Справа № 310/2160/18
РІШЕННЯ

Іменем України

24 грудня 2020 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Прінь І.П.,

за участі: секретаря судового засідання Бевз О.А.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визначення частки майна у спільному майні пожружжя,

В с т а н о в и в:

У квітні 2018 року ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя, який він уточнив у червні 2018 року ( а.с.152-155 т.1). В обгрунтування позову вказував на те, що з 05.10.2011 року перебував у шлюбі з ОСОБА_2 . За рішенням суду від 31.05.2016 року їхній шлюб було розірвано. 05.03.2011 року відповідачка придбала житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку під цим будинком. На час укладення договору купівлі-продажу нерухоме майно складалося з одноповерхового будинку та надвірних споруд і було особистою приватною власністю відповідачки. В період з 2011 по 2016 роки для поліпшення побутових умов позивача і відповідача цей будинок був повністю знесений та збудований новий будинок. Оскільки новий будинок був збудований під час перебування ними у шлюбі, він є спільною власністю подружжя. Проте будинок будувався без дозвільних документів, є самовільним будівництвом, тому не був введений в експлуатацію. Право власності на новостворений будинок не зареєстровано. До завершення будівництва, відповіднодо ст. 331 ЦК України, особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Крім того за час перебування у шлюбі ними було придбано майно, яке знаходиться у будинку на загальну суму 171500,00 грн, а саме: холодильник «Шарп», телевізор «Samsung», стінку виробництва Польша, кондиціонер «Mitsubishi», кухонний гарнітур, мойдодир 2шт, інсталяція, двохмісна ванна-джакузі, пенал, спальний гарнітур білий, кондиціонер «Soni» , спальний гарнітур червоний, люстри, штори та килими, машинку пральну автомат та два телевізора б/у.

Зокрема, на підтвердження будівництва спірного будинку по АДРЕСА_1 в період шлюбу позивачем надано суду квитанції, накладні, товарні чеки на придбання будівельних матеріалів (металевих труб, опор, кранів,рейок, пиломатеріалів,піску, цементу, щебня, вапна, проводів, цвяхів, шурупів, ґрунтовки, шпаклівки, штукатурки, клею,сітки, гіпсокартону, профілю, цегли, цементу), металопластикових вікон, металочерепиці, водостічних систем, сантехнічних приладів за період з грудня 2011 року до травня 2013 року (а.с.17- 83 т.1).

Посилаючись на ст. 60,70 СК України просив суд: - визнати спільною сумісною власністю подружжя будівельні матеріали, які були використані в процесі будівництва будинку за адресою: АДРЕСА_1 , холодильник «Шарп», телевізор «Samsung», стінку виробництва Польша, кондиціонер «Mitsubishi», кухонний гарнітур, мойдодир 2шт, інсталяція, двохмісна ванна-джакузі, пенал, спальний гарнітур білий, кондиціонер «Soni», спальний гарнітур червоний, люстри, штори та килими, машинку пральну автомат та два телевізора б/у; - визнати за ним право власності на Ѕ частку будівельних матеріалів, які були використані в процесі будівництва будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; - стягнути з ОСОБА_2 на його користь 85750,00 грн. в рахунок вартості виділеного майна.

Ухвалою судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області Дубровської від 17.05.2020 року відкрито провадження у справі.

13.06.2018 року відповідачка ОСОБА_2 подала відзив на позов ( а.с.110-146 т.1), в якому проти задоволення позову заперечувала. В обґрунтування заперечень зазначила, що 06.09.2016 року між нею та ОСОБА_5 укладено нотаріально посвідчений шлюбний договір. Згідно з п. 1 Шлюбного договору він регулює майнові відносини між сторонами по справі і поширюється на будь-яке майно та грошові кошти, що перебувають (перебуватимуть) у їх власності. Пунктом 2 Шлюбного договору визначено, що після набрання ним чинності майно та грошові кошти подружжя поділятимуться на такі, що є особистою приватною власністю чоловіка та на такі, що є особистою приватною власністю дружини. Таким чином, статус майна подружжя та належність його кожному з подружжя регулюються шлюбним договором, а не нормами глави 8 Сімейного кодексу України.

