Справа № 369/6499/20
Провадження № 2/369/3421/20
РІШЕННЯ

Іменем України

31.12.2020 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Дубас Т.В.,

за участю секретаря Мазурик Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що 12.09.2008 між сторонами було укладено шлюб, про що виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області було видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 12.09.2008 та в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 319.

Від шлюбу у подружжя народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На сьогоднішній день сторони фактично припинили шлюбні стосунки, не ведуть спільного бюджету та господарства і спілкуються лише щодо забезпечення потреб та виховання дітей, які залишилися проживати із матір`ю.

У зв`язку із цим, подружжя звернулося до Києво-Святошинського районного суду Київської області із спільною заявою про розірвання шлюбу в порядку ч. 3 ст. 293 ЦПК України (в порядку окремого провадження).

Проте, позивач вказував, що наразі між сторонами не вирішено питання щодо поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Зі слів позивача, у період перебування у шлюбі сторонами було набуто наступне майно:

1) квартира АДРЕСА_1 . Квартира є спільною частковою власністю (1/2 частка належить Позивачу, 1/2 частка належить Відповідачу) та придбана подружжям на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 24.10.2012, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Хоменко Т.Л. за реєстровим № 1847. Вказану вище квартиру придбано за спільні кошти сторін, при цьому, на час звернення з позовом до суду, її вартість становить 580 800,00 грн.;

2) нежитлове приміщення №288, загальною площею 41,0 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Нежитлове приміщення зареєстроване за відповідачем на підставі Договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 25.11.2016, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Дереберою Т.О. за реєстровим №1118. Вказане нежитлове приміщення придбано за особисті кошти Відповідача, при цьому, на час звернення з позовом до суду, його вартість становить 266 500, 00 грн.;

3) автомобіль марки Toyota Land Cruizer, 2010 року випуску, загальний легковий універсал-В, реєстраційний номер: НОМЕР_2 , номер шасі (кузова): НОМЕР_3 , зареєстрований на ім`я відповідача 10.11.2018. Вказаний вище транспортний засіб придбано за спільні кошти сторін, при цьому, на час звернення з позовом до суду, його вартість становить 300 000,00 грн.

Крім того, позивач вказував, що під час перебування у шлюбі, між відповідачем та ОСОБА_5 (Продавцем) було укладено Попередній договір купівлі-продажу квартири від 31.10.2017, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області за реєстровим №6450, на підставі якого було набуто майнові права на нежитлове приміщення, що буде розташоване в цокольному поверсі в житловому будинку АДРЕСА_3 . За умовами вказаного вище договору вартість нежитлового приміщення становить: 830 000,00 грн.

Позивач вважав, що при здійсненні поділу майна, набутого під час перебування в шлюбі з Відповідачем, можливо його розподілити наступним чином.

Позивачу будуть належати майнові права на нежитлове приміщення, що буде розташоване в цокольному поверсі в житловому будинку АДРЕСА_3 згідно з Попереднім договором купівлі-продажу квартири від 31,10.2017, посвідченим приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області за реєстровим №6450.

Відповідачу буде належати на праві власності:

1) квартира АДРЕСА_1 ;

2) нежитлове приміщення №288, загальною площею 41,0 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

3) автомобіль марки Toyota Land Cruizer, 2010 року випуску, загальний легковий універсал-В, реєстраційний номер: НОМЕР_2 , номер шасі (кузова): НОМЕР_3 .

На думку позивача, беручи до уваги те, що із Відповідачем проживають двоє малолітніх дітей, які фактично перебувають на її утриманні, запропонований ним поділ майна подружжя (із відступленням від засад рівності часток подружжя) здійснюється саме із урахуванням інтересів малолітніх дітей.

Позивач вважає, що здійснення поділу майна подружжя таким чином, щоб Відповідачу (яка проживає з двома малолітніми дітьми) дісталася квартира, автомобіль та нежитлове приміщення є доцільним та справедливим.

З огляду на викладене та посилаючись на норми закону, позивач просив суд:

- визнати об`єктом права спільної сумісної власності сторін наступне майно:

квартиру АДРЕСА_1 ;

автомобіль марки Toyota Land Cruizer, 2010 року випуску, загальний легковий універсал-В, реєстраційний номер: НОМЕР_2 , номер шасі (кузова): НОМЕР_3 ;

майнові права на нежитлове приміщення, що буде розташоване в цокольному поверсі в житловому будинку АДРЕСА_3 згідно з Попереднім договором купівлі-продажу квартири від 31,10.2017, посвідченим приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області за реєстровим №6450;

- визнати об`єктом права особистої приватної власності відповідача нежитлове приміщення № 288, загальною площею 41,0 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

- визнати за позивачем в порядку поділу спільного майна подружжя майнові права на нежитлове приміщення, що буде розташоване в цокольному поверсі в житловому будинку АДРЕСА_3 згідно з Попереднім договором купівлі-продажу квартири від 31,10.2017, посвідченим приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області за реєстровим №6450;

- визнати за відповідачем в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на:

квартиру АДРЕСА_1 ;

автомобіль марки Toyota Land Cruizer 2010 року випуску, загальний легковий універсал-В, реєстраційний номер: НОМЕР_2 , номер шасі (кузова): НОМЕР_3 .

