ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/345/20 Справа № 179/206/19 Суддя у 1-й інстанції - Ковальчук Т. А. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2019 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Почино-Софіївської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, ОСОБА_1 про визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини , -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2019 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Почино-Софіївської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, ОСОБА_1 про визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_3 . Після її смерті залишилася спадщина, що складається з земельної ділянки площею 4,560 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміщеної на території Почино-Софіївської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, що належала їй відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії ДП № 027599 від 25.11.2003 року.

Заповіт мати позивача не складала. Позивач та чоловік померлої, відповідач по справі ОСОБА_1 , є її спадкоємцями першої черги. Позивач, у встановлений законом шестимісячний строк не подав заяви про прийняття спадщини, оскільки тривалий час хворів. Таким чином, позивач вважає, що строк для прийняття спадщини пропустив з поважної причини.

Тому, просив суд визначити додатковий строк достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини після смерті матері.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2019 року позовні вимоги - задоволено .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначено додатковий строк три місяці після вступу рішення в законну силу, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини після матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь держави судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

У відзиві ОСОБА_2 просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Судом першої інстанції установлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач є сином ОСОБА_3 (а. с. 6).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис № 02 (а. с. 9).

За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини, при цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Таким чином, визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини не є «автоматичним», а можливе лише за наявності поважних причин, пов`язаних з суттєвими об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, необхідність звернення до нотаріуса та ін., то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Так, ОСОБА_2 в обґрунтування поважності причин пропущення строку для подання заяви про прийняття спадщини, посилався на тривале перебування його на стаціонарному лікуванні з приводу хронічних захворювань.

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин. Позивач страждає психічним захворюванням з дитинства, не може виконувати регулярні види праці, постійно отримує підтримуюче лікування. Вказані позивачем причини були пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій щодо подання заяви про прийняття спадщини.

Проте, колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Так, з матеріалів спадкової справи № 81/2011, яка заведена після смерті ОСОБА_3 вбачається, що із заявою про прийняття спадщини за законом, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , до нотаріальної контори 21.06.2011 року звернувся чоловік померлої - ОСОБА_1 , зазначивши, що інших спадкоємців першої черги немає (а.с.75-136).

Також, з матеріалів справи убачається, що ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 , сестра позивача та дочка спадкодавця, звернулась із письмовою заявою до нотаріальної контори про відмову від одержання спадкового майна на користь - ОСОБА_1 , чоловіка померлої (а.с.60).

23 листопада 2011 року, 28 вересня 2012 року ОСОБА_1 видано Свідоцтва про право на спадину за законом після смерті дружини ОСОБА_3

11 січня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, постановою нотаріуса від 12 січня 2018 року позивачеві ОСОБА_2 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачи ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті ОСОБА_3 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв"язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини, відсутністю будь-якого факту прийняття спадщини (а. с. 13).

Позивач обгрунтовував позовні вимоги тривалим перебуванням його на стаціонарному лікуванні у медичних закладах.

Так, згідно довідки виданої КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня», яка знаходиться в матеріалах справи, позивач у період з 15 березня 2011 року по 15 квітня 2011 року, з 27 квітня 2015 року по 19 травня 2015 року та з 17.04.2018 по 10.05.2018 року знаходився на стаціонарному лікуванні (а.с.10,213-214).

Крім того, згідно довідки лікаря психіатра від 05.12.2017 року убачається, що ОСОБА_2 знаходився на диспансерному обліку у лікаря психіатра Магдалинівської ЦРЛ та отримував підтримуюче лікування, є інвалідом 2 групи по психічному захворюванню (а. с. 11).

Згідно довідки до акту МСЕК від 29.05.2018 року, ОСОБА_2 є інвалідом з дитинства, не може виконувати регулярні види праці, може бути адаптований до домашньої праці (а. с. 15).

Інших доказів перебування на тривалому лікуванні у медичних закладах, чи доказів перебування позивача у такому стані, що не дозволяв йому з`явитись до нотаріальної контори вчасно, матеріали справи не містять та не надані суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів не може взяти до уваги посилання позивача, що він є інвалідом дитинства та постійно перебуває на підтримуючому лікуванні, оскільки, дані обставини не свідчать про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини з 10 січня 2011 року.

Крім того, апелянт не був позбавлений можливості подати заяву у проміжок часу, коли він не перебував на лікуванні, наприклад, після 15 квітня 2011 року.

Спадкоємець не скористався правом на прийняття спадщини, в зв`язку з чим положення ч.3 ст.1272 ЦК України не застосовуються.

Вищевказані обставини узгоджуються з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду України (постанова ВСУ по справі №6-85цс12 від 26.09.2012 року, постанова ВСУ по справі №6-1486цс15 від 04.11.2015 року).

Також, апелянт не був позбавлений можливості звернутися до нотаріуса через представника чи через засоби поштового зв`язку.