Відповідно до договорів купівлі-продажу від 05.03.2011 року, нею був придбаний житловий будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,0985га., що розташована в АДРЕСА_1 . Будівництво нового будинку, придбання будівельних матеріалів здійснювалось за її особисті кошті. Зазначене підтверджується умовами шлюбного договору та особисто написаною позивачем письмовою заявою 06.09.2016 року у якій він зазначив, що будівництво та реконструкція будинку були здійснені за особисті кошти дружини і зазначене майно є особистою власністю ОСОБА_2 . Її чоловік ОСОБА_5 у будівництво грошових коштів не вносив, оскільки мав борги, у тому числі перед колишньою дружино, якій у серпні 2014 року виплатив 96247 грн. На підтвердження заперечень проти позову відповідачем надано суду: копію шлюбного договору від 06.09.2016 року, копії договорів купівлі продажу житлового будинку і земельної ділянки під ним від 05.03.2011 року, заяву ОСОБА_5 від 06.09.2016 року, розписку ОСОБА_6 від 12.08.2014р. ( а.с.112-113,122-126 т.1, 125 т.2), накладні, товарні чеки, квитанції на придбання дощок, брусу, цегли силікатної, бетону, метало черепиці, водостічної системи за період з квітня 2011 року по лютий 2012 року (а.с. 127-141т.1), копії депозитних договорів (а.с.79-91 т.2), договір про надання споживчого кредиту ( а.с.104-105 т.2).

Відповіді на відзив позивач не подав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер ( а.с.165 т.1).

Ухвалою суду від 01.08.2018 року провадження у справі було закрито ( а.с.167 т.1).

Постановою Запорізького апеляційного суду від 11.02.20219 року ухвала Бердянського міськрайонного суду від 01.08.2018 року скасовано. Справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с.244-247 т.1).

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2019 року справу було передано на розгляд судді Прінь І.П. ( а.с.1 т.2).

Ухвалою суді ОСОБА_7 від 06.03.2019 року справу прийнято до провадження, призначено підготовче судове засідання. Залучено до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_4 . Судом була витребувана Спадкова справа, заведена після смерті ОСОБА_5 ( а.с.33-68 т.2)

Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 18.04.2020 року було здійснено заміну первісного позивача ОСОБА_5 , який помер, на його правонаступника - ОСОБА_4 (дочка померлого, яка звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом) (а.с.127 т.2).

08.11.2019 року ОСОБА_4 подала заяву про залишення без розгляду частини позовних вимог. Ухвалою суду від 29.11.2019 року заява задоволена, залишено без розгляду позовні вимоги ОСОБА_4 в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя, а саме холодильнику «Шарп», телевізору «Samsung», стінки виробництва Польша, кондиціонеру «Mitsubishi», кухонного гарнітуру, мойдодиру 2шт, інсталяції, двохмісної ванни-джакузі, пеналу, спального гарнітуру білого, кондиціонеру «Soni», спального гарнітуру червоного, люстр, штор та килимів, машинки пральної автомат та двох телевізорів б/у.

Ухвалою суду від 21.12.2019 року у справі була призначена будівельна технічна експертиза ( а.с.237-238 т.2) самовільно збудованого житлового будинку АДРЕСА_1 .

За наслідками проведеної судової експертизи, у травні 2010 року позивач подала уточнену позовну заяву (а.с. 48-54 т.3), в якій просила суд: визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 і ОСОБА_2 будівельні матеріали, вироби і конструкції, які були використані в процесі самочинного збудованого об`єкту нерухомості - житлового будинку АДРЕСА_2 загальною вартістю 1289087 грн. та визначити, що частка ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у спільному майні подружжя складає Ѕ частину будівельних матеріалів, виробів і конструкцій, які були використані в процесі самочинно збудованого об`єкту нерухомості - житлового будинку АДРЕСА_2 , вартістю 644543грн. 50 коп., згідно із наведеним у висновку експерта переліком.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги позивача, викладені в уточненій позовній заяві підтримала, просить їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 і її представник ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечують, посилаючись на його недоведеність і безпідставність, просили відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За приписами ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єкти права спільної сумісної власності подружжя, згідно зі ст. 61 СК України, може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ст.64 СК України дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений ( ст.69 СК України).

Відповідно о ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вислухавши пояснення учасників провадження, показання свідків, дослідивши надані суду письмові докази, суд встановив наступне.

05.10.2011 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_8 (після укладення шлюбу - ОСОБА_2 ) було зареєстровано шлюб (а.с.93, 181 т.1), який було розірвано за рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11.05.2016 року, яке набрало чинності 31.05.2016 року (а.с.95 т.1).

