Постанова

Іменем України

17 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 755/16092/15-ц

провадження № 61-26846св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Сімоненко В. М.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 грудня 2015 року у складі судді Гончарука В. П. та постанову апеляційного суду м. Києва від 01 березня 2018 року у складі суддів: Білич І. М., Болотова Є. В., Шахова О. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Альфа Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Альфа Банк» (далі - ПАТ «Альфа Банк»)звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово- інвестиційний банк» та ПАТ «Альфа Банк» укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило ПАТ «Альфа Банк» права вимоги до кредитних договорів, укладених між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичними особами. Згідно даного договору відбулось відступлення права вимоги за договором про іпотечний кредит № 172н/1078 від 01 грудня 2006 року, який укладений між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та відповідачем. Відповідно до умов кредитного договору банк зобов`язався надати кредит позичальнику у розмірі 120 тис. доларів США. Відповідач зобов`язався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, передбачених договором. Проте відповідач умови договору належним чином не виконує, в результаті чого станом на 31 липня 2015 року утворилася прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 1 581 419 грн 16 коп., за процентами у розмірі 133 913 грн 69 коп., пеня становить 46 328грн 53 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04 грудня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ«Альфа-Банк» заборгованість за договором про іпотечний кредит № 172н/1078 від 01 грудня 2006 року станом на 31 липня 2015 року, яка складається: простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 1 581 419 грн 16 коп., заборгованості за процентами у розмірі 133 913 грн 69 коп., пені у розмірі 46 328грн 53 коп., а всього - 1 761 661 грн 38 коп. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що суд приймає до уваги розрахунок заборгованості позивача, оскільки в спростування заявлених вимог з боку відповідача не надано будь-яких доказів, в тому числі фінансових документів на підтвердження сплати кредиту та проведених розрахунків, які б відповідач вважав вірними, і на доведеність пояснень про відсутність заборгованості та невідповідності ціни позову фактичним обставинам.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду м. Києва від 01 березня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за договоромпро іпотечний кредит, що складається з простроченої заборгованості за кредитом - 1 515 528 грн 95 коп.; заборгованості за процентами у розмірі 134 615 грн 11 коп. та пені у розмірі 46 328 грн 53 коп., всього - 1 696 472 грн 69 коп.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що повідомлення відповідачу про розгляд справи 04 грудня 2015 року направлено судом першої інстанції за адресою відповідача, однак докази вручення судового повідомлення на час ухвалення заочного рішення в матеріалах справи відсутні. Відтак, постановлене судове рішення з урахуванням вищевикладеного підлягає скасуванню з ухваленням нового. Доводи апеляційної скарги про те, що позивач як суб`єкт первинного фінансового моніторингу порушив Закон України «Про запобігання та протидію легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансового тероризму» та норм КК України шляхом підробки виписки із рахунку, суд вважає безпідставними, оскільки відповідно до статті 204 ЦК України укладений між сторонами договір є дійсним. Вказуючи в апеляційній скарзі на недоведеність позивачем отримання відповідачем кредитних коштів, апелянт не надає при цьому будь-яких доказів на підтвердження цих обставин. Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не перевірив та не встановив: яким чином ОСОБА_1 отримала кредит у готівковій або у безготівковій формі; на підставі якого документу; в якій валюті національній або іноземній; як використала кредит за цільовим призначенням; за яким договором укладеним в письмовій формі чи в усній формі, суд не приймає до уваги, оскільки судом першої інстанції вірно встановлено, що на підставі іпотечного договору відповідачу видано кредитні кошти в сумі 120 тис. доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки, які надавалися відповідачу на придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка в подальшому була відповідачем передана позивачу в іпотеку на підставі іпотечного договору від 01 грудня 2006 року. Згідно розрахунку заборгованості до грудня 2014 року відбувалося погашення позичальником коштів, що також підтверджено і висновком експертизи. Посилання апелянта на недійсність договору з підстав того, що в кредитному договорі позивачем не було зазначено, що він має банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій та не надав їх суду, а також те, що позивач не довів, що він мав цивільну правоздатність кредитної установи та є уповноваженим банком щодо надання кредиту в іноземній валюті, суд вважає необґрунтованими. Як вбачається з матеріалів справи, 31 січня 1994 року АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум», видана Національним банком України банківська ліцензія № 62, згідно з якою банку надано право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність». 10 червня 2005 року АКБ «Форм» отримав виданий Національним банком України Дозвіл № 62-1 на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частини четвертої статті 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» згідно з додатком до цього дозволу. Тобто, банк, з яким відповідач уклала кредитну угоду, на момент її укладення мав право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1)Доводи касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення та передати справу на новий розгляд, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції розглянув справу за її відсутності; позивач як суб`єкт первинного фінансового моніторингу порушив Закон України «Про запобігання та протидію легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансового тероризму» та норм КК України шляхом підробки виписки із рахунку. Споживчий кредит видано в іноземній валюті, що сприяє тіньоввій економіці. Кредит вона не отримувала, а тому договір є безгрошовим.

