Справа № 196/564/19
№ провадження 2/196/25/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року смт Царичанка

Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої - судді Гудим О.М.

за участю секретаря - Шевченко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Царичанка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_3 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане Царичанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 28.02.2018 року). На день смерті він був зареєстрований та постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати - ОСОБА_4 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 02.07.1986 року).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої входить:

- квартира АДРЕСА_2 , яка належала померлому на підставі Договору від 12 квітня 1991 року, посвідченого державним нотаріусом Царичанської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №691;

- земельна ділянка, площею 0,0700 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :03:032:0002, яка належала померлому на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.10.2013 року.

За життя 16 жовтня 2013 року ОСОБА_3 склав заповіт, яким все належне йому на день смерті майно заповів йому. Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Зєніковою М.С., зареєстрований в реєстрі за №1883.

Звернувшись до приватного нотаріуса щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, він отримав постанову нотаріуса від 03 квітня 2019 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки у нього відсутні документи, що посвідчують право власності на спадкове майно.

Оскільки свідоцтво про право на спадщину за заповітом він не має можливості отримати, а тому був вимушений звернутися до суду.

Враховуючи вищевикладене та посилаючись на норми ст.ст.1216, 1218, 1223, 1225, 1233 ЦК України, прохає визнати за ним право власності на вищевказане спадкове майно.

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Тараненко П.П. в судове засідання не з`явилися, надіславши до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують повністю та прохають їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася. До суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає повністю та не заперечує проти їх задоволення.

Суд, перевіривши матеріали справи, вивчивши всі надані по справі докази, даючи їм оцінку у їх сукупності, враховуючи визнання позовних вимог відповідачем, вважає, що позов підлягає задоволенню за слідуючих підстав.

Згідно ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилами ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Нормами ч.4 ст.206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В даному випадку у відкритому судовому засіданні відповідно до норм ч.1 ст.81 ЦПК України встановлено наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_3 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане Царичанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 28.02.2018 року). На день смерті ОСОБА_3 був зареєстрований та постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача - ОСОБА_4 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 02.07.1986 року).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої входить:

- квартира АДРЕСА_2 , яка належала померлому на підставі Договору від 12 квітня 1991 року, посвідченого державним нотаріусом Царичанської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №691 (а.с.14);

- земельна ділянка, площею 0,0700 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :03:032:0002, яка належала померлому на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.10.2013 року (а.с.19, 20).

За життя 16 жовтня 2013 року ОСОБА_3 склав заповіт, яким все належне йому на день смерті майно заповів позивачу. Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Зєніковою М.С., зареєстрований в реєстрі за №1883 (а.с.12).

Позивач, звернувшись до приватного нотаріуса щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, отримав постанову нотаріуса від 03 квітня 2019 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки у нього відсутні документи, що посвідчують право власності на спадкове майно (а.с.11).

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

При цьому, згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Веллі Девелопментс ЛТД» та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідачем заявлені позовні вимоги визнані у повному обсязі, тобто визнані всі ті обставини, на які позивач посилається на обґрунтування заявлених позовних вимог.

Отже, проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, з урахуванням принципу юридичної визначеності та підстав відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для винесення судового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК визначено, що у разі … визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд … в рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач ОСОБА_1 в позовній заяві вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, сплаченого при поданні позову, чи про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, не заявляв, тому судовий збір слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.141, 142, 206, 258, 259, 263-265, 268, 354, п.п.15 п.15 ч.1 Перехідних положень Розділ ХІІІ ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцем селища Царичанка Царичанського району Дніпропетровської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , право власності:

- на квартиру АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та якому вказана квартира належала на підставі Договору від 12 квітня 1991 року, посвідченого державним нотаріусом Царичанської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №691;

- на земельну ділянку, площею 0,0700 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :03:032:0002, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та якому вказана земельна ділянка належала на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.10.2013 року.

Судовий збір залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.

У відповідності до п.п.15.5 п.15 ч.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто через Царичанський районний суд Дніпропетровської області.

Головуюча: О.М.ГУДИМ