До укладення цього шлюбу ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбу з ОСОБА_6 , який було розірвано за рішення Бердянського міськрайонного суду від 07.06.2011 року, яке набрало законної сили 18.06.2011 року ( а.с.96, 98 т.3).

05.03.2011 року ОСОБА_8 (зараз ОСОБА_9 ) уклала договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_2 ( а.с.122-123 т.1) і договір купівлі продажу земельної ділянки площею 0,0985га за адресою: АДРЕСА_2 ( а.с.124-125 т.1).

Одразу після купівлі цього будинку, відповідачка розібрала старий будинок, і на його місці було побудовано новий будинок, із використанням у тому числі будівельних матеріалів від розібраного старого будинку. Будівництво здійснювалося без розроблення проекту і отримання відповідних дозвільних документів, тому вважається самочинним. До цього часу будинок не введено в експлуатацію і право власності на нього не зареєстровано.

Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Отже новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього.

У постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16 зроблено висновок, що новостворене нерухоме майно набуває правового режиму житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

Судом встановлено, що будівництво нового будинку по АДРЕСА_1 було розпочато ОСОБА_2 ще до укладення шлюбу з ОСОБА_5 , а саме у квітні 2011 року було закладено фундамент, у травні 2011 року почали зводити стіни. У вересні 2011 року коробка будинку із внутрішніми перестінками вже була зведена і у листопаді 2011р. будівництво було законсервоване до весни. В процесі будівництва була використана ціла і бита цегла, ліс, зі старого будинку, який було розібрано. Як вказує відповідачка, на закупівлю будівельних матеріалів, у тому числі, цегли силікатної, бетону, ракушняку, піску, дошок, брусу, арматури, і оплату будівельних робіт вона використала свої особисті кошти, які були зняті з її депозитних рахунків, відкритих до укладення шлюбу з позивачем, а саме: 18.05.2011 року в ПАТ «Укрсоцбанк» у сумі 78863,00 грн. (а.с.85-88 т.2); 03.10.2011 року в ПАТ «ПУМБ» у сумі 15743 дол. США ( а.с.79-83,91 т.2).

Після укладення шлюбу з ОСОБА_5 , а саме весною 2012 року будівельні роботи були відновлені, був зведений дах, проводилася штукатурка стін, були вставлені вікна.

21.09.2013 року ОСОБА_2 був взятий кредит в ПАТ «Укрсоцбанк» на суму 16503 грн. на придбання сантехніки (а.с.104-105).

У 2013 році була повністю готова 1 кімната, душ, вбиральня, кухня. У той же рік подружжя ОСОБА_9 заїхали в будинок і стали там проживати, продовжуючи здійснювати оздоблювальні роботи, зокрема була придбана і покладена керамічна плитка.

Після розірвання шлюбу з ОСОБА_5 , у серпні 2016 року в будинку були змінені віконні пройоми, вставлені нові вікна (а.с.92-101).

Встановлені судом обставини підтверджуються наданими суду письмовими доказами, а також показанням свідків.

Так, свідок ОСОБА_10 суду показала, що за оголошенням підробляв на вантажно-розвантажувальних роботах на будівництві по АДРЕСА_1 . Влітку 2011 року він здійснював розвантаження дошок, цегли, ракушняку. На той час старого будинку вже не було, був вже залитий фундамент під новий будинок і почалося будівництво. За роботу розраховувалася ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_11 , мати відповідача, суду показала, що будинок по АДРЕСА_1 її дочка ОСОБА_2 придбала весною 2011 року за особисті кошти. Старий будинок був одразу розібраний і закладено новий фундамент. Влітку почали зводити стіни, коробка будинку була готова восени 2011 року. В процесі будівництва використовували цілу і биту цеглу, дошки зі старого будинку. Дочка за особисті кошти купувала нову цеглу, ракушняк, пісок, дошки, арматуру, бетон, оздоблювальні матеріали. В 2012 році накрили дах, штукатурили стіни, вставили вікна. Будівництво здійснювалося за особисті кошти її дочки, ОСОБА_5 своїх коштів у це будівництво не вкладав.

Свідок ОСОБА_12 суду показав, що з березня 2011 року до грудня 2012 року він здійснював охорону будівництва по АДРЕСА_1 . Наймала його ОСОБА_2 . В березні 2011 року був розібраний старий будинок. У квітні 2011 року він допомагав копати яму під фундамент. В цей же час було завезено арматуру, цеглу, ракушняк, дошки, брус. Він допомагав розвантажувати будівельні матеріали. Вночі він охороняв ці будівельні матеріали. Влітку почали зводити стіни. Восени 2011 року коробка будинку, внутрішні стіни були зведені. Розплачувалася з ним завжди ОСОБА_2 , інколи її мати. ОСОБА_5 він тоді на будівництві не бачив.

