Справа № 161/5026/20 Головуючий у 1 інстанції: Пахолюк А. М.
Провадження № 22-ц/802/1136/20 Категорія: 36 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,

з участю секретаря судового засідання Лимаря Р. С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Дей А. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Луцького спеціалізованого комунального автотранспортного підприємства «Луцькспецкомунтранс» про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою відповідача Луцького спеціалізованого комунального автотранспортного підприємства «Луцькспецкомунтранс» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 вересня 2020 року,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом.

Покликався на ті обставини, що з 19 січня 2015 року працював на посаді інженера інженерно-технічного підрозділу. Наказом директора Луцького спеціалізованого комунального автотранспортного підприємства «Луцькспецкомунтранс» (ЛСКАП «Луцькспецкомунтранс») від 28 лютого 2020 року № 11 «Про припинення трудового договору» його було звільнено з посади інженера персоналу, зайнятого збутом послуг з видалення побутових відходів, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників.

Позивач вважав наказ про своє звільнення з роботи незаконним, оскільки, на момент звільнення на підприємстві працювало декілька інженерів з однаковим кодом класифікації професій, а приймаючи рішення про звільнення саме його з посади, адміністрація порушила вимоги ч. 3 ст. 42 КЗпП України, тобто не врахувала рівень його кваліфікації та продуктивність праці у порівнянні з іншими працівниками цієї ж професії.

Крім того позивач ОСОБА_1 вказував, що його було звільнено з посади інженера персоналу, зайнятого збутом послуг з видалення побутових відходів, яку він фактично не займав.

За наведених обставин ОСОБА_1 просив суд, поновити його на роботі на посаді інженера ЛСКАП «Луцькспецкомунтранс» та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

10 вересня 2020 року рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області позов задоволено, поновлено ОСОБА_1 на посаді інженера у ЛСКАП «Луцькспецкомунтранс» та скасовано наказ № 11 від 28 лютого 2020 року про звільнення позивача.

Стягнуто з ЛСКАП «Луцькспецкомунтранс» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 36228 грн 72 коп.

Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць в розмірі 5763 (п`ять тисяч сімсот шістдесят три) грн. 67 коп. допущено до негайного виконання.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат у справі.

В поданій апеляційній скарзі відповідач ЛСКАП «Луцькспецкомунтранс», посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи просить його скасувати як незаконне і необґрунтоване та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, дав невірну правову оцінку фактичним обставинам справи та передчасно дійшов висновку про незаконність звільнення позивача з роботи за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав, що звільнення позивача проведено з порушенням вимог чинного законодавства про працю та з посади на яку він офіційно призначений не був.

Такий висновок суду першої інстанції є правильний.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду трудових спорів", розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до вимог ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Також у ст. 42 КЗпП України зазначено перелік підстав, за якими перевага в залишенні на роботі при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації надається конкретним працівникам.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Встановлено, що 19 січня 2015 року позивач ОСОБА_1 був прийнятий на роботу ЛСКАП «Луцькспецкомунтранс» на посаду інженера в інженерно-технічний підрозділ (а.с. 5, 12).

Наказом № 11 від 28.02.2020 року «Про припинення трудового договору» ОСОБА_1 звільнено з посади інженера з персоналу, зайнятого збутом послуг з видалення побутових відходів, у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 4).

Звільненню позивача передував наказ директора підприємства від 27 листопада 2019 року «Про скорочення штату працівників» ЛСКАП «Луцькспецкомунтранс», яким було вирішено провести скорочення штатної одиниці персоналу зайнятого роздрібним збиранням побутових відходів - інженера (код КП 2149,2) 1 (одна) штатна одиниця, в другій половині лютого 2020 року, у зв`язку з відсутністю стовідсоткової завантаженості персоналу, зайнятого управлінням виробництва та персоналу зайнятого роздільним збиранням побутових відходів, а також відсутністю реального росту обсягів роботи для інженерно-технічного персоналу з роздільного збирання побутових відходів (а.с. 14).

Крім того, наказом № 221 від 23.12.2019 року «Про оптимізацію адміністративно-управлінського та виробничого персоналу» ЛСКАП «Луцькспецкомунтранс» вирішено з 01 січня 2020 року внести зміни в штатні розписи автопідприємства, а саме вивести, поряд з іншими посадами, штатну одиницю - інженера - 1, а також ввести посаду слюсаря з ремонту автомобілів (з монтажу шин) - 1, 5-го розряду (а.с. 13).

Також встановлено, що 24 грудня 2019 року ОСОБА_1 про наступне вивільнення (скорочення штату і чисельності) працівників на підприємстві, яке відбудеться 28 лютого 2020 року, був повідомлений, однак від підпису про ознайомлення із цим письмовим повідомленням адміністрації підприємства відмовився, про що було складено відповідний акт (а.с. 15, 36-38). При цьому будь яка інша робота на підприємстві позивачу не пропонувалась.

Звільнення позивача з посади інженера, яку він займав у ЛСКАП «Луцьцспецкомунтранс», відбулося з додержанням вимог ст. 43 КЗпП України, за попередньої згоди первинної профспілкової організації автотранспортного підприємства ЛСКАП «Луцьцспецкомунтранс» (а.с. 35, 39-41).

З наявних в матеріалах справи письмових доказів слідує, що позивача було прийнято на роботу в ЛСКАП «Луцьцспецкомунтранс» на посаду інженера ІТП (інженерно-технічний персонал), згідно наказу від 27 листопада 2019 року № 200 скороченню підлягала одна штатна одиниця персоналу зайнятого роздільним збиранням побутових відходів - інженер, звільнення ОСОБА_1 відбулося з посади інженера структурного підрозділу, зайнятого збутом послуг з видалення побутових відходів, тобто з посади яку він не займав.

З штатно-посадового розпису керівних працівників і спеціалістів ЛСКАП «Луцьцспецкомунтранс», який введений з 01.08.2019 року, вбачається, що на автопідприємстві були наявні три посади інженерів з кодом класифікації професій (КВЕД) - 2149,2, а згідно наказу № 221 від 23.12.2019 року з метою оптимізації штатної структури підприємства, відсутності стовідсоткової завантаженості персоналу зайнятого управління виробництва, виведенню зі штатного розпису (КВЕД) одну посаду інженера - (КВЕД) 2149,2, після чого звільнено позивача (а.с. 13, 47 - 49).

Отже наведене свідчить про те, що на момент звільнення позивача із займаної посади інженера на підприємстві залишилось ще дві рівноцінні посади інженера і працівники, які їх займають, не попереджались про скорочення штату працівників інженерно-технічного підрозділу, а рівень їх кваліфікації, який дає їм переваги залишитись на займаних посадах, в супереч вимогам ст. 42 КЗпП України відповідачем не перевірявся.

За таких обставин, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що звільнення позивача ОСОБА_1 відбулося з порушенням вимог чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та ухвалив законне і обґрунтоване рішення про задоволення його позову.

Також, суд цілком підставно, з дотриманням вимог ст. 235 КЗпП України, стягнув з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Доводи відповідача про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, необґрунтованість прийнятого ним рішення, наведені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи та не впливають на законність оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу відповідача Луцького спеціалізованого комунального автотранспортного підприємства «Луцькспецкомунтранс» залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді