Справа № 466/6597/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2020 року

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючий суддя Едер П. Т.

секретар с/з Репета К. М.

з участю: представника позивача Самойленко П.М.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , юридична адреса: АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 РНОКПП: НОМЕР_2 ) про відшкодування збитків в порядку зворотної вимоги (регресу),-

у с т а н о в и в:

01 вересня 2020 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся у Шевченківський районний суд м. Львова з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування збитків в порядку зворотної вимоги (регресу).

Стислий виклад позицій сторін.

Обґрунтування позивача.

03.01.2019 між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» та ОСОБА_3 укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 6-01, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортного засобу марки «Suzuki SX 4», номерний знак НОМЕР_3 .

25.07.2019 близько 16:44 год. у м. Львів, вул. Замарстинівська, 197 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «KIA Sportage - КМЗ 8136», номерний знак НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки «Suzuki SX 4», номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 .

В результаті ДТП застрахованому транспортному засобу марки «Suzuki SX 4», номерний знак НОМЕР_3 завдано механічних ушкоджень, що підтверджується актом огляду транспортного засобу від 26.07.2019, відповідно до чого страхувальник зазнав матеріального збитку.

Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 04.09.2019 по справі № 466/6358/19, вказана ДТП сталася внаслідок порушення відповідачем ОСОБА_1 вимог Правил дорожнього руху України, чим скоїв правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Позивач зазначає, що згідно рахунку № 527 від 26.07.2019, загальна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Suzuki SX 4», номерний знак НОМЕР_3 склала 9658,56 грн. (дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят вісім гривень 56 копійок).

Виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору страхування, на підставі страхового акту № 09055-02 від 06.08.2019 та доповнення № 1 до страхового акту від 20.09.2019, ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» виплатило страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 9658,56 грн. (дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят вісім гривень 56 копійок), що підтверджується платіжними дорученнями.

15.07.2020 між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладено Договір № 15/07/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор (ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО») відступає (передає), а новий кредитор (Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ) отримує право вимоги відшкодування в порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору по договорах страхування, згідно переліку, наведеному у Додатку № 1 до Договору.

В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором № 6-01 від 03.01.2019.

На підставі викладеного позивач Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (р/р НОМЕР_5 в ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК», МФО 320649) завданні збитки в порядку зворотної вимоги (регресу) в розмірі: 9658,56 грн. (дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят вісім гривень 56 копійок), витрати, пов`язані із сплатою судовому збору в розмірі: 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок) та стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 4500,00 грн. (чотири тисячі п`ятсот гривень 00 копійок).

Обґрунтування заперечень відповідача.

26 жовтня 2019 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, у якому повністю заперечив позовні вимоги позивача, вважаючи їх необґрунтованими. У відзиві відповідач ОСОБА_1 зазначив, що постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 04.09.2019 по справі № 466/6358/19 його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та оштрафовано на 20 (двадцять) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (340 грн.) в доход держави, стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 384 грн. 20 коп.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 122-4 КУпАП закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вказана постанова не набрала законної сили, оскільки постановою Львівського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 04 вересня 2019 року в частині притягнення відповідача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП скасовано та справу повернуто до Управління патрульної поліції у Львівській області на доопрацювання.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 14 січня 2020 року справу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Дана постанова не оскаржувалась та набрала законної сили 24.01.2020.

Відповідач зазначив, що його вина у завданні шкоди майну водія ОСОБА_3 та ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» внаслідок його неправомірних дій не встановлена.

Крім того, він також не згідний із витратами на правову допомогу, понесених позивачем у розмірі 4500,00 грн.

У зв`язку з наведеним, просив суд у задоволенні позовних вимог позивача відмовити у зв`язку з безпідставністю, необґрунтованістю та недоведеністю позовних вимог.

