КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року м. Київ Справа № 760/28121/17

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 09 вересня 2020 року, ухвалене у складі судді Українець В.В.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «ВУСО» про стягнення коштів,

встановив:

У грудні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на його користь 160 670 грн. 53 коп. - майнової шкоди та 1500 грн. - витрат за проведення автотоварознавчого дослідження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02 вересня 2017 року в м. Києві на вул. Борщагівській, 188 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів - автомобіля марки «Мазда», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки «Лексус», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 . У результаті ДТП був пошкоджений автомобіль позивача.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 27 листопада 2017 року ОСОБА_1 визнано винною у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді.

Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ Страхова компанія «ВУСО» згідно з полісом № АК/4376478 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до цього полісу розмір страхової суми на одного потерпілого, завданого майну становить 100 000 гривень, франшиза - нуль гривень. Позивач звернувся до ПрАТ Страхова компанія «ВУСО» з заявою про виплату страхового відшкодування.

Згідно зі звітом про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 581/9-17 від 15 вересня 2017 року вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Лексус», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , без урахування коефіцієнту фізичного зносу становить 260670 грн. 53 коп.

Враховуючи, що ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» повинна виплатити позивачу відшкодування в межах ліміту 100 000 грн., то решту суми збитків позивач просить стягнути з відповідача : 260 670, 53 - 100 000 = 160 670,53 грн.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 09 вересня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування майнової шкоди 120 088 грн. 45 коп. та 1200 грн. 88 коп. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що суд дійшов правильного висновку відносно того, що матеріальний збиток в сумі 99447 грн. 30 коп. не підлягає стягненню з ОСОБА_1 , однак стягнення частини вартості відновлювального ремонту є неправомірним, оскільки не враховані всі обставини справи. Так, при винесенні рішення суд не надав належної оцінки договорудобровільного страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів № EWA-3AWYPY7 від 29 червня 2017 року,укладеного з ПрАТ Страхова компанія «ВУСО», яким передбачено відшкодування за пошкодження майна. На вказаний договір не поширюються вимоги Закону України «Про обов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів» в т.ч. і ст. 29 цього Закону, яка прямо визначає, що шкода, яка пов`язана з пошкодженням транспортного засобу і відшкодовується страховиком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, становить вартість витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Розділом 6 договору від 29 червня 2017 року передбачено порядок та умови здійснення страхового відшкодування в т.ч. і при пошкодженні майна - виплачується вартість витрат на відновлення майна підтверджена належним чином та не може перевищувати розмір страхової суми.

Посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, вказує, що оскільки відповідачем у цьому спорі є особа, яка завдала шкоди, а не страховик, в якого ця особа застрахувала свою цивільну відповідальність, для правильного вирішення спору в цій справі перш за все слід з`ясувати, в яких межах, установлених договором або актом цивільного законодавства, несе відповідальність безпосередньо ПрАТ Страхова компанія «ВУСО», враховуючи положення договору від 29 червня 2017 року та Закону України «Про страхування». Однак суд першої інстанції цих обставин не з`ясував, а отже висновки про стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування майнової шкоди є необґрунтованими та передчасними.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду просить залишити без змін.

Посилається на те, що умови договору добровільного страхування відповідальності власника наземних транспортних засобів від 29.06.2017 року не можуть породжувати ніяких примушуючих дій та обов`язків для позивача, оскільки позивач не є стороною договору та не змушений виконувати його умови. Позивач, маючи перевірену інформацію з приводу наявності діючого полісу № АК/4376478, відповідно до ч. 2 ст. 636 ЦК України, погодився з виконанням цього полісу, як третя особа, на користь якої укладено даний обов`язковий договір, проте відмовився від виконання умов неперевіреного договору добровільного страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів від 29.06.2017 року, через що у відповідача виникло деліктне зобов`язання відшкодувати потерпілій особі (позивачу) завдані збитки, що перевищують розмір страхової суми відповідно до полісу № АК/4376478.

Вказує, що відповідачем не надано доказів подання необхідних документів, що передбачені умовами договору добровільного страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів від 29.06.2017 року для отримання позивачем страхового відшкодування. Вказує, що без подання відповідачем страховику письмового повідомлення про ДТП, виплата страхового відшкодування за договором добровільного страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів від 29.06.2017 року не може бути здійснена, а оскільки відповідачем не доведено виконання власних обов`язків за цим договором добровільного страхування, він не може примушувати виконувати власний договір третіми сторонами.