Положеннями ст.12 ЦПК України, які закріплюють зміст принципу змагальності цивільного судочинства, передбачено, що учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У судовому засіданні 13 лютого 2020 року у суді апеляційної інстанції були допитані свідки.

Так, свідок ОСОБА_5 , яка є рідною сестрою позивача, та донькою відповідача пояснила суду, що після смерті матері ОСОБА_3 , вони обговорювали питання щодо спадку, батько - ОСОБА_1 казав їм, в тому числі і її брату ОСОБА_2 та сестрі ОСОБА_6 про те, щоб вони подали заяву до нотаріуса для оформлення спадщини. Свідок зазначила, що за власним бажанням та без стороннього тиску вона відмовилась від своєї частки на користь батька. Стверджувала, що ОСОБА_2 достовірно знав про оформлення батьком всієї спадщини на своє ім`я. Також зазначила, що хоча брат і хворіє, проте знаходиться не на постійному лікуванні. Свідок підтвердила, що на час відкриття спадщини з мамою постійно проживав та був зареєстрований лише батько, а брат завжди проживав за своєю адресою, де зареєстрований зі своєю сім"єю.

Свідок ОСОБА_6 , яка є рідною сестрою позивача, та донькою відповідача пояснила суду, що після смерті матері ОСОБА_3 , її батько ОСОБА_1 пояснював їй, її брату ОСОБА_2 та сестрі ОСОБА_5 , що вони можуть подати заяву для оформлення спадщини. ОСОБА_6 обговорювала дані обставини разом із ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , де вони дійшли висновку про те, що треба залишити все батьку. ОСОБА_6 свідомо не подавала заяву про прийняття спадщини. Пояснила, що їй невідомо чому ОСОБА_2 не звертався для оформлення спадщини.

Колегія суддів критично ставиться до пояснень свідка ОСОБА_7 , оскільки остання є дружиною апелянта та є зацікавленою особою у розгляді даної справи. Крім того, своїми поясненнями свідок не спростувала обставин, які вказували на неповажність причин пропуску строку на прийняття спадщини.

Так, з дня закінчення строку прийняття спадщини і до дня звернення позивача із цим позовом минуло близько восьми років, крім того, отримавши відмову у вчиненні нотаріальної дії 11.01.2018 року, позивач звернувся до місцевого суду лише 05.02.2019 року, будь-яких даних про те, що позивач вживав дієвих заходів до прийняття спадщини у вказаний період матеріали справи не містять.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Колегія суддів приходить до висновку, що позивач не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність об"єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій, для подачі заяви по прийняття спадщини, у межах передбаченого законодавством шестимісячного строку, а наявність чи відсутність домовленостей з іншими спадкоємцями про вирішення питання щодо поділу спадкового майна, не може розцінюватись, як об"єктивна обставина, яка утруднювала здійснення ним цих дій. Крім того, позивачем не доведено наявність об"єктивних обставин, за яких він був позбавлений можливості подати заяву до нотаріальної контори у проміжок часу, коли він не перебував на лікуванні. З дня закінчення строку на прийняття спадщини (11 червня 2011 року) і до дня звернення позивача із вказаним позовом ( 05 лютого 2019 року) минуло понад вісім років. Однак, будь-яких даних про те, що позивач вживав заходів до прийняття спадщини у вказаний період матеріали справи не містять.

Крім того, колегія не приймає посилання позивача що відповідач не повідомив нотаріуса щодо наявності інших спадкоємців, а нотаріус у порушення ст.63 Закону України "Про нотаріат" не вчинив дій щодо повідомлення позивача про відкриття спадщини, оскільки такий обов"язок стосується лише тих спадкоємців, місце проживання або місце роботи яких відоме нотаріусу, однак Закон не зобов"язкує нотаріуса здійснювати розшук осіб, що можуть претендувати на спадкове майно, якщо йому не відомо про факт наявності інших спадкоємців або про їх місцезнаходження чи місце роботи. Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про обізнаність нотаріуса стосовно наявності інших спадкоємців та умисні дії відповідача щодо не надання нотаріусу повної інформації. Матеріали спадкової справи також містять дані щодо наявності іншого спадкоємця - ОСОБА_5 , яка на день відкриття спадщини була зареєстрована разом зі спадкодавцем та надала заяву про відмову від своєї частки у спадковому майні на користь батька, відповідача у справі. Обізнаність інших спадкоємців щодо відкриття спадщини: ОСОБА_6 та самого позивача матеріали справи не спростовують та підтверджено в ході розгляду справи. Зазначені обставини були також підтверджені в суді апеляційної інстанції показами свідків: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, узгоджуються з матеріалами справи, іншими доказами, здобутими в суді апеляційної інстанції, також узгоджуються з нормами права, які суд першої інстанції не правильно застосував.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Що стосується судових витрат у справі. Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 88 ЦПК України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина друга цієї статті).

На підставі ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2019 року - скасувати та постановити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Почино-Софіївської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, ОСОБА_1 про визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - відмовити.

Віднести судові витрати понесені ОСОБА_1 за рахунок держави.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П.Красвітна

І.А. Єлізаренко