27 жовтня 2020 року через систему «Електронний суд» позивачем Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 подано відповідь на відзив, у якій заперечив посилання відповідача, викладені у відзиві. У відповіді на відзив позивач зазначив, що він вважає таким, що не спростовує заявленого позову посилання відповідача на той факт, що останній не був притягнутий до адміністративної відповідальності за фактом вчинення ДТП, а провадження було закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

Застосування п. 7 ст. 247 КУпАП можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення. А у разі відсутності вини особи в скоєнні ДТП, провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Позивач зазначив, що факт закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно відповідача у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення не свідчить про відсутність правових підстав для настання цивільно-правової відповідальності останнього.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Тому, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди потерпілому.

Крім того, позивач зазначив, що на підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги ним суду надано договір про надання правової допомоги, акт здачі-прийняття робіт (надання послуг), платіжне доручення про оплату послуг адвоката.

Тому просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

04 листопада 2020 року на адресу суду відповідачем ОСОБА_1 надіслано заперечення на відповідь до відзиву позивача, у яких вважає позицію позивача такою, що не містить доказів і аргументів, які б обґрунтовували його позовні вимоги. Відповідач зазначив, що він не являється заподіювачем шкоди, така обставина встановлена в процесі судового розгляду його апеляційної скарги у Львівському апеляційному суді за участі експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Куйбіди А. С.

Крім того, у силу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведення невинуватості цієї особи. З огляду на наведене, відповідач ОСОБА_1 просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 12 жовтня 2020 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 27 жовтня 2020 року постановлено ухвалу про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза приміщенням суду за допомогою сервісу Easy Con.

Фактичні обставини встановлені судом, зміст спірних правовідносин, оцінка доказів та висновки суду.

У судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, уповноважений представник позивача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - адвокат Самойленко П. М. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, покликаючись на підстави та мотиви, викладені у позові, відповіді на відзив та просив їх задовольнити.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 заперечив щодо задоволення позовних вимог позивача покликаючись на підстави та мотиви, викладені у відзиві, запереченнях на відповідь до відзиву, просив суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, встановив наступне.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Відповідно до положень, викладених у ст. ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

У ст. 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Судом встановлено та підтверджено доказами наступне.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 04 вересня 2019 по справі № 466/6358/19 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та оштрафовано на 20 (двадцять) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (340 грн.) в доход держави, стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 384 грн. 20 коп.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 122-4 КУпАП закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а. с. 16-17).

Постановою Львівського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 04 вересня 2019 року в частині притягнення відповідача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП скасовано та справу повернуто до Управління патрульної поліції у Львівській області на доопрацювання.

24 грудня 2019 року на адресу Шевченківського районного суду м. Львова з Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП після дооформлення поступила справа про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 124 КУпАП відносно ОСОБА_1 .

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 14 січня 2020 року справу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Дана постанова не оскаржувалась та набрала законної сили 24.01.2020 (а. с. 51).

При ухваленні рішення по даному спору, суд застосовує практику Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Так, в ухвалі ВССУ від 11.04.2012 по справі № 6-5709св12 зазначено, що порядок звільнення від відшкодування завданої шкоди можливий лише при доведенні, що шкода завдана не з вини особи.

Таким чином, за відсутності преюдиційного доказу вини відповідача у заподіянні шкоди позивачу - посилання позивача на вину відповідача та заперечення відповідача щодо цього підлягають перевірці судом на загальних підставах, як і встановлення ступеню вини володільців джерел підвищеної небезпеки.

Аналогічний висновок міститься в ухвалі ВССУ від 17.07.2013 р. по справі № 6-13823св13.

В іншій справі ВССУ зазначав, що у разі відсутності преюдиційного доказу вини особи у завданні шкоди, зазначена обставина підлягає встановленню у ході розгляду цивільної справи. Непритягнення особи до адміністративної відповідальності з будь-яких причин за порушення Правил дорожнього руху, зокрема, і у зв`язку із закінченням строків притягнення до відповідальності, не свідчить про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду.

Винність особи у вчиненні ДТП, завданні шкоди у цивільній справі повинна бути доведена у загальному порядку на підставі доказів, якими відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України є: письмові докази, речові докази та електронні докази, висновки експертів, показання свідків.