Зазначає, що за умовами договору добровільного страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів від 29.06.2017 року не відшкодовується вартість відновлювального ремонту, а відшкодовується вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу. Оскільки вартість відновлювального ремонту з урахування зносу транспортного засобу «Лексус» д.р.н. НОМЕР_3 на момент ДТП становить 99 447,30 грн., а вартість відновлювального ремонту, тобто кошти, які необхідні для відновлення порушеного права - 219 535,75 грн., то позивачу з боку відповідача підлягає різниця між вартістю відновлювального ремонту та вартістю відновлювального ремонту з урахування зносу (що має бути відшкодовано страховиком), а тому суд правомірно задовольнив позовні вимоги.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 підтримали доводи апеляційної скарги, просили рішення суду скасувати.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, вислухавши пояснення відповідача та її представника, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції посилаючись на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц виходив з того, що суду не надано доказів, що у страховика (ПрАТ Страхова компанія «ВУСО») не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування. Відповідно до полісу № АК/4376478 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів розмір ліміту відповідальності ПрАТ Страхова компанія «ВУСО» за шкоду, заподіяну майну потерпілого становить 100000 гривень, а розмір франшизи - нуль гривень. Тому, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 120 088 грн. 45 коп. на відшкодування майнової шкоди, яка визначається як різниця між вартістю відновлювального ремонту - 219 535,75 грн. - та вартістю відновлювального ремонту з урахуванням зносу колісного транспортного засобу - 99 447,30 грн.

Виходячи з наявних у матеріалах справи, досліджених судом першої інстанції письмових доказів, висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 02 вересня 2017 року в м. Києві на вул. Борщагівській, 188 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів - автомобіля марки «Мазда», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки «Лексус», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 7-8). У результаті зіткнення автомобіль позивача був пошкоджений.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 27 листопада 2017 року ОСОБА_1 визнано винною у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді (т. 1, а.с. 10).

Згідно з полісом № АК/4376478 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ Страхова компанія «ВУСО». Відповідно до цього полісу розмір страхової суми на одного потерпілого, завданого майну, становить 100 000 гривень, франшиза - нуль гривень (а.с. 51).

Договором добровільного страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів № EWA-3AWYPY7 від 29 червня 2017 року між ОСОБА_1 та ПрАТ Страхова компанія «ВУСО» було збільшено ліміт страхової суми, в тому числі, за шкоду заподіяну майну, до 500 000 гривень (т. 1, а.с. 52).

Згідно зі Звітом про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 581/9-17 від 15 вересня 2017 року, наданого позивачем на підтвердження позовних вимог, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Лексус», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 без урахування коефіцієнту фізичного зносу становить 260 670 грн. 53 коп. (т. 1, а.с. 12-17).

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25 вересня 2019 року по справі була призначена судова автотоварознавча експертиза.

Відповідно до висновку експерта від 21 січня 2020 року № 13-3/593, наданого на підставі ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 25 вересня 2019 року про призначення автотоварознавчої експертизи, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу колісного транспортного засобу складає 99 447 грн. 30 коп., а вартість відновлювального ремонту без врахування зносу станом на 02 вересня 2017 року - 219 535 гривень 75 коп. (т. 1, а.с. 226-236).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу України).

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Відповідно до п. 22.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальні збитки - це втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст. 1187 ЦК України).

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, зурахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з п. 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Пунктом 2.4 указаної Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Частиною 1 статті 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Встановивши, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу транспортного засобу «Лексус» д.р.н. НОМЕР_3 на момент ДТП становить 99 447,30 грн., тобто у межах ліміту відповідальності ПрАТ СК «ВУСО», а вартість відновлювального ремонту, тобто сума коштів, необхідна для відновлення порушеного права - 219 535,75 грн., суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між вартістю відновлювального ремонту та вартістю відновлювального ремонту з урахування зносу, оскільки ліміт відповідальності страховика не може перевищувати 100 000 грн. Крім того, статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено обмеження на відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, та вказано, що такі витрати розраховуються з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не надав належної оцінки договору добровільного страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів № EWA-3AWYPY7 від 29 червня 2017 року, укладеного з ПрАТ Страхова компанія «ВУСО», яким ліміт відповідальності страховика передбачено у розмірі 500 000 грн., що покриває увесь розмір заподіяної шкоди.