Свідок ОСОБА_13 суду показав, що в серпні 2012 року до нього звернулися ОСОБА_5 і ОСОБА_2 з приводу встановлення вікон « Стеко » в будинку по АДРЕСА_1 . Розплачувався за роботу ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_14 суду показав, що у 2012 році до нього звернувся ОСОБА_15 з приводу перероблення даху над мансардою, який протікав. Матеріали купував ОСОБА_5 , розплачувався з ним також ОСОБА_5 . В той час внутрішніх робіт в будинку ще не було проведено. Коли вдруге він приходив до будинку у 2013 році вже були поклеєні шпалери і плитка на полу, встановлені двері. У 2014 році він робив кладовку. На той час була встановлена кухня, будинок був вже жилим.

Свідок ОСОБА_16 суду показав, що працювала в магазині у ОСОБА_5 . Він розказував їй у 2012 році, що почав будівництво будинку. ОСОБА_5 і ОСОБА_2 вселилися до будинку, проживали там разом. Десь у 2016 чи 2017 році вона бачила ОСОБА_5 у цьому будинку, як він виносив сміття. У 2016 році ОСОБА_5 робив ремонт в нежитловому приміщенні дружини в «Шоколаді», а у березні 2018 року вони спільно їздили на відпочинок.

Свідок ОСОБА_6 суду показала, що є першою дружиною ОСОБА_5 .. Вони перебували у шлюбі з 1981р. по 23.06.2011р. Чоловік займався підприємницькою діяльністю, займався переробкою рибної продукції, він мав три точки продажу рибної продукції на ринку, мав постійний дохід. В будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_5 проживав два чи три роки, до 2018 року. Їй відомо, що у 2011 році був знесений старий будинок по АДРЕСА_1 , а у 2012 році колишній чоловік почав будівництво нового будинку. ОСОБА_5 вкладав свої особисті кошти у будівництво. Її дочка ОСОБА_4 розказувала їй, що у 2014 році батько возив її до цього будинку. Будинок був жилим.

Свідок ОСОБА_17 суду показав, що влітку чи восени 2012 році до нього, як до прораба, звернувся ОСОБА_5 щоб зробити фундамент і коробку будинку. Земельна ділянка була пустою. Будівельні роботи проводилися десь 3 місяці. Розплачувався з ним ОСОБА_5 у своєму офісі.

Суд критично ставиться до показань свідків ОСОБА_6 і ОСОБА_17 в частині показів щодо часу початку будівництва (2012 рік), оскільки покази в цій частині суперечать показам інших свідків, показання яких викладені вище.

Також судом встановлено, що між ОСОБА_5 і ОСОБА_2 06.09.2016 року був укладений шлюбний договір, який був посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу ( а.с.112-113). Згідно із цим договором сторони визначили майно, яке є особистою приватною власністю кожного з них після розірвання шлюбу.

Вказаний договір не містить жодної домовленості щодо новоствореного житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Як пояснила позивачка, вказаний будинок не був зазначений у шлюбному договорі через те, що він є самочинно збудованим, право власності на нього на момент укладення шлюбного договору не було зареєстровано, цей будинок до цих пір не прийнятий в експлуатацію. Проте ОСОБА_5 не мав жодних намірів на цей будинок. Того ж дня коли був укладений шлюбний договір ОСОБА_5 написав власноручно заяву (а.с.126 т.1) в якій він підтвердив, що будівництво і реконструкція будинку на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , купленій ОСОБА_8 , здійснювалося за особисті кошти його дружини ОСОБА_2 і це майно є особистою власністю ОСОБА_2 .