Разом з тим, навіть якщо такий доказ існує (постанова по справі про адміністративне правопорушення, якою встановлений факт ДТП та вина особи), це не звільняє від встановлення судом та доказування сторонами причинного зв`язку між шкодою та ДТП.

Такий висновок зазначений в ухвалі ВССУ від 22.05.2013 р. по справі № 6-9016св13.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Нормами ч. 1, ч. 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема, з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 14 січня 2020 року справу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а. с. 51).

Так, у постанові Верховного суду від 07 лютого 2018 у справі № 910/18319/16 зазначено, що з правового аналізу норми п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.

Враховуючи наведене, суд встановив факт, що 25.07.2019 близько 16:44 год. у м. Львів, вул. Замарстинівська, 197 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів марки «KIA Sportage - КМЗ 8136», номерний знак НОМЕР_4 , причіп НОМЕР_6 , та автомобіля марки «Suzuki new SX 4», номерний знак НОМЕР_3 , в результаті якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження, що призвело до матеріальних збитків.

Оскільки постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 14 січня 2020 року справу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, проте, дана постанова не спростовує факт наявності вини ОСОБА_1 у скоєнні ДТП.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Частиною першою статті 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акту (аварійного сертифіката).

Відповідно до п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Судом встановлено, що 03.01.2019 між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» та ОСОБА_3 укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 6-01, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортного засобу марки «Suzuki SX 4», номерний знак НОМЕР_3 (а. с. 11-13).

Згідно рахунку ТзОВ «Автостар Львів» № 527 від 26.07.2019, загальна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Suzuki SX 4», номерний знак НОМЕР_3 склала 9658,56 грн. (дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят вісім гривень 56 копійок).

На підставі страхового акту № 09055-02 від 06.08.2019 та доповнення № 1 до страхового акту від 20.09.2019 (а. с. 25, 27), ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» виплатило страхувальнику ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 9658,56 грн. (дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят вісім гривень 56 копійок), що підтверджується платіжним дорученням № 20839 від 06.08.2019 та платіжним дорученням № 25051 від 20.09.2019 (а. с. 26, 28).

15.07.2020 між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» та Суб`єктом підприємницької діяльності Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладено Договір цесії № 15/07/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор (ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО») відступає (передає), а новий кредитор (Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ) отримує право вимоги відшкодування в порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору по договорах страхування, згідно переліку, наведеному у Додатку 3 1 до Договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором № 6-01 від 03.01.2019 (а. с. 5-10).

У відповідності до ст. ст. 512, 514, 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Нормою ч. 1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Враховуючи викладене, суд приходить висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача завданих збитків в порядку зворотної вимоги (регресу) підлягаю задоволенню.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд приходить наступного висновку.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно вимог ч. 3 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Позивачем Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 надано договір про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019, додаткову угоду № 112 від 10.08.2020 до договору про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019, акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 11.08.2020 до договору про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019 та платіжне доручення № Р24А797267823А24278, згідно яких на оплату послуг за надання правової допомоги адвокату Самойленку П. М. позивачем сплачено 4500,00 грн. (а. с. 29-32).

Враховуючи наведене, суд приходить висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Керуючись ст. ст. 11, 16, 22, 512, 514, 993, 1166, 1187, 1191, 1192 ЦК України, ст. ст. 4, 11, 12, 13, 19, 23, 26, 34, 209, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (р/р НОМЕР_5 в ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК», МФО 320649) завданні збитки в порядку зворотної вимоги (регресу) в розмірі: 9658 (дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят вісім) грн. 56 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (р/р НОМЕР_5 в ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК», МФО 320649) витрати, пов`язані із сплатою судовому збору в розмірі: 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (р/р НОМЕР_5 в ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК», МФО 320649) витрати на правову допомогу в розмірі 4500 (чотири тисячі п`ятсот) грн. 00 коп.

Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , юридична адреса: АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 30 листопада 2020 року.

Суддя П. Т. Едер