Однак зазначені доводи колегія суддів відхиляє, оскільки вони не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, враховуючи наступне. Як вбачається з п. 5.1 договору добровільного страхування власників наземних транспортних засобів № EWA-3AWYPY7 від 29 червня 2017 року, укладеного між ПрАТ Страхова компанія «ВУСО» та ОСОБА_1 , для підтвердження настання страхового випадку страхувальник зобов`язаний надати страховику письмове повідомлення про ДТП.

Згідно з п.6.1 вказаного договору, виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком на підставі письмової заяви потерпілої особи, страхового акту, а також документів, що підтверджують факт настання страхового випадку.

Разом з тим, на підтвердження виконання вказаних умов договору добровільного страхування відповідачем (страхувальником) не надано доказів письмового повідомлення страховика про настання страхового випадку та надання необхідних документів, які підтверджують факт настання такої страхової події, саме за договором добровільного страхування №EWA-3AWYPY7 від 29 червня 2017 року.

Також, відповідно до умов п. 6.6.2 договору добровільного страхування № EWA-3AWYPY7 від 29 червня 2017 року, розмір прямого збитку при пошкодженні майна визначається у розмірі витрат на відновлення майна. Витрати на відновлення майна мають бути належним чином підтверджені та включають в себе: витрати на матеріали та запасні частини, які є необхідними для ремонту, за цінами та тарифами на дату страхового випадку за мінусом вартості зносу частин майна, які замінено в процесі ремонту; витрати на оплату ремонтних робіт за цінами і тарифами на дату настання страхового випадку.

З викладеного вбачається, що підставою пред`явлення вимог до ПрАТ СК «ВУСО» відповідно до зазначеного договору добровільного страхування, серед іншого, є документи, що підтверджують вартість проведеного ремонту транспортного засобу потерпілої особи, при цьому відшкодування вартості відновлювального ремонту проводиться страховиком також з урахуванням зносу замінених деталей.

Однак, матеріали справи не містять доказів вартості проведеного ремонту, а розмір заподіяних позивачу фактичних збитків підтверджується висновком автотоварознавчої експертизи від 21 січня 2020 року № 13-3/593, проведеної на підставі ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 25 вересня 2019 р., відповідно до якого вартість відновлювального ремонту станом на 02 вересня 2017 р. становить 219 535,75 грн.

У пункті 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

Аналогічні правові висновки було викладено Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі №337/1673/16-ц та постанові від 20 червня 2019 року у справі № 362/5422/15.

Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Зі змісту вказаної норми вбачається, що до збитків належать і витрати, які особа понесе в майбутньому.

Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 761/14285/16-ц, що виникла з аналогічних правовідносин, суд касаційної інстанції відхилив доводи відповідача про необхідність позивачу здійснити відновлювальний ремонт автомобіля та надати відповідний документ на підтвердження понесених збитків, оскільки розмір понесених збитків підтверджується висновком експертизи.

Враховуючи, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Лексус» д.р.н. НОМЕР_3 на момент ДТП визначена висновком автотоварознавчої експертизи і становить 219 535 грн. 75 коп., суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача різниці між вартістю відновлювального ремонту (219 535 грн. 75 коп.), та вартістю відновлювального ремонту з урахуванням зносу ( 99 447 грн. 30 коп.), що становить 120 088 грн. 45 коп.

Оскільки право потерпілого на отримання відшкодування у повному обсязі заподіяних збитків передбачене ст. ст. 22, 1192, 1194 ЦК України, а відповідальність страхової компанії обмежена лімітом відповідальності за договором обов`язкового страхування та приписами ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також пунктом 6.6.2 договору добровільного страхування власників наземних транспортних засобів, укладеного з відповідачем ОСОБА_1 , то відповідач відповідно до ст. 1194 ЦК України, як особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у зв`язку з недостатністю страхового відшкодування, зобов`язана сплатити вищевказану суму коштів, необхідну для повного відшкодування завданої нею шкоди.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення ухвалене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 09 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.