Провадження № 2/537/441/2020
Справа № 537/699/20
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.10.2020 Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді - Фадєєвої С.О.,

за участі секретаря судових засідань - Посмітної О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , де просив визначити місце проживання їхніх дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ним.

На обґрунтування позову зазначив, що з відповідачем по справі вони перебували в зареєстрованому шлюбі. В шлюбі мають двох спільних малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказав, що діти постійно проживають з ним та перебувають під його наглядом та утриманням, їх вихованням він займається самостійно. Відповідачка проживає окремо. Ним створені належні умови для виховання, навчання та розвитку дітей. Окрім того зазначив, що останнім часом поведінка відповідачки є агресивною, неврівноваженою. Вказав, що він має можливість забезпечити належні умови проживання дітей, повною мірою займатися їх вихованням, тому просив позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 надіслала суду відзив на позовну заяву, де вказала, що не заперечує проти задоволення вимог позивача про визначення місця проживання доньки з ним, проти задоволення вимог про визначення місця проживання з ОСОБА_1 сина вона заперечує. Вказала на наявність особистого конфлікту між нею і позивачем.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Радченко С.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обґрунтування, зазначене у позові. В подальшому у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує та просить розгляд справи проводити у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Погоджується на проживання доньки разом з батьком, вказуючи на наявність між нею та донькою неприязних стосунків та непорозумінь. Місцепроживання малолітнього сина, ОСОБА_4 , просила визначити з нею, оскільки вона має всі умови для виховання дитини та може належним чином здійснювати батьківські обов`язки. В подальшому у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги ОСОБА_1 визнала в повному обсязі, просила суд винести рішення про задоволення позову та визначити місце проживання їх спільних дітей, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , з батьком. Розгляд справи просила проводити у її відсутність та у відсутність її представника.

Представник третьої особи виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області як органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду клопотання, згідно якого просив розгляд справи проводити у його відсутність, врахувати при постановленні рішення висновок органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 17.07.2020 № 1014.

У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частин 2, 8, 9 ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів.

Конвенцією про права дитини, ратифікованою постановою ВР від 27.02.1991, встановлено, що держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Пунктом 1 ст.9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, виконують їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 Конвенції). Частиною 2 статті 9 Конвенції також передбачено, що під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.

Аналіз зазначених вище норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постанові №756/2109/16-ц.

Відповідно до ч.2-4 ст.29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно з ч.2,ч.3 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

В силу ст.141 СК України мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст.142 СК), у тому числі й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» сказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків.

Судом встановлено, що 05.08.1995 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 .

В шлюбі подружжя має двох неповнолітніх дітей : доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 .

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12.08.2020, що набрало законної сили, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Позивач ОСОБА_1 разом з дітьми, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 . що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання. Вказаний житловий будинок на праві власності належить позивачеві та відповідачці на праві спільної сумісної власності, що підтверджується матеріалами справи. Відповідач ОСОБА_2 проживає окремо, має на праві власності і інше нерухоме майно.

Спеціалістами служби у справах дітей було обстежено умови проживання дітей та встановлено, що умови проживання дітей є задовільними, облаштовані зони для сну, навчання та відпочинку, наявні окремі спальні місця, діти в достатній кількості забезпечені продуктами харчування, одягом, взуттям, шкільним приладдям та речами повсякденного вжитку. Також обстежено умови проживання ОСОБА_2 та встановлено, що умови проживання задовільні, але відсутнє окреме спальне місце для дитини, не облаштовані зони для відпочинку та навчання.

Судом також встановлено, що позивач ОСОБА_1 працює на ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» та отримує заробітну плату, що підтверджується довідкою про доходи від 14.02.2020. Відповідачем ОСОБА_2 суду надано довідку про доходи від 13.05.2020 та копію наказу Полтавської Дирекції АТ «Укрпошта» від 29.07.2020 про прийняття на роботу ОСОБА_2 з 30.07.2020 по 22.08.2020.

Згідно медичних довідок 2016 року, що містяться в матеріалах справи, висновку служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 29.02.2016, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 протипоказань, які б перешкоджали виконанню батьківських обов`язків, не мали.

Згідно повідомлення з КНМП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» м. Кременчука діти, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувають на медичному обліку в КНМП «ЦПМСЛ № 2» м. Кременчука з народження, протягом 2019-2020 років дітей на прийом до лікаря приводив їх батько, ОСОБА_1 .

Відповідно до інформації, наданої Кременчуцькою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 23 Кременчуцької міської ради Полтавської області про стан виховання, утримання і розвитку дітей сім`ї ОСОБА_1 , батьки учнів ЗОШ № 23 ОСОБА_4 та ОСОБА_3 приймають активну участь у навчанні дітей, відвідують батьківські збори, індивідуальні бесіди та свідомо відносяться до вирішення питань, пов`язаних з поведінкою дітей. Останнім часом школу переважно відвідує батько ОСОБА_1 . Неповнолітня ОСОБА_3 має більш теплі стосунки з батьком, має проблеми в спілкуванні з мамою, не дослухається до її порад.

Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області за № 1014 від 17.07.2020, встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають разом з батьком ОСОБА_1 , у якого наявні всі умови для проживання та гармонійного розвитку дітей. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, врахувавши думку малолітнього ОСОБА_4 , який бажає залишитися проживати з батьком, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком, ОСОБА_1 . Висновок щодо визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_3 орган опіки і піклування не надавав у зв`язку з досягненням дитиною 14 років. При цьому неповнолітня ОСОБА_3 надала до служби у справах дітей пояснення, в яких зазначила, що бажає залишитися проживати з батьком.

Оскільки думка дітей висловлена та викладена висновку органу опіки і піклування, в ході розгляду справи відповідач позовні вимоги визнала, суд вважає за можливим не заслуховувати думку дітей у судовому засіданні з метою уникнення додаткової стресової ситуації.

Суд констатує, що неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час розгляду справи досягла 14 річного віку, а тому відсутні передбачені законом підстави для визначення у судовому порядку її місця проживання, оскільки законом їй надано право самостійно обирати місце проживання. З цих підстав суд відмовляє у задоволенні вимог ОСОБА_1 про визначення місця проживання доньки, ОСОБА_3 з ним. Крім того, як вбачається з позиції позивача та відповідача, спору між батьками щодо місця проживання доньки не було.

Між сторонами дійсно виник спір щодо місця проживання малолітнього сина, ОСОБА_4 , який на час розгляду справи досяг десятирічного віку. В подальшому позов був визнаний відповідачем.

Враховуючи малолітній вік ОСОБА_4 , стан його здоров`я, ставлення до кожного з батьків та його особисту прихильність до батька, участь батьків у вихованні сина, наявність належних матеріально-побутових умов для проживання дитини у батька, його здатність забезпечувати матеріальні і духовні потреби сина, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, наявність у кожного з батьків самостійного доходу, відсутність доказів зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами, чи аморальної поведінки, яка може зашкодити розвиткові дитини, згоду матері на проживання дитини з батьком, з метою забезпечення інтересів малолітнього ОСОБА_4 , суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо визначення місця проживання сина з ним.

Керуючись ст.ст. 76, 81, 89, 258, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, ст. 29 ЦК України, ст.ст. 7, 141,142,160, 161 Сімейного Кодексу України, суд,

УХВАЛИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей - задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком, ОСОБА_1 .

В задоволенні інших вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: С.О.Фадєєва

Повний текст рішення складено 05.11.2020