь-яких інших осіб, крім спільної з відповідачем дитини.

Бажання позивача надавати матеріальну допомогу батькам-пенсіонерам не впливає на обсяг його зобов`язань щодо утримання малолітньої дитини.

Відомості щодо стану здоров`я позивача, який є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та має інвалідність другої групи, не свідчать про зміну майнового стану позивача після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів, самі по собі не перешкоджають визначенню аліментів на одну дитину у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу), і не дають підстав для зменшення частки доходів, що стягується на утримання малолітньої дитини.

Отже, позивач не надав доказів такого погіршення його матеріального стану та зміни сімейного стану, які б впливали на обсяг його зобов`язання надавати утримання малолітній дитині, та в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) могли б бути підставою для зменшення визначеної за судовим наказом частки доходів позивача, що стягуються в якості аліментів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину - найважливіший обов`язок матері і батька.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини 1 статті 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У статті 192 СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Отже, враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів - але ці обставини підлягають доказуванню.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 липня 2019 року, справа № 415/4386/16-ц, провадження № 61-21056св18.

З наданих документів вбачається, що батьки позивача фактично не проживають з ним за адресою, зазначеною у довідці про склад сім`ї ( АДРЕСА_1 ), а проживають у своєму будинку за колишньою адресою реєстрації по АДРЕСА_3 . Тобто, окрім зміни місця реєстрації батьків фактично ані сімейний, ані матеріальний стан не змінився, як і склад сім`ї ОСОБА_1 .

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції правильно встановив відсутність підстав, передбачених статтею 192 СК України, для зменшення розміру стягуваних з позивача аліментів.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 не надав жодних доказів щодо існування підстав для зменшення розміру аліментів, а саме зміни його майнового чи сімейного стану, погіршення стану здоров`я після ухвалення судових рішень, якими присуджено сплату аліментів, тоді як доведення саме вказаних обставин є підставою для перегляду визначеного судом розміру аліментів.

Посилання позивача на мінливість життєвих обставин не може бути прийнято до уваги, оскільки не є конкретним, що позбавляє суд можливості надати оцінку таким обставинам як підставам для зміни розміру аліментів.

Доводи ОСОБА_1 щодо відсутності у нього достатнього доходу для сплати аліментів у визначеному судовим наказом розмірі, є безпідставними, оскільки позивачем не надано жодних доказів щодо розміру його доходів як на час ухвалення рішень про стягнення аліментів, так і на час подання позову про їх зменшення.

Доказів на підтвердження зміни сімейного стану позивача, погіршення стану здоров`я, надання матеріальної допомоги хворим батькам ним також не надано.

Крім того, відомостей щодо покращення матеріального стану відповідачів матеріали справи не містять.

Визначений судом розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства України, а його зменшення без підтвердження погіршення матеріального стану позивача не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з відповідачем та суперечитиме їхнім інтересам.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про відмову в позові з зазначених підстав є обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам закону.

Твердження ОСОБА_1 щодо того, що розмір аліментів, які стягуються з нього, перевищує встановлену законом частину, судова колегія відхиляє, виходячи з наступного.

Згідно частин 2 та 3 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів - 50 відсотків.

Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Матеріали справи свідчать про те, що розмір аліментів, визначений судовим наказом Зміївського районного суду Харківської області від 22.01.2020 на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, тобто, не перевищує 50 % заробітної плати позивача, а тому порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» відсутні.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що він не має можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі через відсутність постійного місця роботи, є безпідставними, оскільки непрацевлаштування саме по собі не є підставою для зменшення розміру аліментів за відсутності доказів щодо погіршення майнового стану платника аліментів, тоді як жодних доказів щодо об`єктивних та істотних перешкод для свого працевлаштування та тривалого зменшення розміру доходів після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів, - позивачем не надано.

Посилання ОСОБА_1 щодо того, що у нього на утриманні, окрім доньки, перебувають батьки, також не підтверджуються жодними доказами.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судового збору за перегляд справи судом апеляційної інстанції не вбачається.

В контексті правил ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст.367, 368, ст.374, ст.375, ст.ст.381 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 18 червня 2020 року -залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 30 грудня 2020 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

С.С.Кругова.