Ухвалою судді від 13.07.2020 було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

31.07.2020 через канцелярію до суду надійшла письмова заява відповідача про визнання позову у повному обсязі.

Ухвалою суду від 24.09.2020 було відмовлено у прийнятті визнання відповідачем позову.

Ухвалою суду від 24.09.2020 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, звернулись до суду із клопотанням про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали.

Відповідач також не з`явилась в судове засідання, звернулась до суду із клопотанням про розгляд справи без її участі.

У зв`язку з неявкою сторін та їх представників у судове засідання в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.09.2008 між сторонами було укладено шлюб, про що виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області було видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 12.09.2008 та в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 319.

Від шлюбу у сторін народилися дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що вбачається з наданих суду свідоцтв про народження.

У період перебування у шлюбі сторонами було набуто наступне майно:

1) квартира АДРЕСА_1 , підставі Договору купівлі-продажу квартири від 24.10.2012, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Хоменко Т.Л. за реєстровим № 1847, у спільну часткову власність по 1/2 частці кожному;

2) нежитлове приміщення №288, загальною площею 41,0 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на ім`я відповідача на підставі Договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 25.11.2016, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Дереберою Т.О. за реєстровим №1118;

3) автомобіль марки Toyota Land Cruizer, 2010 року випуску, загальний легковий універсал-В, реєстраційний номер: НОМЕР_2 , номер шасі (кузова): НОМЕР_3 , зареєстрований на ім`я відповідача 10.11.2018, що вбачається зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 .

Крім того, під час перебування у шлюбі між відповідачем та ОСОБА_5 було укладено Попередній договір купівлі-продажу квартири від 31.10.2017, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області за реєстровим №6450, відповідно до якого сторони домовились в строк не пізніше 31.10.2018 укласти і належним чином оформити основний договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, площею 42 кв.м, будівельний № 9, за що відповідачем було з метою забезпечення зобов`язання передано продавцю авансовий платіж у розмірі 829 000 грн., залишкову частину коштів у розмірі 1000 грн. відповідачем було також передано продавцю 31.10.2017, що вбачається з акту прийому-передачі коштів.

З урахуванням рекомендацій, викладених у Постанові Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення в цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як визначено ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, позивач просить суд визнати об`єктом права особистої приватної власності відповідача нежитлове приміщення № 288, загальною площею 41,0 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , проте відповідно до договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 25.11.2016, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Дереберою Т.О. за реєстровим №1118, цей об`єкт і так є у власності відповідача, тому даний факт ніяким чином не порушує права позивача, який його визнає.

Факт реєстрації на ім`я відповідача 10.11.2018 спірного автомобіля марки Toyota Land Cruizer, 2010 року випуску, загальний легковий універсал-В, реєстраційний номер: НОМЕР_2 , номер шасі (кузова): НОМЕР_3 , що вбачається зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , з огляду на вимоги позивача ніяким чином не порушує його прав, так як це ним визнається і не оспорюється.

Тобто, суд відмовляє у задоволенні вимог позивача в частині, що стосується права власності на спірний автомобіль, нежитлове приміщення, так як його права у даних випадках не порушено.

Стосовно вимог позивача щодо визнання об`єктом права спільної сумісної власності сторін майнових прав на нежитлове приміщення, що буде розташоване в цокольному поверсі в житловому будинку АДРЕСА_3 згідно з Попереднім договором купівлі-продажу квартири від 31.10.2017, посвідченим приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області за реєстровим №6450, а також щодо визнання за ним цих прав в порядку поділу майна подружжя, то слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків.

Частиною 1 ст. 635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), установленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Тобто, вимоги позивача в частині майнових прав не є такими, що відповідають вимогам законодавства, так як за вказаним попереднім договором у подружжя сторін не виникло майнових прав на нерухоме майно, більш того, зобов`язання за ним припинились ще 31.10.2018 і вказана вимога стосується прав іншої особи, власника приміщення, який не залучений до участі у даній справі у якості співвідповідача.

Щодо вимог відносно квартири АДРЕСА_1 , яка була придбана сторонами за час шлюбу у спільну часткову власність на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 24.10.2012, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Хоменко Т.Л. за реєстровим № 1847, суд вбачає підстави для задоволення даної вимоги.

Відповідач позовні вимоги визнала.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

А отже, позов підлягає задоволенню частково.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 15, 635 ЦК України, ст. 69 СК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 18, 19, 23, 30, 76-82, 141, 259, 263-268, 273, 351, 352, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - квартиру АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про позивача: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_4 .

Інформація про відповідача: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_5 .

Суддя: Т.В.Дубас