(2) Позиція позивача

У відзиві на касаційну скаргу банк зазначає, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів та є формальними.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Суди установили, що 01 грудня 2006 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 укладений договір про іпотечний кредит № 172 н/1078 від 01 грудня 2006 року, за яким банк надав позичальнику кредит у сумі 120 тис. доларів США під 12 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту та процентів за ним не пізніше 03 грудня 2026 року.

17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ПАТ «Альфа Банк» укладено договір відступлення прав вимоги. Згідно пунктів 2.1, 2.2 цього договору ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» передає, а ПАТ «Альфа Банк» приймає кредитний портфель та зобов`язується сплатити за нього ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» грошову винагороду на умовах, визначених договором. Внаслідок передачі (відступлення) кредитного портфеля за цим договором, новий кредитор набуває усіх прав вимоги кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, вимагати від позичальників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань.

Згідно із статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до змісту пункту 2 розділу І та пункту 1 глави розділу ІІІ Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337, касові операції - операції, які здійснює банк, а саме: видача готівки, приймання її та обмін не придатних до обігу банкнот (монет) на придатні до обігу банкноти (монети), банкнот на монети, монет на банкноти, банкнот (монет) одного номіналу на банкноти (монети) іншого номіналу, вилучення з обігу сумнівних банкнот (монет), валютно-обмінні операції та операції з банківськими металами. До касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать: заява на переказ готівки (додаток 6), прибутково-видатковий касовий ордер (додаток 7), заява на видачу готівки (додаток 8), прибутковий касовий ордер (додаток 9), видатковий касовий ордер (додаток 10 ), грошовий чек (додаток 11), а також рахунки на сплату платежів та документи, установлені відповідною платіжною системою для відправлення переказу готівки та отримання його в готівковій формі.

Обставини щодо видачі ОСОБА_1 кредитних коштів за договором про іпотечний кредит № 172 н/1078 від 01 грудня 2006 року у сумі 120 тис. доларів США суди встановили на підставі тексту договору про іпотечний кредит, підписаного позичальником; заяви-анкети позичальника на отримання кредиту (придбання квартири на первісному ринку); заяви про видачу готівки за № 1722 від 04 грудня 2006 року.

Пунктом 2.4 договором про іпотечний кредит визначалося, що кредит надається позичальнику для придбання квартири, що знаходиться на стадії будівництва за адресою: АДРЕСА_1 .

У подальшому забезпечено виконання зобов`язань за кредитом іпотекою квартири АДРЕСА_1 .

У касаційній скарзі ОСОБА_1 вказує квартиру АДРЕСА_1 адресою свого місця проживання.

Враховуючи встановлені у справі про те, що ОСОБА_1 за заявою на видачу готівки отримала кошти у розмірі 120 тис. доларів США, придбала за кредитні кошти квартиру АДРЕСА_1 та забезпечила іпотекою цієї нерухомості належність виконання виконання нею зобов`язань за кредитом, вчиняла платежі на погашення кредиту, з підстав безгрошовості, несправжності свого підпису чи невовідповідності закону з інших підстав договір про іпотечний кредит не оспорила, колегія суддів погоджується із висновками судів щодо дійності вказаного правочину (стаття 204 ЦК України).

У зв`язку з наведеним безпідставними є доводи касаційної скарги про те, що позивач як суб`єкт первинного фінансового моніторингу порушив Закон України «Про запобігання та протидію легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансового тероризму» та нормКК України шляхом підробки виписки із рахунку, оскільки відповідно достатті 204 ЦК України укладений між сторонами договір є дійсним.

Заборону щодо надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України встановлено Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг № 3795-VI від 22 вересня 2011 року, який набув чинності 16 жовтня 2011 року.

Таким чином, станом на 01 грудня 2006 року кредитодавець не був обмежений у видачі валютного кредиту ОСОБА_1 для придбання квартири.

З урахуванням викладеного, підстави для скасування оскаржуваних судових рішень відсутні.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 грудня 2015 року та постанову апеляційного суду м. Києва від 01 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

А. А. Калараш

В. М. Сімоненко