Встановлені обставини доводяться також показаннями свідка ОСОБА_18 , яка показала суду, що працює арбітражним керуючим, з ОСОБА_5 вона познайомилася у 2016 році, коли він звернувся до неї з приводу продажу належних йому складських приміщень на Мелітопольському шосе в м. Бердянську. Восени того ж року ОСОБА_5 звернувся до неї з проханням допомогти скласти правильно заяву про поділ майна, пояснивши, що розводиться з дружиною. Вона погодилася. Вранці він з дружиною приїхали до неї. ОСОБА_5 розказав, вони з дружиною оформили шлюбний договір у нотаріуса, але залишилася невизначеною доля будинку по АДРЕСА_1 , оскільки він був побудований самовільно, і нотаріус рекомендував їм скласти письмову заяву -розписку щодо цього майна. Вона допомогла йому скласти заяву. Суть заяви зводилася до того, що будівництво будинку по АДРЕСА_1 здійснювалося за особисті кошти дружини. Свідок підтвердила, що надана їй для огляду у судовому засіданні заява ОСОБА_5 від 06.09.2016 року (а.с.126 т.1), це саме та заява, яку вона допомагала йому складати і яку він написав власноручно.

Судом також встановлено, що за рішенням Бердянського місьрайонного суду від 03.08.2020 року ОСОБА_4 було відмовлено у задоволенні її позову до ОСОБА_2 про визнання шлюбного договору від 06.09.2016 року недійсним. Вказане рішення набрало законної сили, що не заперечується обома сторонами у справі.

Позивач, посилаючись на те, що новостворений будинок є самовільним будівництвом, просила суд визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 і ОСОБА_2 будівельні матеріали, вироби і конструкції, які були використані в процесі самочинного збудованого об`єкту нерухомості - житлового будинку АДРЕСА_2 та визначити, що частка ОСОБА_5 у спільному майні подружжя складає Ѕ частину будівельних матеріалів, виробів і конструкцій, які були використані в процесі самочинно збудованого об`єкту нерухомості, вартістю 644543грн. 50 коп., згідно із наведеним переліком будівельних матеріалів, виробів і конструкцій, які зазначені у висновку будівельно-технічної експертизи №205/03-20 від 17.03.2020 року .

Відповідно до висновку№205/03-20 від 17.03.2020 року (а.с. 2-32 т.3) експерт ОСОБА_19 дійшов до наступного висновку:

1. « Експерт вважає можливим з технічною точки зору здійснити поділ (по 1/2 частці між позивачем та відповідачем) будівельних матеріалів, виробів і конструкцій які були використані під час будівництва самовільно збудованого житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , за умови розбирання цього будинку. Перелік та кількість матеріалів які можуть бути отримані від розбирання будинку та поділені між позивачем та відповідачем, наведено у таблиці»;

2. « Вартість будівельних матеріалів, виробів і конструкцій які були використані в процесі будівництва самовільно збудованого об`єкту нерухомості - житлового будинку АДРЕСА_2 за переліком та в обсязі, якій наведено у Додатку № 4 Висновку, становить: без ПДВ - 1 289 087 грн., ПДВ - 257 817 грн., з урахуванням ПДВ - 1 546 904 грн.».

Допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_19 суду пояснив, що під час проведення експертного дослідження ним було встановлено, що з технічно точки зору, поділ використаних матеріалів та конструкцій можливий лише за умови розбирання самовільно збудованого будинку. Вартість будівельних матеріалів, виробів і конструкцій обраховувалася за цінами, визначеними Мінрегіонбудом, станом на березень 2020 року, виходячи з вартості нових будівельних матеріалів. Про те, що в процесі будівництва використовувалися будівельні матеріали, які були вже у користуванні, ним не враховувалося. Ним також не визначався період будування тих чи інших конструкцій будинку, оскільки йому такі питання не ставилися.

З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження

того, що ОСОБА_5 під час перебування у шлюбі з ОСОБА_2 , а саме у період з 05.10.2011 року до 11.05.2016 року, було вкладено особисті грошові кошти у будівництво самовільно збудованого будинку, не доведено обсяг спільно нажитого за цей період майна у вигляді будівельних матеріалів, виробів і конструкцій.

Суд також приймає до уваги заяву ОСОБА_5 від 06.09.2016 року (а.с.126 т.1) в якій він підтвердив, що будівництво і реконструкція будинку на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , купленій ОСОБА_8 , здійснювалося за особисті кошти його дружини ОСОБА_2 і це майно є особистою власністю ОСОБА_2 .

За таких підстав, у задоволенні позову ОСОБА_4 необхідно відмовити з підстав його недоведеності.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268, 273, 274, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визначення частки майна у спільному майні пожружжя, - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений з підстав, викладених у п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач : ОСОБА_4 ( РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ).

Відповідач : ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ).

Повне судове рішення складено 04.01.2021 року.

Суддя Бердянського міськрайонного суду

Запорізької області І. П. Прінь